Справа № 500/5185/15-ц
Провадження № 2/500/702/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Смокіної Г.І.,

при секретарі Бушняк О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3, про визнання батьківства,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, ОСОБА_3, про визнання батьківства, та згідно уточнень від 28.10.2015 року (а.с.23) просить визнати його батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та зобовязати Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4, вказавши його батьком дитини, виключивши відомості про батька ОСОБА_2

Свої вимоги мотивував тим, що з січня 2010 року проживав однією сімєю з ОСОБА_3, яка знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 02.07.2012 року позивач народила дитину ОСОБА_4, відомості про батька було внесено на підставі актового запису про укладення шлюбу згідно ч.1 ст.122 СК України. У грудні 2014 року при особистій бесіді з ОСОБА_3 дізнався, що є біологічним батьком дитини. Визнає своє батьківство, оскільки на період зачаття проживав з ОСОБА_3, дитина схожа на нього.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, додатково пояснив, що дійсно проживав з ОСОБА_3 на час зачаття та народження дитини однією сімєю, забирав дитину з пологового будинку, до березня 2014 року проживали разом, проте достовірно не знав, що ОСОБА_4 його донька, сумнівався у своєму батьківстві, оскільки ОСОБА_3 продовжувала перебувати у шлюбі з чоловіком та, можливо, мала стосунки з ним та іншими чоловіками. Під час сумісного проживання з ОСОБА_3 не ставив питання щодо свого батьківства відносно дитини, оскільки не хотів образити жінку, яку кохав.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав правову позицію позивача.

В судовому засіданні ІІІ особа ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснила, що позивач був обізнаний про своє батьківство з моменту зачаття дитини та її народження, на час зачаття до березня 2014 року вони з позивачем проживали разом, позивач забирав дитину з полового будинку, після народження доньки вона неодноразово просила позивача подати до суду позов про визнання ним батьківства відносно доньки, що позивач не вчинив. Розірвати шлюб з чоловіком до досягнення дитиною одного року не було можливим, оскільки не передбачено діючим законодавством. Сумісне проживання з позивачем було припинено у березні 2014 року у звязку з тим, що між ними почали виникати сварки, позивач не приймав участі у вихованні та утриманні дитини. З цього часу були відновлені стосунки з відповідачем. У грудні 2014 року ніякої бесіди з позивачем не було, він з самого народження дитини знав про своє батьківство. Вважає, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про визнання батьківства відносно ОСОБА_4

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином через оголошення у пресі відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності (48). Згідно письмових заперечень (а.с.50) позов не визнає, вважає, що позивачем строк звернення до суду пропущений, оскільки від народження дитини ОСОБА_1 знав про своє батьківство. Просить відмовити у задоволенні позову у звязку з пропуском строків, передбачених ч.2 ст.129 СК України.

В судове засідання представник ІІІ особи - Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області не зявився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Вислухавши позивача, його представника, третю особу, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.122 СК України дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоровя про народження дружиною дитини.

Відповідно до ст.129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» особа, котра вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до останнього, якщо того записано батьком, позов про визнання свого батьківства. Згідно зі ст.129 СК зазначена особа може звернутися з такими вимогами у межах строку позовної давності (один рік), перебіг якого починається з дня, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. У тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини.

В судовому засіданні встановлено, що позивач з січня 2010 року по березень 2014 року проживав однією сімєю з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що сторонами в судовому засіданні не заперечувалось.

В період сумісного проживання ОСОБА_3 народила доньку - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено свідоцтвом серії І-ЖД № 314020 від 31.07.2012 року (а.с.74).

Згідно свідоцтву про народження від 31.07.2012 року серії І-ЖД №314020, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Саратського районного управління юстиції Одеської області, батьком дитини згідно до положень ч.1 ст.122 СК України вказано ОСОБА_2

Як вбачається з паспорту громадянина України ОСОБА_3, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був зареєстрований Успенівською сільською радою Саратського району Одеської області 19.11.1995 року, реєстрацію розірвання шлюбу проведено Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Саратського районного управління юстиції в Одеській області 07.02.2013 року на підставі рішення Саратського районного суду Одеської області від 16.07.2012 року (а.с.59).

З пояснень позивача вбачається, що він на момент зачаття та народження дитини проживав з ОСОБА_3, забирав дитину з пологового будинку та проживав з ними разом до березня 2014 року, проте сумнівався у своєму батьківстві.

В судовому засіданні ОСОБА_3 визнала той факт, що позивач ОСОБА_1 є біологічним батьком дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що є обставиною, яка не підлягає додатковому доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України.

Показаннями свідка ОСОБА_5 матері позивача підтверджено, що ОСОБА_1 з ОСОБА_3 проживали однією сімєю два роки до народження дитини і до березня 2014 року, позивач забирав дитину з пологового будинку, не зареєстрував дитину на своє імя, оскільки ОСОБА_3 перебувала у шлюбі. Зі слів позивача він завжди сумнівався у своєму батьківстві відносно дитини.

Аналогічні пояснення дала допитана в якості свідка ОСОБА_6 рідна сестра позивача.

Допитана в якості свідка ОСОБА_7 тітка ОСОБА_3 пояснила, що позивач знав, що є батьком дитини, у березні 2014 року вона була у їх квартирі, говорила з позивачем про реєстрацію дитини, він сказав, що був проти народження дитини. Позивач знав, що є батьком дитини. В даний час дитина проживає в сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_2, знає останнього як свого батька.

Свідок ОСОБА_8 рідна сестра ОСОБА_3 в судовому засіданні підтвердила обставини сумісного проживання позивача з ОСОБА_3, додатково пояснила, що на час проживання з ОСОБА_1 ніяких відносин з чоловіком у ОСОБА_3 не було.

При розгляді справи суд враховує вимоги ч.ч.8,9 ст.7 СК України щодо регулювання сімейних відносин з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Аналізуючи зібрані у справі докази, враховуючи визнання позивачем того факту, що на момент зачаття та народження дитини проживав з матірю дитини ОСОБА_3 однією сімєю, забирав дитину з пологового будинку, отже міг дізнатися про своє батьківство від народження ОСОБА_4, тобто з 02.07.2012 року, тому вважає, що позивачем пропущений передбачений ч.2 ст.129 СК України строк звернення до суду із позовом про визнання батьківства, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.10,11,60,209,212,213-215 ЦПК України, ст.ст.7,122,129 СК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Саратський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про визнання батьківства відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_9