Справа № 2-2853/11
Провадження № 2/456/17/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" вересня 2016 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Микитчина І. М.

при секретарі Свержинській І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»», директора Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» ОСОБА_3 про стягнення середньої зарплати за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись в суд з позовною заявою до Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»», директора Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» ОСОБА_3 та, уточнивши позовні вимоги, просять стягнути з відповідачів на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні в сумі 137 861,79 грн., 27 150,21 грн. інфляційних втрат, 11 896 грн. - три проценти річних, а всього 176 908 гривень. Крім того 10 000 гривень моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що відповідач вказує про те, що позивач ОСОБА_2 працював у відповідача на посаді лікаря-ендоскопіста. Згідно наказу № 223 від 17.09.09 позивача ОСОБА_2 звільнено з роботи за п.1 ст 36 КЗпП України за згодою сторін на підставі його заяви. 17.09.2009 року ОСОБА_2 були нараховані підприємством всі суми, що належали йому при звільненні з підприємства та були в касі санаторію, про що свідчив прибутковий касовий ордер від 17.09.2009 року, який знищено, однак доказів на підтвердження вищевказаного факту відповідач не представив. Посилання відповідача на те, що з ним проведено повністю розрахунок при звільненні 21.09.2010 року в сумі 108,72 грн. є безпідставним, оскільки у видатковому касовому ордері від 21.09.2010 року підпис одержувача платежів виконаний не ним особисто, а є підробленим, із заявою про це він звернувся в правоохоронні органи для перевірки даного факту, однак на сьогоднішній день кінцевого рішення по його заяві не прийнято.

Оскільки позивач ОСОБА_2 не визнає факту проведенння повного розрахунку з ним при звільненні, то вважає, що відповідач зобовязаний сплатити йому середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні,інфляційні втрати та три проценти річних, виходячи з наступного.

За останні два календарні місяці роботи, що передують дню його звільнення з роботи йому

була нарахована заробітна плата в сумі 3 217,73 грн. (1 738,13 + 1479,60).

Середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу становить 1 608,87 грн.

Кожен рік він отримував матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі середньомісячної заробітної плати - в даному випадку 1 608,87 грн. (постанова ВСУ від 23.01.2012 № 6-87 цс11).

Середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні:

за період з 19.09.2009 по 30.09.2009 року становить 642,07 грн.

за жовтень-грудень 2009 року = 4 826,61 грн. + 402,22 грн. = 5 228,83 грн.

за 2010 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн. = 20 915,31 грн.

за 2011 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн. = 20 915,31 грн.

за 2012 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн. = 20 915,31 грн.

за 2013 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн, = 20 915,31 грн.

за 2014 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн. = 20 915,31 грн.

за 2015 рік - 19 306,44 грн. + 1 608,87 грн. = 20 915,31 грн.

за період з 01.01.2016 по 20.04.2016 року = 6 390,31 грн. (1 608,87 X 3 = 4 826,61 + 1072,06 + 491,70).

Борг - середній заробіток за весь період затримки розрахунку при звільненні становить 137 753,07 грн.

Борг - компенсація втрати частини доходу у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати в розмірі 108,72 грн. Усього борг - 137 861,79 грн.

Період за який нараховуються інфляційні втрати - 17.09.2009 - 20.05.2016 року. Сума боргу, на яку проводиться нарахування - 137 861,79 грн. Формула по якій нараховуються інфляційніф втрати:

X х 100,8/100 - X = грн., де X - сума боргу, а 100,8 - умовний індекс інфляції.

На суму боргу - 137 861,79 грн. нарахований % інфляції - 27 150,21 грн. та 3 % річних- 11 896 грн.

Дія ч.2 ст. 625 ЦК України поширюється як спеціальний вид цивільної правової

відповідальності за прострочення виконання зобов'язань.

Усього борг у відсотках інфляції та 3 % річних становить 176 908 грн.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1, яка також є представником позивача ОСОБА_2, ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги, покликаючись на викладені в уточненій позовній заяві обставини.

Відповідач - ДП «Санаторій «Моршинський» та директор ДП «Санаторій «Моршинський» ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, позовні вимоги заперечили, подали до суду письмові заперечення, згідно з якими позивач ОСОБА_2, подав заяву про звільнення його із роботи за згодою двох сторін. 17 вересня 2009 року було видано наказ Державного підприємства саторій «Моршинський» №223 про звільнення ОСОБА_2 з займаної ним посади. Того ж дня

відповідно до ст. 116 КЗпП України ОСОБА_2 Були нараховані всі суми, що належали йому при звільненні від підприємства та були в касі санаторію, про що свідчив прибутковий касовий ордер від 17.09.2009р. (касовий ордер знищений відповідно до наказу головного архівного управління при КМ України від 20.07.1998 р. за № 41). ОСОБА_2 мав змогу отримати належні йому виплати в день звільнення, тобто 17.09.2009р., оскільки суму коштів, що підлягали виплаті йому у зв'язку із звільненням, були нараховані в цей же день. 03 серпня 2010 року за результатами перевірки в Державному підприємстві «Санаторій «Моршинський» головним державним інспектором праці Територіальної Державної інспекції праці у Львівській області було виявлено порушення вимог ст. 117 КЗпП України, зокрема, ОСОБА_2 не проведено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 17.09.2009 року по 19.09.2009року з сумі 108,72 грн. Згідно припису № 13-04-025/71 від 03.08.2010 року Державне підприємство «Санаторій «Моршинський» зобов'язане усунути дане порушення.

