Справа № 346/2238/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1668/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря: Петріва Д.Б.,

з участю: апелянта та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Коломийсько-Чернівецької Єпархії Української греко-католицької церкви до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Слобідська сільська рада про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та державних актів на земельні ділянки, визнання права власності на майно та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Коломийсько-Чернівецька Єпархія Української греко-католицької церкви пред'явила до ОСОБА_2 вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказала, що відповідач являється спадкоємцем померлого ОСОБА_6, який за життя придбав декілька земельних ділянок в урочищі «Кичера» с. Слобода Коломийського району. Посилаючись на те, що дані земельні ділянки були придбані ним не особисто, а за кошти Коломийсько-Чернівецької єпархії, отримані від благодійних організацій та фізичних осіб, позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу земельних ділянок та державні акти на земельні ділянки; покупцем за вищезазначеними договорами купівлі-продажу визнати Коломийсько-Чернівецьку Єпархію Української греко-католицької церкви, а також визнати за нею право власності на дані земельні ділянки та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_6

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року позов Коломийсько-Чернівецької Єпархії Української греко-католицької церкви задоволено. Постановлено визнати недійсними договори купівлі-продажу №Д-1188 від 29.12.2006 року, №Д-1190 від 29.12.2006 року, №694 від 05.03.2007 року, №1871 від 15.07.2009 року; державні акти на право приватної власності на земельні ділянки в урочищі «Кичера» в с. Слобода Коломийського району площами 0,2963 га, 0,6178 га, 0,1587 га, 0,1047 га. Також постановлено визнати за вищезазначеними договорами купівлі-продажу земельних ділянок Коломийсько-Чернівецьку Єпархію Української греко-католицької церкви та визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки. Цим же рішенням постановлено скасувати державну реєстрацію права власності на вищевказані земельні ділянки за ОСОБА_6

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує апелянт, судом не було враховано того, що позивач раніше звертався з ідентичними позовними вимогами до суду, за результатами розгляду яких у задоволенні позовних вимог було відмовлено. А тому, на думку ОСОБА_2, суд першої інстанції повинен був закрити провадження в даній справі. Також апелянт не погоджується із висновком суду про те, що спірні договори купівлі-продажу земельних ділянок в частині покупця є удаваними правочинами, оскільки судом не було визнано недійсним правочин в цілому, а лише в частині покупця, що, на його думку, не передбачено жодною нормою законодавства. Крім того, апелянт вважає неправильним висновок суду про те, що ОСОБА_6 укладав договори купівлі-продажу від імені Єпархії, оскільки жодні письмові докази на підтвердження даної обставини в матеріалах справи відсутні. ОСОБА_2 також звертає увагу суду на те, що позивачем було пропущено строк позовної давності, оскільки договори купівлі-продажу земельних ділянок були укладені у 2006-2009 роках і про наявність даних договорів було відомо широкому колу осіб. При цьому, зазначає ОСОБА_2 у 2008 році ОСОБА_6 отримав пояснювальну записку з містобудівним обґрунтуванням на будівництво молодіжного реколекційного центру в урочищі «Кичера» в с. Слобода. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати, а провадження у справі закрити.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник - ОСОБА_7 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримали.

Представник Коломийсько-Чернівецької Єпархії Української греко-католицької церкви - Сліпко В.М. доводи апеляційної скарги заперечила. На її думку, позов Коломийсько-Чернівецької Єпархії УГКЦ в даній справі не є тотожним з позовом в іншій справі. Тому вважає, що правових підстав для закриття провадження немає. Представник Єпархії також зазначила, що дослідженими судом доказами підтверджено, що єпископ ОСОБА_6 придбав земельні ділянки не для будівництва власного будинку, а для реалізації запланованого Єпархією спорудження молодіжного реколекційного центру. При цьому, він розраховувався не власними коштами, а коштами Єпархії. Тому вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову Коломийсько-Чернівецької Єпархії УГКЦ є законним, просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, відповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно із п.2 частини 1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відповідно до цієї правової норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. Про це, зокрема, наголошується у правовій позиції Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі №6-1133 цс15, вказівки якої згідно ст..360-7 ЦПК України є для всіх судів обов'язковими.

Позов, пред'явлений Коломийсько-Чернівецькою Єпархією УГКЦ в даній справі не являється тотожним з позовом Єпархії в іншій справі, оскільки склад учасників цивільного процесу в цих справах не співпадає. По даній справі до участі в справі притягнуто продавців спірних ділянок та сільську раду. Тому правової підстави для закриття провадження в даній справі немає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог Коломийсько-Чернівецької Єпархії УГКЦ щодо визнання недійсними: оспорюваних договорів купівлі-продажу спірних земельних ділянок в частині, які стосуються покупця, та виданих на підставі цих угод державних актів про право приватної власності на землю, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені договори в частині покупця є удаваними. Колегія суддів з цим висновком погоджується на підставі такого.

Виходячи із буквального тлумачення ст.4 та 203 ЦК України зміст правочину має відповідати Цивільному Кодексу України, іншим законам України, і не може їм суперечити.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своєю суттю та загальним правилом договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмету купівлі-продажу у власність та зобов'язання сплатити обумовлену ціну, а для другої сторони - право на отримання коштів та обов'язок передати предмет договору новому власнику. Отже, за звичаями ділового обороту передбачається, що предмет договору належить продавцю, що він переходить у власність покупця, який має сплатити ціну за власний рахунок.

Згідно ст.235 ЦК України правочин є удаваним, якщо його вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. При цьому удаваним може бути не весь правочин, а тільки в частині когось із його учасників, якщо буде встановлено, що інший учасник за змістом договору домовлявся про істотні умови договору, про її ціну, сплатив за власні кошти обумовлену ціну, придбав майно для себе, однак наступні дії сторін свідчать про прийняття виконання договору іншою стороною.

З наявних у справі письмових доказів, яким суд дав належну оцінку, беззаперечно випливає, що спірні земельні ділянки придбавались для реалізації наміру Коломийсько-Чернівецької Єпархії УГКЦ побудувати на них молодіжний реколекційний центр (каплицю, їдальню, навчальний корпус, спортивні майданчики, будинки відпочинку). Судом також встановлено, що згадані вище земельні ділянки були придбані за грошові кошти Єпархії, а не за власні кошти ОСОБА_6. Це підтверджено, зокрема, власноручною розпискою єпископа ОСОБА_6 про видачу продавцю ділянки коштів, розписками о.ОСОБА_9 та ОСОБА_10, поясненнями свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_11. Названими доказами в сукупності доведено, що при укладенні згаданих вище угод купівлі-продажу земельних ділянок було приховано, що в дійсності їх фактичним покупцем був не ОСОБА_6, а Коломийсько-Чернівецька Єпархія УГКЦ. Також колегія суддів приймає до уваги те, що згідно вимог канонічного права у єпископа, який живе і утримується за кошти Церкви, в силу його особливого сану не могло бути особистих коштів для придбання об'єктів нерухомості для себе, що він вправі був придбати таке майно тільки за кошти єпархії та в інтересах єпархії.

Приймаючи до уваги вище наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в даній справі ухвалено у відповідності із нормами матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

Керуючись ст. ст. 307; 308; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: Л.В. Василишин

Г.П. Мелінишин