АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

при секретарі - Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2016 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва при управлінні Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2016 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до Керуючої компанії з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва при управлінні Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про визнання права власності.

На обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 2002 р. вона фактично проживала у квартирі АДРЕСА_1, що належала на праві власності ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

Протягом вказаного часу вона підтримувала з ОСОБА_2 дружні стосунки, надавала їй матеріальну допомогу, придбавала ліки, готувала їжу, прала білизну, тобто виконувала всю необхідну роботу для підтримки життя своєї подруги.

ОСОБА_2 залишила передсмертну записку в якій заповідала їй квартиру та все належне померлій майно.

Посилаючись на те, що фактично вона прийняла спадкове майно, просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 29.04.2016 р. позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків з тих підстав, що до позовної заяви не було додано документу на підтвердження сплати судового збору.

Справа № 752/6396/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10099/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 23.05.2016 р. позову заяву та додані до неї матеріали повернуто ОСОБА_1 з посиланням на те, що вона не усунула недоліки зазначені в ухвалі суду від 29.04.2016 р.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просив зазначену ухвалу скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на те, що вона постановлена з порушенням норм процесуального права, оскільки ухвала судді про усунення недоліків була виконана, позивачка сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією.

Крім того звертав увагу на те, що суддя залишаючи позовну заяву без руху, в порушення вимог процесуального законодавства не визначив конкретний розмір судового збору, посилаючись на неможливість встановлення ним ціни позову.

В судовому засіданні ОСОБА_1та її представник просили задовольнити апеляційну скаргу з наведених у ній підстав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно роз'яснень викладених у абзаці 2 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» якщо заява не відповідає вимогам статей 119,120 ЦПК або не сплачено судовий збір чи не оплачено витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху, в тому числі й розмір несплачених судових витрат, і надає строк для усунення недоліків, тривалість якого визначається в кожному конкретному випадку з урахуванням характеру недоліків, реальної можливості отримання копії ухвали, яка повинна бути надіслана негайно, та їх виправлення.

Залишаючи без руху позовну заяву ОСОБА_1, суд виходив з того, що до позовної заяви не надано документу, що підтверджує сплату судового збору. Крім того, суддя зазначив, що позивачем взагалі не зазначено ціну позову, а суд не має спеціальних знань для визначення дійсної вартості нерухомого майна, у звЧязку з чим не може встановити ціну позову та ставку судового збору. З урахуванням наведеного суд вказав позивачу на необхідність надання до суду документального підтвердження дійсної вартості нерухомого майна на яке позивач просить визнати право власності, та сплатити судовий збір у визначеному законом розмірі.

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_1, суддя виходив з того, що позивач не усунув недоліки, зазначені в ухвалі від 29.04.2016 р., а саме: не сплатив судовий збір у повному обсязі.

З таким висновком погодитись не можна, виходячи з наступного.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 80 ціна позову визначається у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Частиною 2 статті 80 ЦПК України передбачено, що якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову встановленої судом при вирішенні справи.

З урахуванням наведеного, суд залишаючи позовну заяву без руху, повинен був попередньо визначити розмір судового збору.

На виконання ухвали суду від 29.04.2016 р. представник ОСОБА_1 подав заяву про усунення недоліків, в якій просив відстрочити виконання сплати судового збору в повному обсязі до закінчення розгляду справи, та просив долучити до матеріалів справи квитанцію про сплату коштів в розмірі 551,20 грн.

Суд першої інстанції, не вирішивши питання про відстрочення сплати судового збору, та за відсутності встановленого ним розміру судового збору передчасно повернув позовну заяву ОСОБА_1

Крім того суд не звернув увагу на роз'яснення, викладені у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 р. «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема на те, що відповідно до правил ст. 88 ЦПК у разі визначення при відкритті провадження у справі судового збору в розмірі меншому, ніж передбачено законом, недоплачена сума стягується в дохід держави з позивача при відмові в позові, а при задоволенні позову - з відповідача.

Зазначене призвело до неправильного застосування п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступу до правосуддя та права на справедливий судовий розгляд.

Ураховуючи наведене, ухвалу судді Голосіївського районного суду від 23.05.2016 р. не можна визнати законною та обґрунтованою, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнитичастково.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 23 травня 2016р. скасувати і передати питання на новий рогляддо суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Судді: