РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

при секретарі Чалій Т.П.

за участю позивачки ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом до відповідача, який мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2005р. На даний час шлюб не розірвано, але з лютого 2016р. вони однією сімєю не мешкають. Від цього шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, 10.06.2013р.н., яка в даний час мешкає разом з нею. На даний час угоди щодо утримання дитини між нею та чоловіком не досягнуто. Вважає, що відповідач має матеріальну можливість виплачувати аліменти на утримання їх доньки у розмірі 1/3 частини з усіх його доходів, оскільки він офіційно працює на АТ «Мотор Січ», отримує досить високий дохід, інших аліментів не сплачує. У їх доньки відсутнє належне матеріальне утримання, дитина страждає на тяжку хворобу «набряк Квінке», імунодефіцит та інші захворювання, у випадку загострення захворювання дитина потребує швидкого надання медичної допомоги, інакше може настати летальний випадок. У звязку з цим дитина потребує постійного догляду, що виключає у неї можливість працювати. Вважає, що за вказаних обставин розмір аліментів повинен становити 1/3 частину від доходу боржника.

Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4, 10.06.2013р.н., в розмірі 1/3 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня подання позову до суду.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала повністю з підстав, викладених в позовній заяві, додатково суду пояснила, що основним критерієм визначення нею розміру аліментів в 1/3 частці став стан здоровя доньки, яка знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-імунолога з діагнозом транзиторний імунодифіцитний стан, рецедивуюча крипівниця, набряк Квінке, затримка мовного розвитку, наглядається у лікаря-нефролога за діагнозом гострий пілонефріт. Таке захворювання як «набряк Квінке» проявляється непередбачувано, приступами, дитина починає задихатися, у випадку ненадання термінової медичної допомоги може настати летальний випадок. Медична допомога надається тільки лікарями швидкої допомоги, в побутових умовах дитину можна не врятувати. За наявності імунодефіциту дитина постійно хворіє, її організм не може достатньо боротися із інфекціями. Стан здоровя дитини, незважаючи на те, що вона досягла 3-річного віку, не дозволяє відвідувати дитячий садок, дитина потребує постійного домашнього догляду. У звязку з необхідністю здійснення такого догляду вона не може почати працювати, хоча офіційно працевлаштована вихователем дитячого садку, але зараз знаходиться у безкоштовній відпустці по догляду за дитиною. Фактично єдиним доходом є аліменти на утримання доньки та допомога її батьків. За наявності у дитини вказаних захворювань до звичних витрат на дитину включаються і витрати на її лікування. Курс лікування призначається на півроку, деякі препарати вони приймають курсом 1 або 3 місяці, потім перерва і новий курс. Витрати на лікування становлять приблизно 800грн. щомісячно, а ще слід купувати їжу, одяг, нести витрати на розвиток дитини. Вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в 1/3 частці. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність та за присутності його представника ОСОБА_2, а також письмові заперечення, згідно з якими позов визнав частково і зазначив, що після припинення подружніх відносин і зміни позивачкою місця свого мешкання він добровільно щомісячно надавав матеріальну допомогу своїй доньці, що в середньому становило 36% його заробітку. Він згоден виплачувати аліменти в розмірі 1/4 частки його доходу, що буде складати 1250,00грн. щомісячно. Вказана сума на рівні прожиткового мінімуму, встановленого для дитини до 6 років. Аліменти в розмірі 1/3 частки є значно завищеними та необґрунтованими. Доводи позивачки, що донька має хворобу, викликану імунодефіцитом і це вимагає тривалого та дорогого лікування, а також домашнього догляду, неможливо брати до уваги, оскільки це вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину. Додаткові витрати та аліменти не є тотожними поняттями. Додаткові витрати визначаються в твердій грошовій сумі і вимоги про їх стягнення підлягають розгляду в окремому порядку. Просить позов задовольнити частково.

З урахуванням думки осіб, які беруть участь у справі, суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, підтримала заперечення відповідача і додатково суду пояснила, що відповідач до теперішнього часу щомісячно сплачував аліменти доньці в значних розмірах, зараз згоден на сплату аліментів в розмірі ? частки, оскільки 1/3 частка є завищеною. Здійснення позивачкою витрат на лікування доньки дає їй право звертатись до суду з вимогами про стягнення додаткових витрат у конкретно визначеній сумі, але таких вимог позивачка не заявляє. Відповідач офіційно працює, має стабільний дохід в середньомісячному розмірі 5000,00грн., інших утриманців немає, здоровий. Просить позов задовольнити частково.

Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, вивчивши письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим та таким, що підлягає повному задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, що сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі з 04.11.2005р. На даний час шлюб не розірвано, але подружні відносини припинені, з лютого 2016р. сторони однією сімєю не мешкають.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_4, 10.06.2013р.н., яка після припинення подружніх відносин між сторонами залишилась мешкати з матірю позивачкою ОСОБА_1

Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991р. та набула чинності для України 27.09.1991р., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч.8,9 ст.7 Сімейного кодексу України (далі СК України) регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Згідно з ст.180 СК України на батьків покладений обов'язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитинку не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього кодексу.

Згідно з ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Зясувавши повно, всебічно та обєктивно обставини справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозвязку з точки зору належності, допустимості, достатності та достовірності, враховуючи насамперед інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним на підставі судового рішення стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх неповнолітньої доньки, оскільки обовязок батьків утримувати свою неповнолітню дитину є беззаперечним, між сторонами домовленості щодо утримання неповнолітньої дитини в позасудовому порядку не досягнуто.

При цьому, розглядаючи справу у відповідності до ст.11 ЦПК України в межах заявлених вимог та заперечень сторін, судом встановлено, що фактично спір між сторонами виник з приводу розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка просить стягнути аліменти в розмірі 1/3 частини з доходів відповідача, останній не заперечує проти стягнення аліментів в 1/4 частині його доходів.

Вирішуючи даний спір та визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки, суд враховує істотні для даної справи обставини, які передбачені ст.182 СК України, зокрема, вік дитини 3 роки, тобто вона є малолітньою, що дитина матеріально не забезпечена, оскільки мешкає разом з матірю, яка офіційно працевлаштована вихователем ДНЗ №182 м.Запоріжжя, однак з 11.06.2016р. по 10.12.2016р. знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шести років у звязку з потребою в домашньому догляді (арк..43-44).

Той факт, що відповідач до звернення позивачки до суду добровільно надавав матеріальну допомогу на утримання доньки, не позбавляє позивачку права звернутись до суду з цим позовом.

Крім того, суд враховує, що малолітня донька сторін знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-імунолога з діагнозом транзиторний імунодифіцитний стан, рецедивуюча крипівниця, набряк Квінке, затримка мовного розвитку, наглядається у лікаря-нефролога за діагнозом гострий пілонефріт. За станом свого здоровя потребує домашнього догляду, а також певного медикаментозного лікування (арк..8-11).

Вказані обставини підтверджуються наданими позивачкою суду довідками з місця роботи, довідками лікарняної установи, записами з амбулаторної карти дитини ОСОБА_4, оригінал якої був досліджений судом в судовому засіданні. Вказані докази суд вважає належними та допустимими, тому приймає їх до уваги при постановленні даного рішення.

В той же час, заперечуючи проти розміру аліментів, які позивачка просить стягнути в 1/3 частці від його доходу саме з урахуванням стану здоровя дитини, відповідач в порушення принципу змагальності сторін, не надав суду ніяких належних та допустимих доказів на підтвердження того, що такий розмір є завищеним і необґрунтованим, не вказав та не обґрунтував обставини, які виключають стягнення аліментів саме в такому розмірі, і що аліменти в розмірі 1/4 частини, на який він погоджується, в достатній мірі забезпечать щоденні побутові потреби дитини. Зокрема, відповідач не довів суду належними та допустимими доказами, що дитина здорова або стан її здоровя, хоча і за наявності певного захворювання, є задовільним, дитина не потребує лікування та значних витрат на нього, доводи позивачки не спростовував.

При вирішенні справи суд не бере до уваги доводи відповідача, що витрати на лікування дитини є додатковими і не охоплюються розміром аліментів, підлягають стягненню на підставі ст.185 СК України в окремому провадженні та в твердій грошовій сумі. Суд вважає такі доводи в даному випадку безпідставними, оскільки відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів обовязково враховується стан здоровя дитини, витрати на лікування дитини можуть бути як повсякденними, що охоплюються розміром аліментів, так і додатковими в розумінні ст.185 СК України.

Враховуючи характер наявного у доньки сторін захворювання та характер лікування, який рекомендовано лікарями, необхідність надання іноді термінової медичної допомоги, її непередбачуваність, на що посилається позивачка і чого не спростували відповідач та його представник, а також відсутність між сторонами домовленості щодо утримання дитини, суд вважає, що стан здоровя неповнолітньої доньки сторін і необхідність її лікування в даному випадку повинні покриватись за рахунок аліментів.

Також при постановленні рішення суд враховує, що відповідач є здоровим, працездатним, офіційно працює авіамеханіком АТ «Мотор Січ», має стабільний дохід у вигляді заробітної плати, середньомісячний розмір якої за останній шість місяців за вирахуванням податку на доходи фізичних осіб та військового збору згідно наданої суду довідки становить 4985,00грн. (арк..24). Відповідач інших неповнолітніх дітей та утриманців немає.

Беручи до уваги розмір доходу відповідача, відсутність у нього інших утриманців, суд вважає, що відповідач може сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини.

Таким чином, виходячи з принципу розумності, справедливості, з максимально можливим урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом 13.09.2016р.

На підставі вищевикладеного, позов слід задовольнити повністю.

Згідно із ст.367 ЦПК України суд вважає можливим допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору за подання даного позову до суду, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 551,20грн.

Керуючись Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1989р., ст.7,180-184 Сімейного Кодексу України, ст.3,4,10,11,57-61,88,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, 01.07.1983р.н., ур. м.Запоріжжя, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, 08.10.1987р.н., ур. м.Запоріжжя, ІПН НОМЕР_2, аліменти на утримання неповнолітньої дитини доньки ОСОБА_4, 10.06.2013р.н., у розмірі 1/3 частини з усіх доходів (заробітку) боржника, але не менше 30% розміру прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13.09.2016р. і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_3, 01.07.1983р.н., ур. м.Запоріжжя, ІПН НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 551,20грн.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 30.09.2016р.

Суддя Н.А.Мурашова

28.09.2016