Справа №539/4274/15-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.09.2016 Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді - Жаги Е. Г.

при секретарі судового засідання Гусак А.О.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

та представника відповідача адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна в натурі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про розподіл майна в натурі з у рахуванням порядку користування земельною ділянкою.

У позові вказав, що 17 липня 1999 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, який зареєстровано виконавчим комітетом Михнівської сільської ради, Лубенського району Полтавської області.

У 2011 році рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області шлюб було розірвано.

Під час спільного проживання у шлюбі за спільні кошти ними було придбано житловий будинок А-1 площею 44,1 м.кв. та паркан, що розташовані за адресою м. Лубни, вул. Гайдая, 13 та приватизована земельна ділянка площею 0,0577 га на ім»я відповідача за цією ж адресою.

Рішеннями Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року було визнано вищевказаний житловий будинок та паркан їх спільним сумісним майном та визнано право власності на ? частину домоволодіння за кожним. А рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 05.02.2014 року земельна ділянка, що знаходиться під домоволодінням була визнана їх спільним сумісним майном та визнано право власності по ? частині кожному. Вказані рішення набрали законної сили.

Оскільки вони з відповідачем ОСОБА_2 не змогли дійти згоди про поділ майна в натурі в добровільному порядку, то він був змушений звернутися з відповідним позовом до суду. Однак, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області в задоволенні його позовних вимог було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вищевказане рішення було залишено без змін.

Підставою для прийняття рішення, а згодом і ухвали було те, що відділом містобудування та архітектури виконкому Лубенської міської ради не було надано згоди на жоден запропонований висновком №593 судово-будівельно-технічної експертизи в звязку з відсутністю у висновку порядку користування земельною ділянкою між співвласниками. Також не враховані господарські споруди та прибудови до будинку «а-1», які були побудовані на підставі рішення виконавчого комітету №112 від 24.05.2006 року але не здані в експлуатації.

Вказане змусило його звернутися до суду з позовом про розподіл майна в натурі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою та новоствореного майна. Але рішенням суду йому було відмовлено з тих підстав, що право власності на збудоване майно було не визначене. Тобто законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та обєкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законом порядку.

У звязку з викладеним, він звернувся до суду з позовом про визнання будматеріалів спільним майном . Під час розгляду вказаної справи ним в Державній реєстраційній службі Лубенського МРУЮ було зареєстровано право власності на ? частину літньої кухні-гаражу з погребом та добудову до будинку. У звязку з цим рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 16.11.2015 року в задоволенні його позовних вимог було відмовлено.

Таким чином позивач вважає, що судом визнано, що на час прийняття рішення він був власником ? частини вищевказаного нерухомого майна, а тому він має право звернутися до суду з позовом про поділ в натурі між ним та відповідачем домоволодіння та земельної ділянки розташованих за адресою м. Лубни, вул. Гайдая, 13 по ? частині кожному.

Враховуючи вищевикладене позивач прохає суд поділити в натурі по ? частині між ним та відповідачем домоволодіння за адресою м. Лубни, вул. Гайдая, 13, яке складається із житлового будинку «А-1», площею 44,1 м.кв., прибудови «а-1», погреба «Б», літньої кухні гаража «Б», погреба під «Б» та паркану, та визначити порядок користування земельною ділянкою площею 0,0577 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд, розташованої за вищевказаною адресою між ними відповідно до варіантів розподілу домоволодіння. Всі судові витрати розділити порівну.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримав, прохає їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3, що діє на підставі угоди на представництво інтересів у цивільній справі та ордера ПТ № 068693 від 14.01.2016 року (а.с.28-29) проти позову заперечують, посилаючись на те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенського міської ради №29547158 від 10.05.2016 року внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасовано реєстрацію права власності на ? частину літньої кухні-гаражу з погребом та добудову до будинку, про що надали копії відповідних документів. Крім того, зазначили, що правовстановлюючих документів на це новостворене нерухоме майно не видавалося. Таким чином вважають, що вказані побудови залишаються незданими в експлуатацію, тобто залишаються самочинно збудованими, а тому і не можуть бути поділені в натурі.

Представник залученого до участі в справі в якості третьої особи відділу управління містобудування та архітектури виконавчого комітету Лубенської міської ради, проти поділу спірного майна за 1 або 2 варіантом зазначеними в експертизі загалом не заперечує, але звертає увагу, що дійсно деякі споруди спірного домоволодіння не здані в експлуатацію.

Представник залученого до участі в справі в якості третьої особи відділу державної реєстрації виконкому Лубенської міської ради в судове засідання не з»явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином.

Зясувавши обставини справи, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали, суд вважає, що провадження у справі слід закрити.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Судом встановлено, що рішеннями Апеляційного суду Полтавської області від 02.09.2013 року та 05.02.2014 року були визнані спільним сумісним майном сторін житловий будинок «А-1» площею 44.1 м.кв., паркан та земельна ділянка, розташовані за адресою м. Лубни, вул. Гайдая, 13 та визнано їх право власності на це нерухоме майно по ? частині кожному. Вказані рішення набрали законної сили (а.с.6-9).

В подальшому позивач звертався в Лубенський міськрайонний суд з позовом про розподіл майна подружжя в натурі та визначення порядку користування земельною ділянкою.

Так, рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 08.07.2015 року в задоволенні такого позову було відмовлено з тих підстав, що без вирішення питання щодо права власності на спірні обєкти: прибудови «а-1» та літньої кухні-гаражу, неможливо вирішити питання щодо реального розподілу будинку та земельної ділянки. Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10.08.2015 року вказане рішення суду першої інстанції було залишено без змін. А Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 31.08.2015 року відмовив позивачу у відкритті касаційного провадження у цій справі, посилаючись на те, що суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог, при цьому суд виходив із того, що у спірній садибі розташовані новостворені споруди (прибудови), які не введені в експлуатацію, право власності на них у встановленому порядку сторони не набули. (а.с.134-136).

Звертаючись в Лубенський міськрайонний суд з даним позовом позивач посилався на те, що ним в Державній реєстраційній службі було зареєстровано право власності на ? частину літньої кухні гаража з погребом та добудови до будинку про що надав витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.23).

Разом з тим, в ході розгляду справи було встановлено, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно виконавчого комітету Лубенського міської ради №29547158 від 10.05.2016 року внесено зміни до запису Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, тобто скасовано реєстрацію права власності на ? частину літньої кухні-гаражу з погребом та добудову до будинку (а.с.130). Інших документів, які б підтверджували введення в експлуатацію новостворених споруд, розташованих у спірній садибі суду надано не було. Тобто право власності на них у встановленому порядку на час розгляду даної справи сторони не набули, тож вони залишаються самочинними.

Відповідно до правової позиції ВСУ (у справі № 6-130 цс 13): У розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України, самочинним будівництвом є не тільки новостворений обєкт, а і обєкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого обєкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій обєкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Обєкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) обєкти не є обєктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Відповідно до наданої суду інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, від 10.05.2016 року прибудова «а-1» та літня кухня-гараж «Б» не є складовою частиною обєкта вищевказаного нерухомого майна (а.с.131-132).

Таким чином, враховуючи суть позовних вимог ОСОБА_1, те, що в даному позові ним не заявлена вимога щодо визначення правового статусу та приналежності зазначених не зданих в експлуатацію обєктів, суд вважає, що в даному випадку про той самий предмет і з тих самих підстав суд вже ухвалював рішення і вони набрали законної сили.

За таких обставини провадження в даній справи слід закрити.

На підставі вищевикладеного, керуючись, п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд

УХ В А Л И В:

Провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна в натурі з урахуванням порядку користування земельною ділянкою закрити.

Ухвала може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом пяти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_5 Е. Г.