АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції Гаврилов Д.В.
Доповідач: Приходько Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року у справі

за позовом

ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_6, третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9, про визнання права власності в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зазначивши, що після смерті матері, ОСОБА_10, яка померла 16.03.2014 року, залишилась спадщина квартира АДРЕСА_1 право власності на яку остання набула на підставі договору довічного утримання, укладеного 17.03.2011 року з ОСОБА_11, який за три тижні до її смерті помер. Посилаючись на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що правовстановлюючі документи на квартиру не були зареєстровані ОСОБА_10 у встановленому законом порядку просив визнати за ним право власності в порядку спадкування на зазначене майно.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Херсона від 16 лютого 2015 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_12.

У лютому 2015 року ОСОБА_11 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що в момент укладення договору її брат ОСОБА_11 знаходився у такому психічному стані, коли не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Просила визнати договір довічного утримання недійсним та визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на квартиру АДРЕСА_1 після смерті її брата ОСОБА_11

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_11, третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9 про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_10, померлої 16.03.2014 року. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_11 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору довічного утримання недійсним та визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_11, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на допущенні судом порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволені позовних вимог ОСОБА_7 відмовити, та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_11 в повному обсязі.

Під час розгляду справи, ОСОБА_11 та її представник ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримав в повному обсязі за обставинами викладеними у скарзі.

В останнє судове засідання ОСОБА_11, будучи належним чином повідомленою про час та місце слухання справи не зявилась, причини неявки суду не повідомила.

Заперечуючи проти апеляційної скарги ОСОБА_7 та його представник ОСОБА_13, зазначили, що на їх думку, рішення суду є законним та обґрунтованим, просять апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

Інші особи, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи не зявились, причини неявки суду не повідомили.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що 16.03.2014 року померла ОСОБА_10.

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_10 є її діти: ОСОБА_7 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвами про народження.

ОСОБА_7, відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, прийняв спадщину шляхом подачі нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк встановлений ст. 1270 ЦК України.

ОСОБА_8, відповідно до вимог ст. 1273 ЦК України, відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7, подавши заяву про відмову від прийняття спадщини протягом строку встановленого ст. 1270 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_10 відкрилася спадщина на квартиру № 11 розташовану по пров. Спартаковський № 34 в м. Херсоні, яка належить спадкодавцю на підставі договору довічного утримання укладеного 17.03.2011 між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 посвідченого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9, за реєстраційним № 591. Право власності набувачем (спадкодавцем) ОСОБА_10 на вищезазначену квартиру, у встановленому законодавством порядку, за життя не зареєстровано, через що нотаріусом розяснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутись до суду.

З листа № 05/01-16 від 14.01.2015 року наданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_9, вбачається, що після смерті ОСОБА_10 заведена спадкова справа № 10/2014 за заявами від ОСОБА_7 про прийняття спадщини, від ОСОБА_8 про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_7 та заявою ОСОБА_14, на якого спадкодавець залишила заповіт на автомобіль марки ВАЗ21091.

Відчужувач за договором довічного утримання ОСОБА_15 помер 12.02.2014 року. Після його смерті із заявою про прийняття спадщини до другої Херсонської нотаріальної контори звернулась рідна сестра ОСОБА_6.

Листом № 547/02-14 від 12 серпня 2014 року ОСОБА_11 розяснено, що видача свідоцтва про право на спадщину проводиться нотаріусом після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

З листа другої Херсонської державної нотаріальної контори від 05.01.2015 року №1/01-16, вбачається, що 18.02.2014 року на підставі заяви ОСОБА_11 про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_11 була заведена спадкова справа № 80/2014. Інформація про інших спадкоємців померлого, у Другій Херсонській державній нотаріальній конторі відсутня.

