У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Малько О.С., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Мельник С.Ю.,

за участю:

представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» Мазурка А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, -

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 25 серпня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 78767 грн. 23 коп. та судові витрати по справі в сумі 787 грн. 67 коп.

Ухвалою Рівненського міського суду від 03 листопада 2015 року заяву представника відповідача ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду від 25 серпня 2015 року за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року рішенням апеляційного суду Рівненської області від 11 грудня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі відповідач вказує на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції через порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення у боржника не було можливості захистити свої права та законні інтереси, оскільки в цей час він знаходився за кордоном на відпочинку разом із сім'єю.

Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази заборгованості за кредитним договором №SAMDN6569 від 27 липня 2005 року, оскільки по даному кредитному договору Рівненським міським судом по справі №2-1656/11 від 28 лютого 2011 року вже прийнято відповідне рішення, яким з відповідача стягнуто 62015,65 грн. заборгованості по кредиту. Вказане рішення підтверджене ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 07 квітня 2011 року, копії наявні у матеріалах справи. При цьому в мотивувальній частині заочного рішення по справі №569/9093/15-ц судом помилково встановлено, що розрахунок заборгованості на суму 78767,23 по кредитному договору №SAMDN84029 від 24 грудня 2009 року відноситься до кредитного договору №SAMDN6569 від 27 липня 2005 року.

Доводить, що він ніколи не підписував та не знає про існування кредитного договору №SAMDN84029 від 24 грудня 2009 року на основі якого ґрунтуються позовні вимоги.

Зауважує, що відповідач не надавав жодного дозволу на ніби-то підвищення кредитного ліміту до суми 66249,55 грн. (відповідно до розрахунку), а в проведених нарахуваннях, як вбачається з розрахунку заборгованості, суми заборгованості не відповідають сумам на які посилається банк у позовній заяві. Зокрема заборгованість по кредиту в позовній заяві встановлено в сумі 30459,10 грн., а в розрахунку - 29849,68 грн, за наявних невідповідностей неможливо визначити як власне суму такої заборгованості чи штрафних санкцій, так і терміни позовної давності по них, що унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення судом по заявленим позовним вимогам.

Звертає увагу, що у розрахунку заборгованості відсутні будь-які дані щодо зняття коштів і суми зняття по датах. Всі вимоги банку ґрунтуються виключно на розрахунку заборгованості із зазначенням незрозумілих сум і строків.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог за безпідставністю.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 належним чином взяті на себе кредитні зобов'язання не виконує, внаслідок чого утворилась кредитна заборгованість, яку слід стягнути на користь банку.

З матеріалів справи вбачається, що 27 липня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір про відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки.

24 грудня 2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду до договору №SAMDN569 про відкриття карткового рахунку на обслуговування платіжної картки від 27 липня 2005 року, за умовами якої встановлено кредитний ліміт на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Взяті на себе кредитні зобов'язання відповідач належним чином не виконує. Відповідно до розрахунку за кредитним договором №SAMDN569 від 27 липня 2005 року та додаткової угоди від 24 грудня 2009 року, за якою відкрито рахунок №SAMDN4029 станом на 19 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитом становить 30 459 грн 10 коп., заборгованість з процентів 44 081 грн 12 коп., у тому числі несплачені проценти за поточну заборгованість 2 185 грн 44 коп., несплачені проценти за прострочену заборгованість 41 895 грн 68 коп. та штраф у розмірі 4 227 грн.

Доводами апеляційної скарги дані обставини встановлені судом першої інстанції не спростовано.

Посилання відповідача на те, що він не підписував кредитний договір №SAMDN4029 не заслуговують на увагу з огляду на те, що 24 грудня 2009 року відповідачем підписано та не оспорювалась у встановленому законом порядку додаткова угода до кредитного договору від 27 липня 2005 року №SAMDN569, про що робиться відповідна відмітка в п.5 цього договору та викладення п.п.1.1,1.2 договору №SAMDN569 за якою відповідач дозволив банку відкрити картковий рахунок №SAMDN4029 особистої міжнародної картки з кредитним лімітом у валюті Євро в сумі 8922,36 та 12392,86 грн.

На переконання колегії суддів додаткова угода від 24 грудня 2009 року не є новим кредитним договором, а є складовою частиною кредитного договору №SAMDN569 від 27 липня 2005 року.

Доводами апеляційної скарги не спростовано розрахунок заборгованості на який посилався суд першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді О.С. Малько

Н.М. Ковальчук