Провадження № 2/359/1640/2016
Справа № 359/4426/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Муранової-Лесів І.В.,

при секретарі - Шляхетко Ю.В., Пустовіт А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

25 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду з даним позовом до відповідача ПАТ «Київенерго», неодноразово збільшував розмір позовних вимог, та просить суд: стягнути з відповідача на його користь витрати на лікування у медичних закладах у загальній сумі 6974 гривні та витрати на придбання ліків в сумі 19107 гривень, а також заподіяну позивачу моральну шкоду у сумі 100000 гривень (а.с.1-3, 29,52,64).

Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним. В 1968 році, у 6 років йому були завдані тяжкі тілесні ушкодження в трансформаторному пункті № 1298, що належить відповідачу, внаслідок чого позивач став непрацездатним інвалідом 2 групи з дитинства (довічно). Він неодноразово звертався до відповідача з вимогами про відшкодування завданої йому шкоди. Він зазначає, що згідно з рішенням Залізничного районного народного суду м. Києва від 23 вересня 1969 року відповідача визнано винним у заподіянні шкоди та визнано право позивача на відшкодування шкоди в звязку з каліцтвом згідно правил ст. 462 ЦК УРСР; відповідно до рішення Залізничного районного суду від 9 липня 2001 року відповідача було зобовязано сплачувати йому необхідні платежі на лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків. Позивач вважає, що відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України його потреба у лікуванні в медичних закладах та ліках, була встановлена рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 09 липня 2001 року, яке набрало чинності, а тому доказуванню не потребує, а також, що відповідно до ч.1 ст.23 та ч.1 ст.1199 ЦК України він має право на відшкодування моральної шкоди, а відповідач зобов'язаний відшкодувати витрати на його лікування, а також стверджує, що відшкодування витрат на лікування у медичних закладах, що згідно товарно-касових чеків, становить загальну суму 6974 грн. і відшкодування витрат на придбання ліків, що згідно товарно-касових чеків становить загальну суму 19107 грн., всього сума відшкодування матеріальної шкоди складає -26081 грн.(а.с.62).

Позивач стверджує, що протягом тривалого часу, а саме вже 48 років, відповідач, незважаючи на рішення судів різних інстанцій, не виконує та ігнорує свої обовязки по відшкодуванню шкоди повязаної з його каліцтвом, і такі протиправні дії з боку відповідача, змушують його постійно звертатися до суду за захистом свого права на відшкодування шкоди та стягувати з відповідача відповідні кошти, які він за законом, рішенням суду, повинен добровільно та у відповідні строки йому сплачувати. Він тричі звертався до відповідача та не отримав компенсації витрат на лікування. Позивач стверджує, що ці протиправні дії відповідача порушують його права, що завдає йому душевних страждань, спонукає жити в злиднях, відповідача примушує його вживати додаткових зусиль та заходів в організації власного життя, засобів пересування, нормального харчування, догляду, що призводить до тяжких моральних травм. Перебування у постійній стресовій ситуації та нервовій напрузі призводить до негативних наслідків для його здоровя, а саме: до тяжких серцевих захворювань, виникнення інфаркту міокарда та іншим захворюванням нервової та ендокринної системи.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав уточнені позовні вимоги та викладені в позовній заяві обставини, додатково пояснив, що внаслідок ураження електричним струмом у 6 років, він отримав тяжку травму, знаходився у стані клінічної смерті, втратив праву верхню кінцівку, опіки ніг, постраждали його внутрішні органи, в тому числі права легеня коронарна та підключична артерія, шлунок, жовчний міхур, права нирка, статеві органи. Він вважає, що ці обставини не підлягають доведенню в силу рішень судів, на які він посилається, як не підлягає доведенню той факт, що відповідач зобовязаний відшкодовувати йому витрати на лікування, в тому числі на проведені йому в санаторії платні процедури, а також придбані ним ліки, чеки на які він надав суду. Вважає, що проведення експертизи для встановлення звязку між хворобами та травмою є непотрібним і, якщо відповідач про це не заявляє, суд має ухвалити рішення на підставі наданих ним доказів.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, пояснила, що позивач перед звернення до суду до підприємства не звертався, направив лише останні зміни до позовної заяви, та не надав підтвердження, що придбані ліки були йому призначені у звязку з отриманою травмою, крім того ними проаналізовано чеки, які надав позивач, з яких вбачається, що він неодноразово протягом дня, з невеликим проміжком часу звертався до однієї, або до різних аптек, що викликає сумніви, що саме позивачем були придбані ці ліки. Вона також звертає увагу, що до цих витрат, які позивач просить відшкодувати згідно з наданими ним копіями чеків віднесені в тому числі мінеральна вода, хустинки. Вона також підтримала подані до суду письмові заперечення та письмові пояснення, відповідно до яких відповідач вважає, що до кожного доданого позивачем до позовної заяви товарного чеку та квитанції повинно бути надане відповідне призначення, рецепт відповідного закладу охорони здоров'я. Відповідач звертає увагу суду, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано лише товарно-касові чеки, які взагалі не підтверджені документально ні окремим додатком до історії хвороби позивача, ні листком призначення лікаря, з яких можна було б зробити висновок про вид призначених препаратів та матеріалів, їх кількість, дати призначення. Тобто, відсутні будь-які докази, які свідчили б про те, що придбані за товарними чеками ліки назначені саме ОСОБА_1. Відповідач звертає увагу, що у якості доказу понесених витрат на придбання лікарських препаратів позивачем надано неналежної якості копії двох чеків, а також, що викликає сумнів і загальна вартість придбаних медичних препаратів, оскільки до матеріалів справи позивачем подано товарних чеків на меншу суму. Здійснивши хронологію проведення закупівлі ліків виникає сумнів, що ліки за товарними чеками придбавалися саме для потреб позивача, а не були вийняті із скрині для чеків, що залишені іншими покупцями. Відповідач вважає, що Позивач зловживає своїм правом на відшкодування витрат на придбання ліків, оскільки іншого пояснення того, що ОСОБА_1 протягом однієї доби відвідує різні аптеки від 3 до 10 разів в різний період доби не має.

