У х в а л а

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун АльонаЄвгенівна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про застосування наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, у якому просив суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 31 травня 2012 року серії ВРЛ № 728329, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. і зареєстрований в реєстрі за № 78.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_4 посилався на те, що зазначена квартира придбана ним у шлюбі з ОСОБА_5, є об'єктом спільної сумісної власності, а він своєї згоди на відчуження квартири не надавав.

У липні 2015 року ОСОБА_4 змінив предмет і підстави позову та просив суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, вчиненого між відповідачами відповідно до договору дарування, скасувавши рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Василенка Б. В. від 20 січня 2015 року індексний № 18735431 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01.

Зазначав, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_5 про поділ спільно нажитого майна подружжя. Під час розгляду цієї справи 09 вересня 2014 року відповідачем був наданий договір дарування квартири АДРЕСА_1 від 31 травня 2012 року, згідно із яким ОСОБА_5 подарувала дану квартиру ОСОБА_6, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун А.Є. і зареєстрований в реєстрі за номером 78. Проте під час попереднього судового засідання 03 червня 2015 року приватним нотаріусом Корсун А.Є. надані докази, які свідчать про те, що договір дарування квартири 31 травня 2012 року між відповідачами в її присутності не укладався і нею не посвідчувався. Зміст цього договору надрукований на бланку нотаріальних документів серії ВРЛ № 728329 використаний не приватним нотаріусом Корсун А.Є., а приватним нотаріусом Редько Ю.А. у м. Дружківка Донецької області. Таким чином, договір дарування квартири приватним нотаріусом Корсун А.Є. не посвідчувався, як не посвідчувався він і приватним нотаріусом Редькою Ю.А.

Посилаючись на ч. 2 ст. 719 ЦК України, згідно якої договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, а також ч. 1 ст. 220, с. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 216 ЦК України позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Застосовано наслідки недійсності нікчемного правочину, вчиненого між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відповідно до договору дарування квартири АДРЕСА_1 від 31 травня 2012 року, скасувавши рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області Василенка Б.В., індексний номер 18735431 від 20 січня 2015 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна 01. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6,посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Оскільки наведені в касаційній скарзі доводи дають підстави для висновку, що порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Корсун Альона Євгенівна, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про застосування наслідків недійсності правочину про стягнення збитків призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ В.І. Журавель

В.А. Черненко

С.П. Штелик