АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
СПровадження № 22ц/790/5031/16 Головуючий 1 інст. - Хайкін В.М.
Справа № 638/4418/14-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

17 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання,

в с т а н о в и в :

Представник комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (далі по тексту КП «ХТМ») ОСОБА_5, діючи за довіреністю №38-602/13 від 17.02.2014 року, звернулася до суду з позовною заявою від імені КП «ХТМ» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання, в якій просила стягнути з відповідачів на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання в сумі 7497 грн.86 коп. за період з 1.10.2010 року по 30.4.2013 року, а також стягнути сплачений підприємством судовий збір у сумі 243 грн.60 коп.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, представник КП «ХТМ» вказувала, що відповідачі мешкають в квартирі АДРЕСА_1, споживають надані підприємством КП «ХТМ» послуги теплопостачання та підігріву холодної води, однак не в повному обсягу сплачують вартість отриманих послуг, мають заборгованість у сумі 7497 грн. 86 коп.

Крім того, позивач просила поновити строк позовної давності з моменту звернення до суду з заявою про видачу судового наказу, вказуючи, що 30.05.2013 року КП «ХТМ» зверталося до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості і 22.10.2013 року Дзержинським районним судом м.Харкова було видано судовий наказ, але 10.12.2013 року за заявою відповідача судовий наказ скасовано.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.02.2016 року позов задоволено. Суд вирішив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на користь КП «ХТМ» заборгованість за послуги з теплопостачання у розмірі 7497 грн.86 коп., а також судові витрати.

Ухвалою того ж суду від 06.04.2016 року відхилено заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення. (а.с.85-86).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказує: що суд, діючи упереджено, прийняв до свого провадження позовну заяву, яка не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, не містить доказів на підтвердження тих обставин, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог; що суд розглянув справу без відповідачів, не маючи доказів того, що вони отримали копії позовної заяви з додатками, що вони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи; що суд ухвалив заочне рішення, виходячи лише з безпідставних претензій до нього з боку позивача, бездоказових припущень про склад сім'ї, тоді як в дійсності вказана позивачем у якості співвідповідача ОСОБА_4 йому не знайома, в квартирі АДРЕСА_1 ніколи не проживала і не проживає; що суд розглянув справу за відсутності доказів правомочності КП «ХТМ» на надання вказаних у позовні заяві послуг; що суд при вирішенні справи допустив низку порушень вимог Конституції України та законів України, інших нормативних актів, які регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Відповідачі в судові засідання апеляційної інстанції не з'явилися, в поданій апеляційному суду заяві відповідач ОСОБА_3 посилається на порушення його процесуальних прав, просив лише направити йому копію постановленого за наслідками розгляду його апеляційної скарги відповідне судове рішення.

Зважуючи на приписи ст.303-1 ЦПК України щодо обмежених строків для розгляду справи, а також на відмінності апеляційного розгляду справи, передбачені ст.ст.303, 305 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку про розгляд справи за відсутності відповідачів.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позову КП «ХТМ», суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі зареєстровані і мешкають в квартирі АДРЕСА_1, користуються послугами з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання, згідно відомості нарахувань і оплат за теплову енергію з урахуванням періоду платежу мають заборгованість за період з 01.10.2010 року по 30.04.2013 року у розмірі 7497 грн.86 коп., тобто не виконують обов'язок щодо своєчасного розрахунку за послуги теплопостачання.

Однак з таким рішенням апеляційний суд погодитися не може і вважає, що воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Цивільне судочинство, згідно ст.10 ЦПК України, здійснюється на засадах змагальності.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, до яких дана справа не відноситься.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними доказами, згідно ч.1 ст.58 ЦПК України, є такі докази, які містять інфморацію щодо предмету доказування.

Згідно ч.2 ст.58 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Частиною 2 статті 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

З огляду на зазначені вимоги цивільного процесуального закону КП «ХТМ» повинен був подати докази на підтвердження того, що саме підприємство КП «ХТМ» було визначене у передбаченому законом порядку надавачем послуг і саме КП «ХТМ» фактично в зазначений у позовній заяві період надавав відповідачам послуги теплопостачання та підігрів холодної води; надати докази щодо розміру площі квартири АДРЕСА_1 з урахуванням якої здійснювався розрахунок вартості послуг; надати докази що саме вказані в позовній заяви особи у якості відповідачів проживали протягом зазначеного в позовній заяві періоду в цій квартирі, їх статус (власник, член сім'ї, наймач); надати докази звернення з заявою про видачу судового наказу із зазначенням дати звернення та періоду, за який просили стягнути заборгованість.