Відповідач також стверджує, що компенсація за витрат на лікування у медичних закладах можлива лише за умови доказу необхідності користування медичними послугами чи товарами для лікування або профілактики захворювань, спричинених діями (бездіяльністю) відповідача.

Вимоги позивача про відшкодування йому моральної шкоди у розмірі 100000,00 грн. вважає безпідставними, оскільки Позивач жодного разу не звернувся до відповідача із заявою про відшкодування йому заявлених у позові витрат на лікування у медичних закладах та витрат на придбання ліків, а також що позивачем не зазначено, в чому саме полягає завдана йому моральна шкода, якими доказами це підтверджується та не обґрунтовано її розмір.

Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали даної цивільної справи, суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За змістом ч.2 вказаної статті для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом ч. 3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно з ч.3 вказаної статті обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В судовому засіданні встановлено, що у 1968 році, у віці 6 років позивач ОСОБА_1 з вини працівника відповідача (станом на 1968-1969 рік - Київська міська електромережа «Київенерго») отримав електротравму, яка потягла тяжкі тілесні пошкодження, що було встановлено рішенням народного суду Залізничного району м.Києва від 23 вересня 1969 року, який визнав за позивачем право відшкодування шкоди, повязаної із втратою працездатності, по досягненню ним 15 років (продовжуючому навчання 18 років) (а.с.16-17).

Також встановлено, що рішенням Залізничного районного суду м.Києва від 9 липня 2001 року було зобовязано відповідача (на той момент Акціонерна енергопостачальна компанія «Київенерго») сплачувати необхідні платежі на санаторно-курортне лікування не менше одного разу на рік у період з червня по вересень, лікування у медичних закладах та компенсації на придбання ліків (а.с.18-21) і в цій частині рішення набрало законної сили та був виданий виконавчий лист №2-741/2002 від 04.04.2002 року (а.с.15).

Відповідно до п.4 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України 2003 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1199 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров'я малолітньої особи фізична або юридична особа, яка завдала цієї шкоди, зобов'язана відшкодувати витрати на її лікування, протезування, постійний догляд, посилене харчування тощо.

Після досягнення потерпілим чотирнадцяти років (учнем - вісімнадцяти років) юридична або фізична особа, яка завдала шкоди, зобов'язана відшкодувати потерпілому також шкоду, пов'язану із втратою або зменшенням його працездатності, виходячи з розміру встановленої законом мінімальної заробітної плати.

За змістом ч3 та 4 цієї статті, після початку трудової діяльності відповідно до одержаної кваліфікації потерпілий має право вимагати збільшення розміру відшкодування шкоди, пов'язаної із зменшенням його професійної працездатності внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, виходячи з розміру заробітної плати працівників його кваліфікації, але не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Якщо потерпілий не має професійної кваліфікації і після досягнення повноліття продовжує залишатися непрацездатним внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, завданого йому до повноліття, він має право вимагати відшкодування шкоди в обсязі не нижче встановленого законом розміру мінімальної заробітної плати.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі. Така особа зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоровя.

Дослідженням наданих суду письмових доказів встановлено, що позивачем не доведено, що понесені ним витрати на лікуванням у медичних закладах на зазначену позивачем суму 6974 гривні, а також на придбання ліків в сумі 19107 гривень за період грудень 2013 вересень 2016 року, повязані з лікуванням та відновленням здоровя позивача через його каліцтво чи інше ушкодження здоровя внаслідок отриманої ним електротравмі у віці 6 років у 1968 році.

Будь-яких належних і допустимих доказів на підтвердження наявності причинного зв'язку між протиправними діями відповідача, повязаними з отриманою позивачем електротравмою, та майновою шкодою, а саме понесеними ним витратами на лікування в заявленому в позові розмірі, суду надано не було, не містить цих даних і надана позивачем довідка лікуючого лікаря від 19.07.2016 року (а.с.47), а також виписка з історії хвороби №1901 за березень 2016 року (а.с.58). З яких вбачається, що позивач знаходився на стаціонарному лікуванні у звязку з ішемічною хворобою серця: гострим інфарктом міокарда задньої стінки лівого шлуночка, Дисліпідемія, Аутоімунний тиреоідит, - проте висновки лікарів про те, що виявлені у позивача хвороби безпосередньо повязані з ушкодженням здоровя, яке мало місце з вини відповідача у 1968 році, зазначені документи не містять.

Відсутні також будь-які лікарські рецепти та призначення, з яких можна було б встановити необхідність та кількість призначених позивачу лікарських засобів, а також проведених процедур (аналізів крові, ванн) щодо придбання (оплати) яких позивачем надано відповідні чеки (а.с.10-14,30-31,53,63,64), окрім зазначених в історії хвороби №1901 за березень 2016 року лікарських засобів: брілінта, кардіомагніл, нольпаза, бісопролол, розарт (а.с.58), при цьому суд звертає увагу, що зазначений у виписці лікарський засіб кардіонорм, дописаний від руки, в той час як виписка виконана загально прийнятими технічними засобами. Ким, коли та на якій підставі було здійснено це доповнення, у виписці не відображено, призначення цього препарату позивачу ним не доведено.

Крім того, позивачем не доведено належність і допустимість наданих ним чеків на оплату лікарських засобів, придбаних за готівкові кошти і один день в одній аптеці в м.Києві з проміжком часу від декількох хвилин до декількох годин, щодо яких у відповідача виникли сумніви, що саме позивачем були придбані ці ліки, оскільки доказів призначення їх позивачу, а також придбання їх саме позивачем та в необхідній, призначеній йому кількості, суду належними і допустимими доказами не доведено.

Щодо проведеної позивачу 19.03.2016 року процедури стентирування (а.с.47,58) та звязку з цим понесених ним витрат на придбання лікарського засобу на суму 6050 гривень (а.с.14), то ці витрати також були здійснені ним у звязку з лікуванням хвороби серця, як і витрати на придбання рекомендованих йому лікарями медичних препаратів (брілінта, кардіомагніл, нольпаза, бісопролол, розарт а.с.58), проте наявність причинного звязку з між цією хворобою та отриманою позивачем електротравмою, встановити на підставі наданих суду документів неможливо.

В звязку з цим сторонам було розяснено, що відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

А також розяснено, що відповідно до ч.1 ст.147 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі медицини суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Позивач категорично відмовився заявляти клопотання про проведення судово-медичної експертизи з метою встановлення характеру та ступеню ушкодження його здоровя та причинного звязку між наявними у нього хворобами та отриманою в 1968 році електротравмою. Наслідки невчинення такої дії сторонам розясненні та зрозумілі.

При цьому суд також виходить з того, що згідно ч.2 вказаної статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Наявність рішення суду Залізничного районного суду м.Києва від 9 липня 2001 року, яким було зобовязано відповідача сплачувати позивачу в тому числі компенсації на придбання ліків не доводить обґрунтованості заявлених вимог, оскільки рішення суду не містять переліку, розміру, підстав виникнення таких витрат, а отже ці обставини підлягають встановленню в загальному, передбаченому ст.1195 ЦК України та ст.ст.10,60 ЦПК України, порядку.

Таким чином, суд прийшов до переконання, що твердження позивача, що з вини відповідача йому завдана майнова шкода в заявленому ним розмірі на загальну суму 26081 гривень, ним не доведено, в звязку з цим заявлені позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Суд також прийшов до переконання, що позивачем не доведено ні факту заподіяння ні розміру завданої йому моральної шкоди, а також, що така шкода була завдана неправомірними діями відповідача, оскільки будь-які докази того, що з приводу понесених ним на лікування витрат за період грудень 2013 травень 2016 року, до звернення з позовом до суду, він звертався до відповідача з вимогою відшкодувати ці витрати та надав відповідачу докази того, що ці витрати понесені ним у звязку з лікуванням наслідків ушкодження здоровя, що мало місце з вини відповідача у 1968 році, відсутні.

Долучені до матеріалів справи заяви позивача, адресовані АЕК «Київенерго» від 02.02.2014, 02.10.2006 та 12.09.2002 року (а.с.7,8,9) не спростовують вищенаведених висновків суду.

В судовому засіданні позивачем не доведено, що відповідач, заперечуючи проти позову, порушує права позивача, в тому числі, передбачені ст.1195 ЦК України на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя, а також не доведено, що саме з вини відповідача в нього погіршився стан здоровя та були завдані моральні страждання.

Суд враховує, що позивач звільнений від сплати судового збору, а інші судові витрати по справі не значаться.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга Апеляційному суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Муранова-Лесів