Справа №718/1262/16-ц
Провадження №2/718/497/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.2016 року Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого судді Мізюка В.М., секретаря Безушко М.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіальної громади смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області, треті особи: ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників та усунення перешкод у користуванні власністю

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, третіх осіб, в якому просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на житло від 16 січня 2001 року, визнати за покійним ОСОБА_3 право власності на квартиру по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на вищевказану квартиру.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом належить ? частки квартири по АДРЕСА_1, яку успадкувала вона після смерті свого батька ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

У вказану квартиру вона з батьками вселилася ще у 1994 році на підставі ордера №2, який був виданий Неполоковецькою селищною радою її батькові. Однак після розірвання шлюбу вона з мамою переїхали у с. П'ядиківці Кіцманського району. У період з 1997 року по 2010 рік у її батька не було законної дружини, а з 2010 року він проживав один.

Зазначає, що на час проходження приватизації квартир у 2000 році її батько, який був працівником Неполоковецького КХП, проживав у будинку по АДРЕСА_1 разом зі співмешканкою ОСОБА_2, яка була зареєстрована у вказаній квартирі з 22 березня 2000 року по 23 березня 2001 року, хоч і не була членом сім'ї ОСОБА_3 та працівником Неполоковецького КХП. По тій причині, що ОСОБА_2 була прописана у квартирі, її прізвище потрапило до документів приватизації та зазначено у свідоцтві про право власності на житло від 16 січня 2001 року Враховуючи ці обставини, позивачка звернулася до суду із зазначеними вимогами про порушення її законних прав, як єдиної спадкоємиці після смерті ОСОБА_3.

Не погоджуючись із вказаним позовом третя особа у справі ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічними позовними вимогами до ОСОБА_1, згідно яких вимагає визнати право спільної сумісної власності, припинити право на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників та усунути перешкоди у користуванні власністю, вказуючи на те, що вона перебувала у громадянському шлюбі з ОСОБА_3 з 1997 року до його смерті. У 1998 році ОСОБА_3, у зв'язку з розірванням шлюбу та поділом майна з ОСОБА_4, обміняв свою двокімнатну квартиру в АДРЕСА_1, яка надана йому Неполоковецьким КХП у 1984 році на однокімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_1, яку ми разом з ОСОБА_3 облаштовували, займалися спільним сільським господарством, що підтверджується довідкою Неполоковецької сільської ради та штампом з відміткою про приписку у квартирі №23 з 22 березня 2000 року по 23 березня 2001 року. В результаті проведення приватизації квартири, вона являється співвласником спільної сумісної власності разом з ОСОБА_3

ОСОБА_1 первісний позов підтримала в повному обсязі, надавши суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просила позов задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала, вказавши на те, що він є безпідставним.

Представник Неполоковецької сільської ради у судове засідання не з'явився, однак подав заяву про визнання позову ОСОБА_1 та просив справу розглянути у його відсутність.

ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності не визнали та заперечували проти їх задоволення, оскільки вимоги є незаконні та не обґрунтовані, що ущемляють її права. Також зазначили проте, що вони згідні щоб ОСОБА_1 сплатила матеріальну компенсацію за частину квартири. Вимоги зустрічного позову підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити.

ОСОБА_4 просила суд задовольнити первісний позов ОСОБА_1, вказуючи на те, що вона з померлим ОСОБА_3 перебувала у законному шлюбі, який у 1980 році був розірваний. Однак, вони проживали разом та вели спільне господарство і 29 травня 1984 року отримали повторне свідоцтво про шлюб. У шлюбі отримали квартиру, яку обміняли з доплатою. Починаючи з 1994 року у квартирі ніхто не проживав, оскільки останній пішов жити до ОСОБА_5 Тому частка спірної квартири належить також їй на праві власності.

Представник ДП «Неполоковецького КХП» у судове засідання не з'явився, подавши заяву про те, що жодних документів по даній справі на підприємстві не збереглося, тому підтвердити чи заперечити будь-які докази, вони не мають можливості.

Свідок ОСОБА_5 суду надала покази, про те, що вона з ОСОБА_3 проживали у громадському шлюбі разом 6 років, вели спільне господарство, а у 2001 році останній пішов від неї.

Допитана у якості свідка ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що спірна квартира належить померлому ОСОБА_3 та його законній дружині ОСОБА_4. Вказувала на те, що вона дала гроші ОСОБА_3, для того щоб він переоформив на себе будинок, а потім подарував його своїй дочці ОСОБА_1.

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідків, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 грудня 1977 року, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу виданого повторно 29 травня 1984 року серії НОМЕР_1

Від вказаного шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дочка ОСОБА_1

На підставі рішення виконкому Неполоковецької селищної Ради депутатів трудящих, ОСОБА_3, сім'я якого складається з одного чоловіка, видано ордер №2 від 15 липня 1994 року, який дає право на зайняття 1 кімнати у квартирі АДРЕСА_1 (а.с. 18).

Згідно розпорядження органу приватизації №112 від 28 грудня 2000 року, ОСОБА_3 за його заявою, передано для приватизації квартиру, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 19).

З поданого до суду свідоцтва про право власності на житло від 16 січня 2001 року (а.с.23) вбачається, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області ОСОБА_3 помер (а.с.12).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 жовтня 2015 року ОСОБА_1 отримала ? частки квартири посімейного спільного заселення, що розташована по АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Відповідно до абз.1 ст.1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.2 ст.8 того ж Закону, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно до ч.2 ст.64 Житлового Кодексу України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Зі змісту довідки виданої виконкомом Неполоковецької селищної ради Кіцманського району Чернівецької області №1220 від 01 серпня 2016 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 22 березня 2000 року по 23 березня 2001 року.

Таким чином, на момент приватизації спірної квартири ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаній квартирі разом з наймачем ОСОБА_3.

Згідно п.10 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» орган приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, крім випадків передбачених законом.

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання і захисту усіх форм власності.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається в порядку, визначеному законом.

Судом також встановлено, що в період часу з 16 січня 2001 року по ІНФОРМАЦІЯ_1, ні покійним ОСОБА_3 ні самою ОСОБА_1 не ставилося питання, щодо виключення ОСОБА_2 із свідоцтва про право власності на житло, а саме на квартиру, що розташована в АДРЕСА_1, як співвласниці вказаного майна і до суду з такими позовними вимогами не зверталися.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними і допустимими доказами, не ґрунтовані на матеріальному законі, у зв'язку із чим задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог третьої особи ОСОБА_2 то, суд встановив наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Відповідно до частини другої статті 183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Згідно ст. 365 ЦК України Право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

У зустрічній позовній заяві третя особа ОСОБА_2. посилається, зокрема, на ст. 365 ЦК України, положення якої регулюють випадки, коли позивач - співвласник майна, домагається позбавлення права власності на частку майна інших співвласників - відповідача ОСОБА_1 по справі.

Водночас, ОСОБА_2 не надано доказів в підтвердження наступних обставин: неможливості виділу належної їй 1/2 частки в натурі або що такий виділ згідно із законом не допускається; можливості інших співвласників - ОСОБА_1 - виплатити їй компенсацію в рахунок визнання за ними права власності на спільне майно та чи не становитиме це для неї надмірний тягар. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст. 137 ЦПК України не заявлено.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників та усунення перешкод у користуванні власністю є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Територіальної громади смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області, треті особи: ДП «Неполоковецький комбінат хлібопродуктів», ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності та визнання права власності - відмовити. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності, припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників та усунення перешкод у користуванні власністю - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Кіцманський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а в разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.М. Мізюк