Як вбачається зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_11 просить визнати недійсним договір довічного утримання укладений між її братом, ОСОБА_16, та ОСОБА_10 з підстав визначених ч.1 ст. 225 ЦК України, посилаючись на те, що волевиявлення ОСОБА_15 не було вільним, оскільки він не міг розуміти (усвідомлювати) значення своїх дій та керувати ними внаслідок стану свого здоровя. Обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що ОСОБА_11 перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня» в період з 12.11.1996 по 10.01.1997 та в КЗ ХМКЛ ім. О.С. Лучанського в серпні 2010 року з діагнозом стан після ЧМТ, токсична і посттравматична енцефалопатія ІІІст., епісиндром.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а у разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як розяснено в п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними ( тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки недоведеністю позивачем тих обставин, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_11 перебував у такому психічному стані, коли не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а тому підстав для визнання договору довічного утримання недійсним з підстав передбачених ст. 225 ЦК України немає.

Відповідно до висновку посмертної судової психіатричної експертизи № 355 від 22.07.2016, проведеної на підставі ухвали Апеляційного суду Херсонської області від 16.07.2015, ОСОБА_15 психічними захворюваннями не страждав, виявляв енцефалопатію складного генезису (токсичну, посттравматичну ЧМТ в 2010р.) без ознак психозу та недоумства. На час укладення договору довічного утримання 17 березня 2011 року ОСОБА_11 усвідомлював значення своїх дій та керував ними.

З медичної документації (медичної карти № 9149 стаціонарного хворого ОСОБА_11 з КЗ «Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського», історії хвороби №5041 ОСОБА_16 з КЗ «Херсонська обласна психіатрична лікарня», медико-експертної справи ОСОБА_11 №1176, копії амбулаторної картки ОСОБА_11 з КУ «Обласний наркологічний диспансер» Херсонської обласної ради) вбачається, що ознак виражених інтелектуально - мнестических розладів у ОСОБА_11 не було.

Свідки ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23 зазначали, що ОСОБА_11 усвідомлював значення своїх дій, неадекватної поведінки в його діях не помічали, обслуговував себе самостійно, сторонньої допомоги не потребував, часто гуляв з дитиною (онуком ОСОБА_10Ф.), читав газети, розгадував кросворди.

Пояснення свідків ОСОБА_24, ОСОБА_25 щодо зловживання ОСОБА_11 спиртними напоями, неохайного зовнішнього вигляду останнього та його неадекватної поведінки у стані спяніння, не свідчать про те, що в момент укладення договору довічного утримання ОСОБА_11 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Отже, враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності визначених ч.1 ст. 225 ЦК України підстав для визнання договору довічного утримання недійсним.

Вказаний висновок суду ґрунтується на сукупності досліджених судом першої інстанції доказах та підтверджений висновком посмертної судової психіатричної експертизи.

Доводи позивачки за зустрічним позовом, ОСОБА_11, про те, що ОСОБА_10 не виконувала умови договору довічного утримання (не здійснювала догляду за ОСОБА_11, нічим його не забезпечувала) не є підставою, визначеною законом, для визнання договору недійсним, а можуть бути підставою для розірвання договору довічного утримання, проте з такими вимогами позивачка до суду не зверталась.

Відповідно до ст. 748 ЦК України набувач стає власником майна, переданого йому за договором довічного утримання (догляду), відповідно до ст. 334 цього Кодексу.

Згідно ч.4 ст. 334 ЦК України, в редакції чинній на час укладення договору довічного утримання, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Отже право власності на спірну квартиру виникло у набувача за договором довічного утримання, ОСОБА_10, з часу державної реєстрації цього договору, а саме з 17.03.2011.

Зважаючи на те, що ОСОБА_11 за життя відчужив спірне нерухоме майно у встановлений законом спосіб і підстави для визнання цього правочину недійсним відсутні, квартира №11, розташована по пров. Спартаковський № 34 в м. Херсоні до складу спадкового майна після його смерті не увійшла. А тому у спадкоємців померлого ОСОБА_11 не виникло право власності на вказану квартиру.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Встановивши, що ОСОБА_10 за життя набула право власності на квартиру №11, розташовану по пров. Спартаковський № 34 в м. Херсоні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що до її спадкоємця, ОСОБА_7, перейшло в порядку спадкування право власності на вказану квартиру.

Суд з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, діючого в інтересах ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.А. Приходько

Судді: А.Л. Борко

ОСОБА_26