У вересні 2010 року бухгалтерією Державного підприємства «Санаторій «Моршинський» було підготовлено та передано касиру санаторію платіжну відомість № 83 на видачу ОСОБА_2 середньої заробітної плати згідно припису № 13-04-025/71 від 03.08.2010 року, де в графі «підпис в отриманні або відмітка про видачу» ОСОБА_2 поставив свій особистий підпис.

28.04.2011 року ця ж інспекція провівши, повторну перевірку вимог Закону України «Про оплату праці», порушень не виявила. ОСОБА_2 неодноразово звертався в правоохоронні органи про те, що його підпис у видатковому касовому ордері від 17.09.2009 року та видатковому касовому ордері від 21.09.2010 року № 83 - є підробленим, що спростовується висновком спеціаліста №29 від 13.11.2012 року в якому зазначено, що підпис, дата та рукописний текст, в графі «одержувач» у видатковому касовому ордері від 21.09.2010 року виконаний ОСОБА_2

Окрім того відповідач вважає, що позивачі пропустили строк позовної давності звернення до суду з даним позовом.

Суд, заслухавши пояснення позивачів та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами, що позивач ОСОБА_2, дійсно працював у відповідача на посаді лікаря-ендоскопіста. Згідно наказу № 223 від 17.09.09 року позивача ОСОБА_2 звільнено з роботи за п.1 ст 36 КЗпП України за згодою сторін на підставі його заяви.

Відповідно до акту перевірки № 13-04-025/1454 від 03.08.2010 року головного державного інспектора праці Територіальної Державної інспекції праці у Львівській області на Державному підприємстві «Санаторій «Моршинський» було виявлено порушення вимог ст. 117 КЗпП України, зокрема, ОСОБА_2 не проведено виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а саме за період з 17.09.2009 року по 19.09.2009року.

Згідно припису № 13-04-025/71 від 03.08.2010 року Державне підприємство «Санаторій «Моршинський» зобов'язане усунути дане порушення.

Згідно постанови судді Стрийського міськрайонного суду від 15.10.2010 року начальник загального відділу «Санаторій «Моршинський» ОСОБА_4 порушила вимоги законодавства про працю, що виразились в невиплаті середнього заробітку ОСОБА_2 за період з 17.09.2009 року по 19.09.2009року, та була піддана адміністративному стягненню у виді штрафу. Даний факт відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до видаткового касового ордера від 21.09.2010 року ОСОБА_2 виплачено заробітну плату в сумі 108,72 грн. згідно припису №13-04-025/71. В графі підпис одержувача вказано, що підпис здійснив ОСОБА_2 за отримані гроші.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Твердження ОСОБА_2 про те, що підпис у видатковому касовому ордері від 21.09.2010 року виконано не ним, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 відповідач здійснив остаточний розрахунок при звільненні 21.09.2010 року тому позов слід задоволити частково виходячи з наступних розрахунків:

-Середньомісячна заробітна плата позивача на час звільнення становила 1 608,87 грн.

-Термін затримки фактичного розрахунку становить 12 місяців та два дні.

-Середньоденна зарплата становить 76,61 гривня (1608,87 грн.:21 день).

-Заборгованість за 12 місяців становить 19306,44 (1608,87 грн. х 12 місяців).

-Заборгованість за два дні становить 153,22 грн (76,61х 2 дні)

-Загальна сума заборгованості становить 19459,66 грн. (19306,44 грн. + 153,22 грн.)

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% (три проценти) річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

На підставі вищенаведеного інфляційні становлять:

-19459,66 грн. х 109,1 % = 1770,82 грн.

3% (три проценти) річних від простроченої суми становить:

19459,66 грн. х на 3% : 100 = 583,78 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком, а тому посилання відповідача на пропуск позивачами строку позовної давності є безпідставним.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В абз. 1 п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується..

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відтак суд приходить до висновку, що позивачу Мешкову.Є.С. діями відповідача - Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» заподіяна моральна шкода, яку суд з врахуванням моральних страждань позивача визначає в розмірі 1 000 грн., яку слід стягнути санаторію в користь позивача ОСОБА_2

Суд вважає, що немає підстав для стягнення з відповідача - директора Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» ОСОБА_3 моральної шкоди в користь позивача, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди саме ОСОБА_3

Суд вважає, що оскільки позивачкаОСОБА_1 не заявляла самостійних вимог щодо порушеного її права, то суд вирішив позовні вимоги тільки щодо позивача ОСОБА_2.

Також суд вважає, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача в користь держави слід стягнути 238 (двісті тридцять вісім) гривень 14 копійок судового збору.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, ст., ст. 116, 117, 232, 237-1 КЗпП України, ст..ст. 11, 16,23, 276, 280, 611, 625 ЦК України, суд

ВИРІШИВ :

позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» в користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 3 17.09.09 по 21.09.2010 в сумі 19459,60 грн., 1770,82 грн. інфляційних втрат, 583,78 грн. - три проценти річних, а всього 21 814 (двадцять одну тисячу вісімсот чотирнадцять) гривень 20 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» в користь ОСОБА_2 1 000 (одну тисячу) гривень моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Санаторій «Моршинський»» в користь держави 238 (двісті тридцять вісім) гривень 14 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя: ОСОБА_5