Справа № 755/4231/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Гаврилова О.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення шкоди, -

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду м. Києва звернувся представник позивача з вищезазначеним позовом, в якому, посилаючись на те, що ОСОБА_1 є вкладником ПАТ «ВіЕйБі Банк». Відповідно до Договору банківського вкладу №841739/2014 від 08.09.2014 року ОСОБА_1 розмістив грошові кошти у розмірі 145000,00 доларів США, які після отримання позивачем гарантованої суми у національній валюті складає 3 332 615,35 грн., які позивач просить стягнути з ОСОБА_2, який є власником істотної частки банку, у рахунок відшкодування шкоди.

При обґрунтуванні позовних вимог, позивач зазначає, що на правовідносини, які склалися між ним та відповідачем, розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п. 22 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує, або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язку найманого працівника.

Як роз'яснено у пунктах 1 та 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 року за №5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів", споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб.

Оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Тобто, виходячи з роз'яснень Верховного Суду України, позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. 4-15 Закону України "Про захист прав споживачів".

При цьому, визначений у позові відповідач - ОСОБА_2 не є стороною договору банківського вкладу «НВУ «Піврічний» №841739/14 (в доларах США) від 08.09.2014р., позивач ОСОБА_1 не є споживачем послуг ОСОБА_2 за вищезазначеним договором банківського вкладу.

Тому положення ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" не розповсюджуються на правовідносини між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2

Тому формальне посилання представника позивача, як на підставу визначення підсудності, на положення ч.5 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, суперечить нормам як процесуального, так і матеріального права, та виходить за межі заявлених позовних вимог, які не ґрунтуються на положеннях Закону України "Про захист прав споживачів".

Підсудністю у цивільному судочинстві визначено розмежування компетенції між окремими ланками судової системи і між судами однієї ланки щодо розгляду і вирішення підвідомчих їм цивільних справ.

Відповідно ч. 1 ст.109 Цивільного процесуального кодексу України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Звертаючись з позовом до суду, позивач визначив у якості відповідача ОСОБА_2, та зазначив його місце проживання: 03150, АДРЕСА_1, що не відноситься до адміністративної території Печерського району м. Києва.

Відповідно до ст. 115 УПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала.

З огляду на викладене, дана справа не підсудна Дніпровському районному суду міста Києва, тому підлягає поверненню позивачеві для подання позову до належного суду, як це передбачено п.4 ч.3 ст.121 Цивільного процесуального кодексу України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 109, 121, 209, 210 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

у х в а л и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Національний банк України, Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про захист прав споживачів, стягнення шкоди - повернути позивачу для подання до належного суду.

Роз'яснити позивачу його право на звернення до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя: