АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 660/93/16-ц Головуючий 1 інстанції Гончаренко О.В.
Номер провадження 22-ц/791/1438/16 Доповідач Орловська Н.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого Орловської Н.В.

Суддів : Кузнєцової О.А.

ОСОБА_1

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючої від імені ОСОБА_3 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус ОСОБА_5, про визнання правочину недійсним

В С Т А Н О В И Л А:

03 лютого 2016р. ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Нововоронцовської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку і земельної ділянки, розміщених за адресою: вул. Комсомольська, 128, с. Гаврилівка Нововоронцовського району Херсонської області, укладеним 23.04.2007р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Недійсність правочину, з підстав ст. 203, 217, ч.1 ст. 229 ЦК України, обґрунтовано тим, що договір укладено внаслідок неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, оскільки він та його дружина, ОСОБА_6, як співвласники будинку, не мали наміру безоплатної передачі відповідачеві належного їм нерухомого майна. Позивач мав намір укладати договір довічного утримання, оскільки через вік та стан здоровя співвласників майна, потребував допомоги та догляду. Фактично майно відповідачеві не передане, тоді як позивач і його дружина постійно проживають в зазначеному будинку та іншого місця проживання не мають.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15 березня 2016р. у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, діючи від імені ОСОБА_3, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, оскільки суд не врахував ту обставину, що позивач та його дружина користуються будинком, який відповідачеві переданий не був. Просила рішення суду скасувати, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 215 ЦК України встановлено загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст. 203 цього Кодексу.

У відповідності до положень ч.1 ст. 717, ч.2 ст. 722 ЦК України договором дарування дарувальник передає у власність обдарованому безоплатно дарунок у власність. Право власності у обдарованого на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинули на її волевиявлення, дійсно було і має істотне значення.

Наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст. 229 та статей 203 і 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України № 6-93цс16 від 16.03.2016р.

В ході розгляду справи встановлено, що земельна ділянка та розміщений на ній житловий будинок № 128 по вул. Комсомольській в с. Гаврилівка Нововоронцовського району Херсонської області, належали на праві власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на підставі свідоцтва про право власності, яке видано Виконкомом Гаврилівської сільської ради 17.12.2006р. та державного акта про право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, виданого 06.05.2006р. та є єдиним місцем проживання позивача та його дружини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

23.04.2007р. за попередньою згодою дружини позивача, наданої у формі письмової заяви до нотаріальної контори, нотаріально посвідчено договір дарування, належного позивачеві нерухомого майна, за змістом якого предмет договору передано у дар сину дарителя - ОСОБА_4

Крім того, умовами договору у п.8 засвідчено, що право власності у обдарованого на дарунок виникає з моменту прийняття. Прийняття дарунку відбулось до підписання договору шляхом вручення дарувальником ключів від будинку та документації на земельну ділянку обдарованому.

Перехід прав власності на вказане нерухоме майно зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 26.06.2007р.

За змістом позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні вбачається, що недійсність оспореного правочину повязано із тим, що позивач на час укладання договору дарування помилявся щодо обставин, які мають істотне значення для договору дарування, а саме природи договору, прав і обовязку сторін, оскільки наміру безоплатної передачі майна відповідачеві не мав, а хотів укласти договір довічного утримання.

Однак, в ході розгляду справи встановлено, що станом на час укладання договору дарування від 23.04.2007р. вік ОСОБА_3 складав 55 років, що за визначенням ст.10 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та громадян похилого віку» від 16.12.1993р. та ст.26 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування», в редакції чинній на час укладання договору, не належав до категорії осіб похилого віку. ОСОБА_4, на час укладання договору, досяг 30 річного віку. Відомості про те, що дохід останнього був джерелом для утримання позивача та решти сімї в матеріалах справи відсутні і на такі обставини сторони не посилались.

В ході апеляційного розгляду представник позивача зазначила, що станом на час укладання договору сторони, як члени сімї, проживали у спірному домоволодінні, та продовжували там проживати і після укладання договору.

Приводом для звернення до суду із вказаним позовом у лютому 2016р. стала та обставина, що в забезпечення кредитних зобовязань ОСОБА_7, які виникли на підставі кредитного договору, укладеного 25.10.2007р. між ним та ПАТ КБ «Надра», відповідач ОСОБА_8 передав в іпотеку Банку за договором іпотеки від 26.10.2007р. спірний житловий будинок.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 03.12.2014р. за кредитним договором № 804/6/10/2007/840к/105 від 25.10.2007р. та додатковою угодою №1 від 17.09.2010р., стягнуто з позичальника ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 10376,36 грн. та 22487,33 доларів США.

Оскільки за договором іпотеки № 804/6/10/2007/840к/105 від 26.10.2007р., укладеного між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4, останній, в забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_7, передав в іпотеку Банку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2500 га за адресою: вул. Комсомольська, 128 в с. Гаврилівка Нововоронцовського району Херсонської області, а тому позивач вважає, що ОСОБА_4, як майновий поручитель, може позбутись зазначеного нерухомого майна через наявність у нього іпотечного зобовязання.

Недійсність оспореного позивачем договору дарування позивач повязує із наявним ризиком звернення стягнення на своє майно та спірний будинок, як предмет іпотеки, тоді як при укладанні договору дарування позивач таких обставин не усвідомлював. Крім того, вважає що договір має бути визнаний недійсним ще із тих підстав, що починаючи із 2014р. відповідач не утримує його і матір, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка із 2012р. хворіє та потребує матеріального допомоги.

Виходячи зі змісту договору дарування та обставин, із якими позивач повязував його недійсність, слід дійти висновку, що позивачем не доведено той факт, що станом на час укладання договору дарування в квітні 2007р. сторони мали будь-які домовленості про взаємну вигоду та покладання на обдарованого обовязку утримувати дарителя.

Обовязок дітей, утримувати батьків, які потребують такої допомоги визначений нормами сімейного законодавства та для виконання цього обовязку укладання будь-яких угод не є обовязковим.

Позивачем не наведено жодних обставин, спрямованих на неправильне сприйняття ним фактичних умов правочину, які вплинули на його волевиявлення, що такі обставини дійсно були і мали істотне значення при укладанні договору. Адже обставини на які позивач та його представник посилались в ході розгляду справи мали місце після укладання договору у період з 2012-2014р. Зобовязання щодо повернення кредитних коштів виникли на підставі наведених вище судових рішень.

Сам лише факт, що станом на час укладання договору, сторони були членами однієї сімї, проживали у спірному будинку і продовжували ним користуватись і після переходу прав власності на спірне майно до відповідача, не може бути єдиною підставою для визнання недійсним договору дарування за відсутності інших фактичних даних, повязаних із необхідністю укласти договір для досягнення взаємовигідних умов для обох сторін, які викликали у позивача неправильне сприйняття обставин правочину та вплинули на його волевиявлення і мали істотне значення при укладанні договору.

Крім того, наявність іпотечного обтяження на предмет спору у даній справі суттєво впливає на права і обовязки кредитора ПАТ КБ «Надра», тоді як останній до участі у справі залучений не був.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскільки справа розглянута з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, діючої від імені ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий _____________ Н.В.Орловська

Судді: _____________ О.А.Кузнєцова

_____________ ОСОБА_1