Справа №442/3082/15-ц
Провадження №2/442/107/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Михавко І.І.

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідачів : ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_6 міської ради до ОСОБА_7, за участю третьої особи - ОСОБА_8 про зобовязання демонтувати самочинно встановлений гараж та позов третьої особи - ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третьої особи - Державного підприємства «Львівський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленого металевого гаражу,-

Встановив :

Позивач ОСОБА_6 міська рада звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_7, за участю третьої особи - ОСОБА_8 про зобовязання демонтувати самочинно встановлений гараж.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач ОСОБА_7 з порушенням вимог чинного законодавства самовільно встановив гараж в невідведеному для цього місці. Таке встановлення гаражу порушує права як власника земельної ділянки так і третіх осіб зокрема власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_8, перешкоджаючи виїзд останньому. Враховуючи факт зведення гаражу на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6 міській Раді, факт порушення прав та інтересів третьої особи, просить суд зобв»язати ОСОБА_7 демонтувати самочинно встановлений гараж на земельній ділянці біля приміщення « Укрземпроект» на вул. 22 Січня м. Дрогобич.

Третя особа - ОСОБА_8 звернувся до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області із позовом до ОСОБА_7, третьої особи - Державного підприємства «Львівський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленого металевого гаражу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що є власником незавершеного будівництвом житлового будинку та земельної ділянки за адресою вул.. П. Сагайдачного, 32 у м. Дрогобичі Львівської області . 24.01.1994 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_6 міської Ради № 15 ОСОБА_7 надано дозвіл на встановлення металевого гаражу. Згодом він отримав план прив»язки гаражу, який було погоджено головним архітектором м. Дрогобича. Проте, всупереч даному плану гараж було встановлено в іншому місці. Таке встановлення гаражу порушує його права як власника сусідньої земельної ділянки, перекриваючи йому виїзд і заїзд в його гараж, до належного його об»єкту нерухомого майна по вул.. Сагайдачного, 32 , порушуючи протипожежні норми, відтак просить зобов»язати відповідача ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві приватної власністю земельною ділянкою та незавершеним будівництвом житловим будинком по вул. Сагайдачного, 32 в м. Дрогобичі шляхом знесення (демонтажу) самовільного встановленого металевого гаражу.

Представник позивача ОСОБА_6 міської Ради ОСОБА_2 в судовому засідання підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та просить їх задоволити. Позов третьої особи ОСОБА_8 вважає підставним, самовільно встановлений металевий гараж порушує його права, відтак просить позов задоволити.

Представники відповідача ОСОБА_9 та ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги як ОСОБА_6 міської Ради так і третьої особи ОСОБА_8 заперечили, вважають обидва позови є безпідставними, оскільки гараж побудованим ОСОБА_7 знаходиться на земельній ділянці, яка належить у користуванні ДП « Львівський науково-дослідний інститут землеустрою» за адресою м. Дрогобич, 22 Січня. У ОСОБА_7 наявні всі дозвільні документи на будівництво гаража, зокрема є дозвіл від інституту, рішення ОСОБА_6 міської Ради та погоджено план прив»язки. Даний гараж не порушує права позивача, оскільки позивач не надав жодних належних доказів, які б підтверджували про те, що права ОСОБА_8 якимось чином порушені, відтак просять в задоволенні позову ОСОБА_6 міської Ради так і в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала , посилаючись на обставини викладені у позові третьої особи ОСОБА_8, відтак просить задоволити як позов ОСОБА_6 міської Ради так і позов третьої особи .

Третя особа ДП « Львівський інститут землеустрою» в судове засідання не з»явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просить слухати справу без їх участі. Крім того в заяві зазначили, що вони не заперечують про розміщення металевого гаражу, який належить ОСОБА_7 на земельній ділянці, що належить їм на праві постійного користування .

Суд, з'ясувавши всі обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами шляхом дослідження, приходить до наступного.

Спірні правовідносини регулює ст. 376 ЦК України , відповідно до якої житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом , якщо вони збудовані без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Доказуванню підлягають обставини передбачені ст. 376 ЦК України , а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею ст. 61 цього Кодексу.

Як вбачається із ч.4 ст.376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Виходячи з аналізу норм ст.376 ЦК України, обовязок демонтажу самочинного будівництва лежить виключно на особі, яка здійснила це самочинне будівництво, або за її рахунок.

Відповідно до роз»яснень, викладених у постанові № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)»: Положення статті 376 ЦК України, поширюється на випадки самочинного будівництва житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна як фізичними, так і юридичними особами ( п.1)

Відповідно до статті 376 ЦК України, суди розглядають спори щодо самочинного будівництва, зокрема: про знесення самочинно збудованного нерухомого майна.

При розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушеннямбудівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Відповідно до п. 17 Постанови, позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред»явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема, власником( користувачем) суміжної ділянки, з підстав, передбачених статтями 391,396 ЦК україни, статтею 103 Земельного Кодексу України.

Згідно п.5 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 30.03.2012 №6 Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) відповідно до вимог статті 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У відповідності до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦГЖ.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням виконавчого комітету ОСОБА_6 міської Ради від 24.01.1994 року № 15 « Про надання дозволу громадянам міста на будівництво господарських споруд, гаражів, проведення прибудов до житлових будинків та як виняток користування самовільно побудованими та переобладнаними приміщеннями» вирішено дозволити ОСОБА_7, як виняток інваліду другої групи тимчасово встановити збірно-розбірний металевий гараж розміром 3.5 х5.5м. на території Львівського філіалу « Укрземпроект» по вул.22 Січня та зобов»язати проект прив»язки гаража погодити у встановленому порядку.

Однак згідно висновку №111/07 судової будівельно-технічної експертизи, що виконана експертом Ляш 1.1., - встановлений на місцевості на території Львівського відділу філіалу інституту землеустрою Укрземпроект по вул. 22 Січня в м.Дрогобичі Городиським ОСОБА_10 збірно-розбірний гараж плану прив'язки не відповідає; відстань від будівлі Львівського відділу філіалу інституту землеустрою Укрземпроект від ствірної лінії тильного фасаду до встановлення гаражу складає 6,22 м.п. Замість проектної 11м.п., від ствірної лінії бокового фасаду становить 6,42 м.п. Замість проектної 2,50 м.п; гараж встановлено ближче до будівлі філіалу на 4, 78 м.п. і глибше на 3,92 м.п.

Крім того з пояснень даних спеціалістом Відділу Держеокадастру у м. Дрогобичі Львівської області вбачається, що на даний час гараж знаходиться на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_6 міській Раді, а не на земельній ділянці, яка належить Львівського відділу філіалу інституту землеустрою Укрземпроект.

Таким чином встановлення даного гаражу ОСОБА_7 відбулось з порушенням чинного законодавства, а ОСОБА_7 самовільно встановив гараж в невідведеному для цього місці.

Таке встановлення гаражу порушує тільки права власника земельної ділянки, однак не порушує права третьої особи, оскільки жодними проектними документами не передбачено заїзду до будинку ОСОБА_8 зі сторони вул. 22 Січня, оскільки дана земельна ділянка перебуває в постійному користуванні Державного підприємства «Львівській науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Наведене свідчить, що ОСОБА_8 не має жодного права проїзду (сервітуту) по земельній ділянці ДП «Львівський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», а тому, посилання ОСОБА_6 міської ради на порушення прав ОСОБА_8 є безпідставними.

Відповідно до ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власнику землі, приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення споруд, здійснюється за рахунок громадян або осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки, повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи, що відповідачем ОСОБА_7 самовільно зайнята частина земельної ділянки, що належить позивачу ОСОБА_6 міській Раді, яка використовується відповідачем для розміщення гаражу, суд вважає, що зібрані у справі докази, встановлені судом фактичні обставини справи згідно поданих доказів вказують на наявність підстав для ухвалення рішення про зобов'язання відповідача демонтувати самочинно встановлений гараж на

земельній ділянці біля приміщення « Укрземпроект» на вул. 22 Січня м. Дрогобич.

Щодо позовних вимог позивача з приводу встановлення гаражу, яке порушує права третьої особи, зокрема власника сусідньої земельної ділянки ОСОБА_8, перешкоджаючи виїзд останньому, то всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, ні позивач ні третя особа не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог порушення прав третьої особи , та судом таких в процесі розгляду справи не здобуто, відтак в тій частині вимог слід відмовити.

Відмовити і у задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третьої особи - Державного підприємства «Львівський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленого металевого гаражу.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 391, 376 ЦК Кодексу України ст. 152 Земелького Кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_6 міської Ради задоволити частково.

Зобв»язати ОСОБА_7 демонтувати самочинно встановлений гараж на земельній ділянці біля приміщення « Укрземпроект» на вул. 22 Січня м. Дрогобич.

В решті позовних вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третьої особи - Державного підприємства «Львівський науково-дослідний інститут та проектний інститут землеустрою» про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення (демонтажу) самовільно встановленого металевого гаражу - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча-суддя: ______________ ОСОБА_1