Справа № 148/817/16-ц Провадження № 22-ц/772/2761/2016Головуючий в суді першої інстанції Карнаух А. П.
Категорія 20 Доповідач Колос С. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Колоса С. С.

суддів : Жданкіна В. В., Медвецького С. К.

секретар судового засідання Кирилюк Л. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 липня 2016 року,

встановила :

Рішенням Тульчинського районного суду від 18 липня 2016 року в задоволенні зазначеного позову відмовлено .

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що позивачка дала згоду на оформлення та реєстрацію на чоловіка ОСОБА_4 договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 31 жовтня 2003 року, що укладено між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6 - і це вказує на те, що подружжя домовилися, що майно стане особистою власністю ОСОБА_4. І, так як ОСОБА_4 став власником спірного майна, вправі був розпорядитися ним на свій власний розсуд, уклавши договір купівлі - продажу з ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити повністю, мотивуючи тим, що висновок суду не відповідає обставинам справи, неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, при постановлені рішення не дотримано норми матеріального та порушено норми процесуального законів .

В запереченнях ОСОБА_3 просить рішення суду залишити без змін, а скаргу відхилити, мотивуючи тим, що вона є безпідставною та необґрунтованою .

Дослідивши матеріали в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, які просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог з підстав викладених у скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного .

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції своє рішення мотивував тим, що позивачка, даючи згоду на оформлення та реєстрацію на ОСОБА_4 договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1 від 31 жовтня 2003 року, що укладено між ним та ОСОБА_5, ОСОБА_6, фактично визнавала, що будинок з господарськими будівлями стане особистою власністю ОСОБА_4. І, так як ОСОБА_4 став власником спірного майна, вправі був розпорядитися ним на свій власний розсуд, уклавши договір купівлі - продажу з ОСОБА_3 .

Однак з таким висновком колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного .

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 2001 року по 05 серпня 2008 року ( а. с. 9 ). Від сумісного шлюбу 24 лютого 2004 року народився син ОСОБА_7 ( а. с. 10 ) .

Відповідно до ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо ) самостійного заробітку ( доходу ). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя .

Згідно зі ст.. 61 ч. 1 СК України об»єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь - які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту .

Згідно з ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними .

Встановлено, що в період шлюбу 31 жовтня 2003 року подружжя придбали житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований АДРЕСА_1 ( а. с. 11 ). Будь - яких письмових угод між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 щодо користування будинком укладено не було, а тому колегія суддів вважає, що зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя .

Твердження викладене в рішенні, що позивачка дала згоду на оформлення та реєстрацію договору купівлі - продажу будинку на чоловіка, а тому визнала лише за ним право власності на нього є таким, що суперечить вищевикладеному та зазначеним нормам матеріального права .

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і ( або ) державної реєстрації, а також договорів стосовного цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і ( або ) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена .

З договору купівлі - продажу житлового будинку з господарськими будівлями АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 22 травня 2013 року вбачається, що згода ОСОБА_2 на розпорядження майном відсутня ( а. с. 52 - 53, 61 - 63 ). Даний договір потребує нотаріального посвідчення і державну реєстрацію, а тому згода другого з подружжя має бути подана письмово та нотаріально посвідчена .

Як вбачається з матеріалів, письмова згода на відчуження майна дружиною не давалася та відповідно нотаріально не посвідчена, а тому ОСОБА_2 обґрунтовано звернулася з позовною заявою до суду про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди та цей договір виходить за межі дрібного побутового .

З свідоцтва від 27 травня 2014 року, що ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а. с. 12 ). Позивачка в межах строку визначеного цивільним законодавством звернулася з заявою в нотаріат, в інтересах малолітнього сина ОСОБА_7, про прийняття спадщини, в зв»язку з чим відкрито спадкову справу № 772/ 2014 ( а. с. 13 ) .

Листом завідуючої Тульчинської державної нотаріальної контори від 24 грудня 2015 року за № 698р 7 - 14 повідомлено ОСОБА_2, що житловий будинок з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 Вінницької області відчужено іншій особі ( а. с. 14 ). З позовною заявою до суду за захистом свого порушеного права звернулася 11 квітня 2016 року ( а. с. 3 - 7 ) .

Зазначене вказує на те, що ОСОБА_2 в грудні 2015 року дізналася про порушене право, з позовом звернулася у квітні 2016 року, а тому колегія суддів вважає, що позивачкою не пропущено строк позовної давності .

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення є :

1 ) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи ;

2 ) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими ;

3 ) невідповідність висновків суду обставинам справи ;

4 ) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права .

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів прийшла до висновку, що судом першої інстанції неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновок суду не відповідає обставинам справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушено норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в частині визнання договору купівлі - продажу недійсним, а в іншій залишити без змін .

Відповідно до ст.. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

З квитанцій про сплату судового збору вбачається, що за подачу позовної заяви внесено 551 гривню 20 коп. та 606 гривень 32 коп. за подачу апеляційної скарги, а всього 1 157 гривень 52 коп., які підлягають стягненню .

Керуючись ст.. ст.. 60, 61, 63, 65 СУ України, ст. ст. 88 ч. 1, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 18 липня 2016 року - скасувати в частині, та ухвалити нове, яким :

Позов ОСОБА_8 - задовольнити частково .

Визнати недійсним договір купівлі - продажу житлового будинку по АДРЕСА_1, що укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 від 22 травня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу ОСОБА_9 .

В іншій частині рішення залишити без змін .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551 гривню 20 коп. - судовий збір за подачу позовної заяви та 606 гривень 32 коп. - судовий збір за подачу апеляційної скарги, а всього 1 157 гривень 52 коп.. .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення .

Протягом двадцяти днів з часу проголошення на рішення може бути подано касаційну скаргу до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ .

Головуючий С. С. Колос

Судді : В. В. Жданкін

С. К. Медвецький