_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/1739/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2016 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді Чаплицького В.В.

за участю секретарів Непомнющого М.М., Буланової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду, з вимогою визнати недійсними підпункти 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. загальних умов кредитування, графік погашення кредиту і додаткового кредиту до кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладеного між ним та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті», посилаючись на те, що умови кредитного договору, про визначення валют платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США, суперечать ч.1 ст.11 ЗУ «Про споживчий кредит».

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що положення чинного законодавства не містять заборони на визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, та те, що кредитний договір, укладений між сторонами, не є кредитним договором в іноземній валюті.

Суд, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши наявні обставини та заслухавши думку сторін, встановив наступне.

23 січня 2014 року між ТОВ «Порше мобіліті», у якості кредитора, ОСОБА_1, у якості позичальника, та ОСОБА_2, у якості поручителя, було укладено кредитний договір № 50011626, відповідно до якого відповідач надав позивачу кредит в сумі 150335 гривень 64 копійок, що в еквіваленті, за курсом 8,4720 грн./дол.США, дорівнювало 17745,00 доларів США, строком на 60 місяців, з процентною ставкою 9,90% на придбання автомобіля. В договорі також зазначається, що він, зокрема, складається із загальних умов кредитування (а.с. 5).

За положеннями ЗУ «Про захист прав споживачів» вказаний кредитний договір вважається споживчим.

Відповідно до положень п. 1.3.1 загальних умов кредитування розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у валюті вказаних у Графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти за безготівковими операціями, чинного станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка, та обмінного курсу за безготівковими операціями, станом на робочий день, що передував дню укладення Кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у Графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягають сплаті відповідно до умов цього Кредитного договору. При цьому сума основної заборгованості за Кредитним договором відображається в рахунках, наданих Компанією, в українських гривнях відповідно до встановленого Сторонами еквіваленту в іноземній валюті за обмінним курсом іноземної валюти за безготівковими операціями станом на робочий день, що передує дню укладення Кредитного договору. Сторони погоджуються, що розрахункова сума процентів за відповідний період, після врахування позитивного або від'ємного значення курсової різниці, як зазначено вище, а також сума процентів, що підлягає сплаті за такий період, не можуть мати від'ємне значення.

Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний Компанією, збільшиться більше, ніж на 2% (два відсотки), різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується Позичальником.

Додатково Позичальник зобов'язується компенсувати Компанії витрати, що пов'язані зі сплатою податку з доходів фізичних осіб (або іншого аналогічного податку), у зв'язку з виникненням у Позичальника доходу, пов'язаного зі змінами курсу іноземної валюти, прийнятої Сторонами у Кредитному договорі, по відношенню до української гривні.

Положеннями п. 1.3.2. передбачається, що у часткову зміну зазначених вище положень цієї статті, Компанія матиме право вимагати, щоб платежі у погашення Кредиту та Додаткового кредиту були розраховані за обмінним курсом за безготівковими операціями іншого банку (Національного Банку України або іншого українського комерційного банку), замість обмінного курсу банку, вказаного вище. Сторони погоджуються, що така вимога може бути поставлена на власний розсуд Компанією і без обмежень щодо кількості таких вимог протягом дії Кредитного договору, і для цього не вимагатиметься згода Позичальника. Компанія повинна повідомити Позичальника про свій намір щодо зміни обмінного курсу банку за 7 (сім) робочих днів до дати відповідного платежу, який має бути сплачений Позичальником. Новий обмінний курс банку, про який повідомить Компанія в подальшому буде застосовуватися до усіх наступних платежів, які підлягають сплаті Позичальником до того моменту, коли Компанія повідомить про інше у такому ж порядку. У випадку зміни обмінного курсу банку згідно з цим пунктом, усі інші умови Загальних умов кредитування повинні у рівній мірі застосовуватись до нового обмінного курсу.

В п. 1.3.3. зазначено, що, у разі несплати Позичальником платежів за новим обмінним курсом Компанія матиме право застосувати положення статті 3 (а.с. 6).

28 січня 2015 року, між сторонами було укладено Договір про внесення змін/Додаткова угода № 1 до Кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, за яким ОСОБА_1 отримав додатково від ТОВ «Порше мобіліті» кредит у сумі еквівалентній 5460,00 доларів США, що становило на момент складення додаткової угоди 141960 гривень 00 копійок (а.с. 17-21).

Частиною 1 статі 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В спірному договорі кредитні кошти видано у гривні, проте у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Згідно умов кредитування та графіку погашення кредиту усі платежі повинні бути сплачені у гривні та підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США.

Згідно із ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 203 ЦК України затверджується, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України, є підставою для визнання його недійсності.

За ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до положень ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Положеннями статі 192 ЦК України затверджується, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Оспорюваний правочин укладено за дії заборони надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті, а тому умови кредитного договору про визначення валюти платежу за обмінним курсом в еквіваленті до долара США суперечать ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Крім того, суд зазначає, що фактично в графіку погашення кредиту всі значення використано саме в доларах США.

Викладені позиції спростовують заперечення представника відповідача.

Враховуючи викладене суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» про визнання частково недійсним кредитного договору - задовольнити.

Визнати недійсними підпункти 1.3.1., 1.3.2., 1.3.3. загальних умов кредитування, графік погашення кредиту і додаткового кредиту до кредитного договору № 50011626 від 23 січня 2014 року, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше мобіліті» () в дохід держави судовий збір в розмірі 551 гривень 20 копійок

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії повного тексту рішення.

Суддя Чаплицький В. В.