Усупереч вказаних вимог позивач таких доказів не надав, обмежився лише поданням позовної заяви декларативного змісту, копії ухвали суду від 10.12.2013р. про скасування судового наказу, яка не містить зазначених вище даних щодо періоду, за який вимагалось стягнути заборгованість, та відомості нарахування до оплати, яка є похідним від позовної заяви джерелом інформації про обставини, які мають значення для справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судові засідання не з'явився, в поданих суду заявах (клопотаннях), позиціонував себе у якості експерта Харківської правозахисної групи та Українського Хельсинського Союзу з прав людини, заявляв про порушення його прав, в тому числі і процесуальних у зв'язку з ненаданням копії позовної заяви з додатками, ненаданням можливості ознайомитися з матеріалами справи, висловлював опосередковано недовіру суду, щодо суті позовних вимог та відношення до них не повідомив.

В матеріалах справи відсутні дані про отримання відповідачами копії ухвали суду про відкриття провадження, копії позовної заяви з додатками.

Представник позивача просив ухвалити рішення про задоволення позовних вимог в порядку, передбаченому ст.ст.224, 225 ЦПК України, а суду погодився і ухвалив заочне рішення в якому правильно зазначив норми матеріального права, за якими має вирішуватися спір, однак усупереч вимог ст.213 та п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України, не вказав якими саме доказами підтверджуються обставини, які визнав підставою для задоволення позову.

Не надано позивачем таких доказів і в апеляційному суді.

Позивачем проігнорована пропозиція апеляційного суду надати письмові заперечення на апеляційну скаргу з обґрунтуванням його підстав або заяву про згоду з апеляційною скаргою у разі відсутності заперечень, а в судовому засіданні представник КП «ХТМ» пояснила в усній формі, що апеляційну скаргу не визнає, рішення суду вважає законним і обґрунтованим, доповнень не має, вважаючи достатнім обсяг наявних в матеріалах справи доказів для ухвалення судового рішення по суті спору як судом першої так і апеляційної інстанцій.

Разом з тим, з огляду на засади змагальності, саме позивач повинен проявляти ініціативу у наданні суду належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відсутність доказів такого обсягу і передбачених ст.ст.58,59 ЦПК України властивостей перешкоджають ухваленню судового рішення про задоволення позову, оскільки доказування, а відтак і рішення «іменем України» не може ґрунтуватися на припущеннях.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Статтею 6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини передбачено, що кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Колегія суддів приходить до висновку, що не можна вважати законним і обґрунтованим ухвалене по даній справі заочне рішення, оскільки воно має ознаки визнання судом презумпції доведеності позивачем обставин, викладених у позовній заяві за відсутності належних та допустимих доказів, які б давали підставу для визнання цих обставин доведеним.

Можливо відповідачі дійсно споживали надані КП «ХТМ» послуги і мають заборгованість по їх оплаті, можливо заяви відповідача ОСОБА_3 про порушення його процесуальних прав, частина яких навіть за своїм змістом свідчить про їх невідповідність вимогам закону, є засобом ухилення від виконання цивільного обов'язку, однак сам позивач зобов'язаний, згідно вимог ст.ст.10, ч.2 ст.27, ст.60 ЦПК України, довести вказані обставини шляхом надання суду належних та допустимих доказів.

Праву представника позивача просити суд про ухвалення заочного рішення кореспондує його обов'язок надати суду належні та допустимі докази в такому обсязі, який би не викликав сумніву в доведеності вказаних позивачем обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Оскільки позивачем у особі його представників обставини, на які вони посилалися як на підставу своїх вимог не доведені, а викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовані, апеляційний суд у відповідності до вимог п.2 ч.1 ст.307 та п.п.2,4 ч.1 та ч.3 ст.309 ЦПК України скасовує заочне рішення і ухвалює нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

в и р і ш и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 лютого 2016 року скасувати і ухвалити нове.

Відмовити у задоволенні позовних вимог комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за послуги з теплопостачання

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський