Справа № 368/1966/15-ц
Провадження 6/368/26/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області у складі:

головуючого - судді Закаблук О.В.

при секретарі- Широкоступ К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за поданням головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, суд, -

В С Т А Н О В И В :

12.09.2016 року на адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшло подання головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, в якому міститься прохання:

- тимчасово обмежити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, і.н. НОМЕР_1, у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання своїх зобов»язань, покладених на нього рішенням;

- виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

12.09.2016 року автоматизованою системою документообігу суду на підставі ч. 3 ст. 11 1 ЦПК України для слухання даного провадження був визначений суддя Кагарлицького районного суду Закаблук О.В.

Слухання справи було призначено на 29.09.2016 року.

В судове засідання, яке відбулося 28.09.2016 року, Начальник Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_3 не з»явилася, хоча повідомлялася судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Боржник ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, хоча повідомлявся судом належним чином про день, час та місце слухання справи.

Стягувач ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, проте, на адресу Кагарлицького районного суду надійшла письмова заява в якій представник стягувача просить суд слухати справу без їх участі, вимоги викладені в поданні, підтримують.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглянути справу без участі осіб, які беруть участь у справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу та ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів, та в задоволенні подання відмовити, шляхом винесення ухвали, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

Підсудність.

Підсудність вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України визначена в ч. 1 ст. 377 1 ЦПК, в якій зазначено, що дання державного виконавця вирішується судом на місцезнаходженням органу ДВС, а так як в даному випадку орган ДВС є Кагарлицкого району, дана справа підсудна Кагарлицькому районному суду Київської області як суду загальної юрисдикції першої інстанції.

Суб»єкт звернення.

Відповідно до п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-ХІУ державний виконавець має право уразі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 377 1 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, яка також визначає, що суб'єктом звернення до суду є державний виконавець.

Перелік осіб, яких Законом № 202/98-ВР визначено як державних виконавців, міститься у ст. 4 цього Закону, положення якої слід враховувати при перевірці чи належний суб'єкт звернувся до суду з поданням.

Відповідно до ст. 4 Закону № 202/98-ВР державним виконавцем, зокрема, є головний державний виконавець, відповідно, головний державний виконавець Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 є належним суб»єктом звернення, дане подання в дотримання ст. 83 Закону № 606 - ХІV належним чином погоджено з Начальником Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

Фактичні обставини справи, встановлені в судовому засіданні, та застосування до них норм права.

У Кагарлицькому районному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції на виконанні знаходиться виконавчий лист №368/1966/15-п від 27.04.2016 року Кагарлицького районного суду про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 боргу в розмірі 110000 грн. 00 коп.

Однак, боржником у строк, наданий для самостійного виконання, рішення не виконано.

Відповідно до вимог ст. 27 Закону державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення.

12.05.2016р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам для виконання та для відома.

Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішень, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій:

- з метою виявлення зареєстрованого за боржником майна та доходів надіслано запити Державної інспекції сільського господарства в Київській області, Регіонального центру територіального сервісного центру 3242, Пенсійного фонду України та Державної податкової служби України.

13.05.2016р. надійшла відповідь з Пенсійного фонду України про те, що боржник пенсію не отримує та ніде не працює.

13.05.2016р. надійшла відповідь Державної податкової служби України про те, що у боржника відкриті рахунки у ПАТ «Креді ОСОБА_5» та ПАТ КБ «ПриватБанк».

19.05.2016р. винесено постанову про арешт коштів на рахунках боржника, яку надіслано до ПАТ КБ «ПриватБанк» для виконання та сторонам до відома.

19.05.2016р. винесено постанову про арешт коштів на рахунках боржника, яку надіслано до ПАТ «Креді ОСОБА_5» для виконання та сторонам до відома.

19.05.2016р. державним виконавцем винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку надіслано до Регіонального центру територіального сервісного центру 3242 для виконання та сторонам до відома.

19.05.2016р. сформовано витяг про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

10.06.2016р. до установ банків надіслано платіжні вимоги на списання коштів з рахунків боржника, проте кошти на рахунках відсутні.

13.06.2016р. надійшов лист «Креді ОСОБА_5» про те, що постанова про арешт рахунків боржника прийнята до виконання.

29.06.2016р. надійшов лист ПАТ КБ «ПриватБанк» про те, що постанова про арешт рахунків боржника прийнята до виконання.

За час перебування виконавчого документу на виконанні, кошти на депозитний рахунок відділу від боржника не надходили.

07.09.2016 на адресу Кагарлицького районного відділу ДВС ГТУЮ у Київській області надійшла заява представника стягувача про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Так, дійсно, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону, боржник зобовязаний:

- утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

- надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

- своєчасно з»являтися за викликом державного виконавця;

- письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Враховуючи викладене, в строк, визначений державним виконавцем, рішення суду не виконано, проте, суд критично відноситься до тієї обставини, що, як зазначає державний виконавець, боржник ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням.

Свою критичність суд обґрунтовує наступним, - так в мотивувальній частині подання не наведено жодного доказу того, що боржник ОСОБА_2:

- вчиняв дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення;

- не надавав у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах;

- не з»являвся за викликом до державного виконавця;

- письмово не повідомляв державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Суд позитивно приймає посилання на норми права, які містяться в поданні, а саме:

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян», підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян за кордон є ухилення громадянина від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань. Тимчасове затримання або вилучення паспорта у таких випадках здійснюється судом, органами прокуратури, внутрішніх справ, служби безпеки, Державної прикордонної служби України, військовими комісаріатами та консульською службою України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобовязаний вживати передбачених Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 18 ч. З ст. 11 Закону передбачено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Згідно ст.. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадках, якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, або коли він ухиляється від виконання зобов»язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (подої особи), - до виконання зобов»язань.

Проте, на противагу вимогам, які зазначені в поданні, слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК).

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-ХІІ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-ХІІ).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, - до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України (п. 2);

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання зобов'язань (п. 5);

- якщо щодо нього подано цивільний позов до суду до закінчення провадження у справі (п.8).

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі від 21 квітня 1999 р. № 606-ХІУ «Про виконавче провадження» (далі Закон № 606-ХІУ).

З набранням чинності з 9 березня 2011 р. Закону від 4 листопада 2010 р. № 2677-УІ «Про внесення змін до Закону України "Про виконавче провадження" та деяких інших законодавчих актів щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)" закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України. У зв'язку із цим суди розглядали подання державних виконавців про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржників у виконавчому провадженні

Цивільний процесуальний кодекс України (далі ЦПК) має спеціальну норму, - ст. 377 - 1, якою врегульовано вирішення судом питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Слід зазначити, що вирішення судом питання про обмеження у виїзді за межі України можливе тільки у порядку, визначеному ст. 377 - 1 ЦПК, та за поданням державного виконавця на підставі п. 18 ст. 11 Закону № 606- XIVу зв'язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ).

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377- 1 ЦПК, яка міститься у гл. VI ЦПК "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)".

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону № 606-XIV, примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Недоліки, які були допущені при направленні поданні до суду та які містяться в поданні, та які слугують підставою для відмови в задоволенні подання.

Дійсно, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі Украни до виконання зобов'зань за рішенням (п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-ХІУ).

Форма та зміст подань нормативно врегульовані в Інструкції з організації примусового виконання рішень, що набрана чинності з 17 квітня 2012 р. та затверджена наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 р. № 512/5.

Ця Інструкція містить окремий розд. XI "Обмеження у праві виїзду за межі України та заборона в'їзду в Україну", в якому передбачено зміст подання державного виконавця при зверненні до суду, що полягає в такому:

У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням.

Подання повинно містити:

- найменування суду, до якого направляється подання;

- реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні;

- реквізити виконавчого провадження;

- прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік);

- підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань.

В поданні в порушення вищевказаної інструкції не наведено підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов»язань.

В матеріалах подання відсутні відомості про те, що державним виконавцем повідомлено божника про ту обставину, що відносно нього направляється подання до суду щодо встановлення тимчасового обмеження у праві його виїзду за кордон.

Не подано до суду опис документів виконавчого провадження, що потягнуло за собою необхідності з»ясування судом обґрунтованості внесеного подання, та необхідність виклику державного виконавця, так як, знову ж таки, з мотивувальної частини подання не зрозуміло, чи з»являється божник на виклики державного виконавця, чи здійснює інші дії, які, на думку державного виконавця, який подав подання, спрямовані на ухилення від виконання рішення суду, проте, суд наголошує на тій обставині, що в матеріалах суду міститься письмова заява державного виконавця про слухання справи без його участі, без зазначення причини неможливості явки в судове засідання, що унеможливлює для суду з»ясування вищевказаних спірних питань, та є, на думку суду, однією із підстав для відмови в задоволенні подання.

Обгрунтування судом своєї позиції щодо відсутності в діях ОСОБА_2 дій (без дії), які підпадають під ознаки «ухилення боржника від виконання зобов»язань».

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-ХІУ державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві вийду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

У судовій практиці постає питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі № 606-ХІУ його значення не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного ОСОБА_4 України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Слід зазначити, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-ХІІ та у п. 18 ч. З ст. 11 Закону № 606-ХІУ, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків.

У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Відповідно, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377 1 ЦПК, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, ( як, на думку суду, в даному випадку), наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо.

Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів визначається судом.

В даному випадку, зглядаючись на матеріали подання суд не вбачає будь яких протиправних дій зі сторони боржника ОСОБА_2, які мали б ознаки умисного ухилення від виконання рішення суду, тому суд вважає, що наявність статусу боржника та непогашення боргу в добровільному порядку не зумовлюють "необхідність у тимчасовому обмеженні права на виїзд за межі України з метою забезпечення повного та своєчасного виконання виконавчих документів".

Слід підкреслити, що сам факт невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент звернення до суду з поданням, державним виконавцем взагалі не доведений факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Отже, ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону № 606-ХІУ, зокрема, - утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Враховуючи вищевикладене, керуючись листом Міністерства Юстиції України за № 25 32/507 від 06.06.2008 року, ст..ст. 208 210, 337 - 1 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні подання головного державного виконавця Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, - відмовити.

Ухвала на підставі п. 24 1 ч. 1 ст. 293 ЦПК України може бути оскаржена згідно ч. 2 ст. 294 ЦПК України до Апеляційного суду Київської області Через Кагарлицький районний суд протягом п»яти днів з моменту проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

С Cуддя: ОСОБА_6