Справа № 199/3457/16-ц
26 липня 2016 року м. Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючий суддя Богун О.О.,
при секретарі Рибак К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Грандфінресурс», товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс», про визнання правочину недійсним, застосування реституції , -
Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання правочину недійсним, застосування реституції.
В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що 21.08.2013 року між нею та Приватним підприємством «Грандфінресурс» в особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі Доручення до Наказу № 63 від 01.01.2013 року, було укладено Договір № 216044, метою укладення якого було отримання позики у сумі 200 000,00 грн.
За Договором від 21.08.2013 року № 216044 Адміністратор, за згодою Учасника, зобов'язувався вчинити від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання грошової суми; позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що міститься в Додатку № 2, який є невід'ємною частиною оспорюваного Договору від 21.08.2013 року.
Предметом укладеного Договору від 21.08.2013 року № 216044 є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Альянс Україна» та базується на створенні реєстрів Учасників, метою яких є отримання позики.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору від 21.08.2013 року № 216044 метою укладення оспорюваного Договору є придбання позики на суму 200 000,00 грн.
16.11.2013 року було укладено трьохсторонню Додаткову угоду до Договору №216044 від 21.08.2013 року. По даній додатковій угоді від 16.11.2013 року Приватне підприємство «Грандфінресурс» надає, а Товариство з обмеженою відповідальністю Гранфінресурс» приймає на себе в повному обсязі права та обов'язки Адміністратора Програми «Альянс Україна» за Договором № 216044 від 21.08.2013 року, який складено між Приватним підприємством «Грандфінресурс» та позивачкою ОСОБА_1 Усі права та обов'язки Адміністратора за Основним Договором від 21.08.2013 року № 216044 переходять від Приватного підприємства «Грандфінресурс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» із зобов'язанням передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» всю документацію, з перерахуванням чистого внеску, сплаченого позивачкою ОСОБА_1 в межах суми нерозподіленого грошового фонду. З моменту укладення цієї Додаткової угоди від 16.11.2013 року позивачка ОСОБА_1 повинна продовжувати сплачення загальних платежів, визначених в Договорі від 21.08.2013 року № 216044 та Додатках до нього, на відповідні поточні рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс».
З метою отримання позики в 200 000,00 грн. позивачка здійснила оплату по Договору від 21.08.2013 року №216044 на загальну суму 28 462,21 грн., сплативши ПП «Грандфінресурс» 12 853,33 грн. та TOB «Гранфінресурс» - 15 608,88 грн., що підтверджується відповідними квитанціями .
Позивач ОСОБА_1 зазначила, що Договір від 21.08.2013 року № 216044, був укладений під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької практики, зокрема, вважає, що отримала не чітку, неправдиву інформацію стосовно умов оспорюваного Договору від 21.08.2013 року № 216044.
Також вважала, що дії Приватного підприємства «Грандфінресурс» є забороненими та порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», так як заборонено нечесну підприємницьку практику, яка виключає будь-яку діяльність, що вводить в оману споживача; експлуатацію та розвиток пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.
Позивач зазначила, що при умові належного роз'яснення їй усіх умов та наслідків укладеного Договору від 21.08.2013 року №216044, вона б не погодилася на його укладання.
Вважаючи, умови укладеного договору від 21.08.2013 року № 216044 такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства, також є несправедливими, так як суперечать принципу добросовісності, що в сукупності як наслідок призводить до дисбалансу договірних прав та обов'язків на шкоду споживача та є підставами для визнання угоди недійсною, тому позивачка просила суд визнати недійсним Договір від 21.08.2013 року № 216044, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Грандфінресурс», правонаступником якого з 16.11.2013 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» з моменту його вчинення та стягнути з Приватного підприємства «Грандфінресурс» на користь Позивача кошти загальною сумою 12 853,33 грн. , як незаконно отримані за наслідками укладення Договору від 21.08.2013 року № 216044, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь Позивача кошти загальною сумою 15 608,88 грн., як незаконно отримані за наслідками здійснення правонаступництва по Договору № 216044 від 21.08.2013 року.
Позивачка ОСОБА_1 в судове засідання не зявилась, про день судового розгляду повідомлена належним чином, позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила розглянути справу у її відсутність, проти заочного розгляду справи не заперечувала, про що надала відповідну заяву.
Представник відповідача приватного підприємства «Грандфінресурс» в судове засідання не зявився про день судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Представник відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» в судове засідання не зявився про день судового розгляду повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомив.
Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
У судовому засіданні встановлено, що 21.08.2013 року між позивачкою та Приватним підприємством «Грандфінресурс» в особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі Доручення до Наказу № 63 від 01.01.2013 року, було укладено Договір № 216044, метою укладення якого було отримання позики у сумі 200 000,00 грн.
За Договором від 21.08.2013 року № 216044 Адміністратор, за згодою Учасника, зобов'язався вчинити від імені та за рахунок Учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання грошової суми; позики, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що міститься в Додатку № 2, який є невід'ємною частиною оспорюваного Договору від 21.08.2013 року.
Предметом укладеного Договору від 21.08.2013 року № 216044 є надання особі послуг з адміністрування програми, що умовно називається «Альянс Україна» та базується на створенні реєстрів Учасників, метою яких є отримання позики.
Відповідно до Додатку № 1 до Договору від 21.08.2013 року № 216044 метою укладення оспорюваного Договору є придбання позики на суму 200 000,00 грн.
16.11.2013 року було укладено трьохсторонню Додаткову угоду до Договору №216044 від 21.08.2013 року. По даній додатковій угоді Приватне підприємство «Грандфінресурс» надає, а Товариство з обмеженою відповідальністю Гранфінресурс» приймає на себе в повному обсязі права та обов'язки Адміністратора Програми «Альянс Україна» за Договором № 216044 від 21.08.2013 року, який складено між Приватним підприємством «Грандфінресурс» та позивачкою ОСОБА_1 Усі права та обов'язки Адміністратора за Основним Договором від 21.08.2013 року № 216044 переходять від Приватного підприємства «Грандфінресурс» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» із зобов'язанням передати Товариству з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» всю документацію, з перерахуванням чистого внеску, сплаченого позивачкою ОСОБА_1 в межах суми нерозподіленого грошового фонду. З моменту укладення цієї Додаткової угоди від 16.11.2013 року позивачка ОСОБА_1 повинна продовжувати сплачення загальних платежів, визначених в Договорі від 21.08.2013 року № 216044 та Додатках до нього, на відповідні поточні рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс».
З метою отримання позики в 200 000,00 грн. позивачка здійснила оплату по Договору від 21.08.2013 року №216044 на загальну суму 28 462,21 грн., сплативши ПП «Грандфінресурс» 12 853,33 грн. та TOB «Гранфінресурс» - 15 608,88 грн., що підтверджується відповідними квитанціями.
Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ст.ст. 58-60 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно з ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Істотні умови договору регламентовані ст. 638 ЦК України, згідно якої зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно з ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, про загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Згідно з ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Згідно ч. 1-3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Згідно ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.
Відповідно до ч.5, 6, 8 ст.18 Закону України, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Згідно з ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману; спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг.
Згідно з ч.3 ст.19 Закону України забороняються як такі, що вводять в оману: пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої; недостовірне повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Відповідно до ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Застосовуючи правові норми при визнанні недійснісноті оспорюваного правочину від 21.08.2013 року № 216044 , укладеного на умовах нечесної підприємницької діяльності, що полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми та дослідивши умови оспорюваного договору від 21.08.2013 року судом встановлено, що згідно із предметом договору дії приватного підприємства «Грандфінресурс» та, товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» спрямовані на надання безвідсоткової позики, зазначеної у Додатку № 1 доданих до Договору від 21.08.2016 року № 216044, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна». Однак, з аналізу інших умов Договору від 21.08.2016 року № 216044 слідує, що Відповідачі не надають позик, а формують реєстр учасників, які за рахунок власних внесків формують фонди групи. Після цього здійснюється Захід по розподілу грошового фонду на одержання позики або придбання товару. У наступному, формується реєстр учасників програми «Альянс Україна» за рахунок сплати щомісячних Загальних внесків, сплачених учасниками програми, з фонду програми формується Фонд реєстру, який призначений для витрачання на користь учасників коштів і знаходиться на спеціальних рахунках Відповідачів у банківських установах, а відповідачі організовують Захід з розподілу грошового фонду, який проводиться не рідше одного разу на два місяці, коли фонд учасників є достатнім. При цьому, рішення про надання безвідсоткової позики надається не всім учасникам програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість проплат (платежів), отже, розподіл Фонду учасників проводиться за ознаками пірамідальної схеми, що порушує вимоги п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому надання одному учаснику програми безвідсоткової позики є компенсацією за рахунок інших учасників програми, залучених до програми «Альянс Україна».
Все вищевикладене приводить суд до висновків, що умови оспорюваного правочину від 21.08.2013 року № 216044 не відповідають чинному законодавству України, так як містять несправедливі положення, що порушують принцип добросовісності, а його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.
Умови оспорюваного договору від 21.08.2013 року № 216044 про сплату споживачем за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, розцінюється судом як утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, та відноситься до нечесної підприємницької практики, а тому наявні всі законні підстави для визнання договору від 21.08.2013 року № 216044 - недійсними.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження або спростування правомірності надання відповідачами приватним підприємством «Грандфінресурс», товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» фінансових послуг, суд вважає, що визнання оспорюваного правочину від 21.08.2016 року № 216044 з підстав регламентованих ст. 227 ЦК України - безпідставні.
Суд також приймає до уваги правову позицію висловлену в постанові Верховного Суду України від 23.05.2012 року № 6-35цс12, якою зазначено, що відповідно до ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
Таким чином, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.
Оскільки позивачка сплачувала кошти не за отримання позики, а за можливість одержання права на отримання такої позики, при цьому відповідачі без залучення власних коштів формували групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання грошових коштів у позику одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи «Альянс Україна», тому суд вважає за необхідне визнати недійсним Договір від 21.08.2013 року № 216044, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Грандфінресурс», правонаступником якого з 16.11.2013 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» з моменту його вчинення та стягнути з Приватного підприємства «Грандфінресурс» на користь ОСОБА_1 кошти загальною сумою 12 853,33 грн., стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_1 кошти загальною сумою 15 608,88 грн., як незаконно отримані за наслідками недійсності Договору від 21.08.2013 року № 216044.
Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 58-60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 203, 215, 216, 627, 628, ЦК України, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд, -
Позов ОСОБА_1 до приватного підприємства «Грандфінресурс», товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс», про визнання правочину недійсним, застосування реституції - задовольнити.
Визнати недійсним Договір від 21.08.2013 року № 216044, укладений між ОСОБА_1 та Приватним підприємством «Грандфінресурс», правонаступником якого з 16.11.2013 року є Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» з моменту його вчинення.
Стягнути з Приватного підприємства «Грандфінресурс» (ЄДРПОУ 3469012) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) кошти загальною сумою 12 853 (дванадцять тисяч вісімсот пятдесят три) гривні 33 копійки.
Суддя: