Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Литвиненко Н. В. , при секретарі Сініловій Г.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості індексу інфляції та процентів за несвоєчасне виконання рішення суду, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1 на підставі довіреності, звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вироком Жовтневого райсуду м. Маріуполя від 01.11.2007 року, який набрав законної сили 19.11.2007 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України та засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, з випробуванням на 3 роки. Крім того, вказаним вироком стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на відшкодування матеріальних збитків - 25000 грн. та на відшкодування моральної шкоди - 45000 грн. Відповідачем кошти з вищевказаних сум не сплачено. Ухвалення судом рішення про задоволення вимог позивачки, виконання якого не здійснене, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України. Просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 суму інфляційних втрат у розмірі 104231 грн., а також три проценти річних від суми боргу в розмірі 6457,50 грн., а всього 110688,85 грн. та судові витрати в сумі 4100,64 грн.

Представник позивачки ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності, у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву про розгляд справи без його присутності, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник відповідача адвокат Конуп І.М, який діє на підставі договору про надання юридичних послуг в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та заперечення проти позову, відповідно до яких вказав, що позовні вимоги не визнає. Постановою державного виконавця Іллічівського ВДВС від 29.09.2015 року виконавче провадження по стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 закінчено, в зв'язку з повним виконанням вироку Іллічівського районного суду м.Маріуполя від 01.11.2007 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди в сумі 25000 грн. та моральної шкоди в сумі 45000 грн. Також заперечує проти розрахунку позивачки інфляційних втрат за період з 19.11.2007 року по 19.11.2014 року, які нараховувалися на суму 25 000 грн., оскільки вважає його помилковим та додав свій розрахунок, відповідно до якого сума інфляційних втрат за період з 19.11.2007 року по 19.11.2014 року складає 23630,75 грн. та 3% річних складає 5256,16 грн., а всього 28886,91 грн. Однак вимоги позивачки про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду не мають правових підстав для задоволення позову із застосуванням вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, оскільки положення вказаної статті регулюють зобов'язальні правовідносини, тобто поширюються на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.11.2007 року, який набрав законної сили 19.11.2007 року, ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначено покарання із застосуванням вимог ст.ст. 75, 76 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки, з випробуванням на 3 роки.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 01.11.2007 року було задоволено цивільний позов ОСОБА_1 про відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди й стягнуто з ОСОБА_2 на її користь у якості відшкодування матеріальної шкоди - 25000 грн. та у якості відшкодування моральної шкоди - 45000 грн.

В матеріалах справи мається розписка від 14.12.2013 року, складена ОСОБА_1, відповідно до якої остання отримала у рахунок відшкодування шкоди 10000 грн. Крім того, відповідно до квитанцій, наданих представником відповідача, вбачається, що останній повністю сплатив ОСОБА_1 кошти. Присуджені вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 01.11.2007 року.

Постановою державного виконавця Іллічівського ВДВС Маріупольського МУЮ від 29.09.2015 року закінчено виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди в зв'язку зі сплатою боргу в повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Зобов'язання про виплату стягнутої вироком суду шкоди, завданої злочином, зводиться до сплати грошей, а відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України, зокрема за ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Відповідач не виконав зобов'язання по сплаті боргу, тому наявні підстави для стягнення з нього інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми за період прострочення.

Три проценти річних від простроченої суми за період з 19.11.2007 року (дата набрання вироком законної сили) по 15.12.2014 згідно розрахунків позивача становить 6457,50 грн.

Сума інфляційних втрат простроченого зобов'язання за період 19.11.2007 року по 19.11.2014 року згідно представленого розрахунку позивача становить 104231 грн., однак суд не може погодитись з правильністю даного розрахунку та проводить свій власний: так, індекс інфляції у 2007 році становив 104,3%(індекс інфляції у листопаді - грудні 2007 року 102,2%*102,1%); індекс інфляції у 2008 році становив 122,3% (індекс інфляції у січні-грудні 2008 року: 102,9%*102,7%*103,8%*103,1%*101,3%*100,8%*99,50%*99,90%*101,1%*101,7%*101,5%*102,1%); індекс інфляції у 2009 році становив 112,3% (індекс інфляції у січні-грудні 2009 року:102,9%*101,5%*101,4%*100,9%*100,5%*101,1%*99,9%*99,8%*100,8%*100,9%*101,1%*100,9%); індекс інфляції у 2010 році становив 109,1 % (індекс інфляції у січні-грудні 2010 року: 101,8%*101,9%*100,9%*99,7%*99,4%*99,6%*99,8%*101,2%*102,9%*100,5%*100,3%*100,8%); індекс інфляції у 2011 році становив 104,6% (індекс інфляції у січні-грудні 2011 року:101,0%*100,9%*101,4%*101,3%*100,8%*100,4%*98,7%*99,6%*101,1%*100,0%*100,1%*100,2%); індекс інфляції у 2012 році становив 99,8% (індекс інфляції у січні - грудні 2012року:100,2%*100,2%*100,3%*100,0%*99,7%*99,7%*99,8%*99,7%*100,1%*100,0%*99,9%*100,2%); індекс інфляції у 2013 році становив 100,5% (індекс інфляції у січні-грудні 2013року:100,2%*99,9%*100,0%*100,*100,1%*100,0%*99,9%*99,3%*100,00%*100,4%*100,2%*100,5%); індекс інфляції у 2014 році становив 118,9% (індекс інфляції у січні-листопаді 2014 року : 100,2% *100,6% *102,2% *103,3% *103,8%* 101,00%* 100,4%* 100,8%* 102,9%* 102,4%* 101,9%).

Інфляційні втрати із суми простроченого грошового зобов'язання становлять: 25 000 грн.* 104,3%* 122,3%*112,3%*109,1%*104,6%*99,8%*100,5%*118,9% - 25 000 грн. = 23737,74 грн.

Отже, інфляційні нарахування за період з 19.11.2007 року по 19.11.2014 року становить 23737,74 грн.

Ознайомившись із розрахунком позивачки щодо заборгованості 3% річних, суд прийшов до висновку, що він є невірним та проводить свій власний розрахунок.

Так, позивачка просить стягнути з відповідача 3% річних за період прострочення грошового зобов'язання, тобто з 19.11.2007 року по 15.12.2014 року, що складає 2584 дні.

3%річних за період з 19.11.2007 року по 15.12.2014 року становить 5309,59 грн. (сума боргу 25000 * 3% / 100% / 365 днів * кількість днів прострочки 2584).

Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 3% річних в сумі 5309,59 грн.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного, на користь позивачки з відповідача слід стягнути за період з 19.11.2007 року по 15.12.2014 три проценти річних у розмірі 5309,59 грн. та 23737,74 грн. інфляційних втрат за період з 19.11.2007 року по 19.11.2014 року.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Представником позивачки надано рахунок-фактуру ФОП ОСОБА_3 №10 від 13.10.2014 року на суму 3417,20 грн. за консультацію, складання позовної заяви та представництво у суді.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

На підставі ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем в галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. При цьому така особа має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії з документів та бути присутнім у судовому засіданні.

Представник особи, яка бере участь у справі має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено статтями 26, 42 ЦПК України і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу.

За змістом зазначених норм закону витрати, пов'язані з оплатою участі у справі представника сторін не відносяться до судових витрат і не підлягають розподілу між сторонами в порядку, передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Що ж до надання позивачці правової допомоги, не пов'язаної з представництвом у суді, то їхня вартість ані в договорі, ані в позовній заяві чи іншому документі не визначена.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

В матеріалах справи відсутні будь-які дані про обсяг правової допомоги та її вартість, розрахунки на підтвердження надання таких послуг.

Крім того, у наявному в матеріалах справи рахунку-фактурі відсутні посилання на те, кому, за якою справою надавалась правова допомога, кому виставлений вказаний рахунок-фактура. Також відсутні відомості щодо фактичної оплати вказаного рахунку.

За таких обставин, відсутні підстави стягувати з відповідача на користь позивачки 3417,20 грн. витрат на правову допомогу.

Позивачка звернулась до суду з позовом, який має вимоги майнового характеру, ціна позову після уточнення позовних вимог - 110688,85 грн. При зверненні до суду з позовом нею був сплачений судовий збір в розмірі 683,44 грн., в той час як необхідно було сплатити 1106,89 грн. Таким чином позивачкою недоплачений судовий збір в розмірі 423,45 грн., який підлягаю стягненню з відповідача на користь держави.

Разом з цим відповідно, ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з квитанції про сплату судового збору, розмір судових витрат складає 683,44 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору в сумі 683,44 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 54, 60, ч.6 ст. 70, 87, 88, 179, 209 ЦПК України, ст.ст. 256, 257, ч.3 та ч.4 ст. 267, 509, 598, ч.1 ст. 599, ст. 529, ст. 625 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми інфляційних втрат та 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований в АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_2, яка зареєстрована в АДРЕСА_2, три проценти річних у розмірі 5309,59 грн. (п'ять тисяч триста дев'ять гривень п'ятдесят дев'ять копійок), 23737,74 грн. (двадцять три тисячі сімсот тридцять сім гривень сімдесят чотири копійки) інфляційних втрат, а також судовий збір у сумі 683,44 грн. (шістсот вісімдесят три гривні сорок чотири копійки), а всього - 29730,77 грн. (двадцять дев'ять тисяч сімсот тридцять гривень сімдесят сім копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, який зареєстрований в АДРЕСА_1, на користь держави 423,45 грн. судового збору (чотириста двадцять три гривні сорок п'ять копійок).

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. В. Литвиненко