Провадження № 22-ц/780/4706/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 3 30.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

30 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Антоненко В.І., Кашперської Т.Ц.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області, Бориспільської міської ради Київської області, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 про скасування рішень, визнання права на приватизацію та визнання права власності на частку квартири в порядку приватизації, за позовом ОСОБА_3 до Бориспільської міської ради Київської області про визнання права власності на частку квартири в порядку приватизації, за позовом ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, до Бориспільської міської ради Київської області про визнання права власності на частку квартири в порядку приватизації, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Бориспільської міської ради від 06 червня 2014 року № 431, яким відмовлено громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1; визнати незаконним та скасувати рішення Бориспільської міської ради від 08 вересня 2015 року № 5525-66-VI, яким відмовлено громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_2 право на приватизацію квартири № 87, яка знаходиться в м. Борисполі по вул. Лютневій, 16; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частку зазначеної квартири в порядку її приватизації відповідно до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду України».

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є лікарем медичного закладу «Бориспільський центр первинної медико-санітарної допомоги» та інвалідом III групи. У складі сімї з трьох осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з 25 червня 1996 року позивач перебуває на державному квартирному обліку та включена до окремого списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла, оскільки є молодим спеціалістом ЦРЛ, і знаходиться у списку серед громадян цієї черги за № 16. Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 08 червня 2010 року КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» надано дозвіл на укладання договору оренди однокімнатної квартири № 87, загальною площею 22,9 кв.м. по вул. Лютневій, 16 з громадянкою ОСОБА_2. 15 вересня 2010 року між КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» та ОСОБА_2 був укладений договір оренди житлового приміщення, на підставі якого квартира № 87, яка знаходиться по вул. Лютневій, 16 в м. Бориспіль, загальною площею 22,9 кв. м., була передана в постійне користування на умовах найму. В подальшому, позивач разом із членами своєї сімї вирішили скористатись наданим їм правом на приватизацію вказаної квартири. ОСОБА_2 звернулася до відповідача з заявою про оформлення передачі у власність вищезазначеної квартири. Однак, виконавчий комітет Бориспільської міської ради прийняв рішення, на підставі якого відмовив громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) зазначеної квартири. Вказане рішення прийнято з порушенням вимог актів законодавства України, поза межами повноважень, є немотивованим та необґрунтованим, порушує права та охоронювані законом інтереси позивача та членів її сімї, не містить жодних правових підстав, мотивів, обґрунтувань щодо наявності підстав для відмови. Позивач зазначає, що виконавчий комітет міської ради не наділений повноваженнями на прийняття рішення про відчуження, у тому числі приватизацію, а такі питання, як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна, вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. 15 липня 2015 року позивач повторно звернулася з заявою про передачу у спільну сумісну власність орендованої квартири. Розглянувши заяву ОСОБА_2, 08 вересня 2015 року Бориспільська міська рада прийняла рішення, яким відмовила громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1, оскільки квартира є комунальною власністю територіальної громади міста та приватизації не підлягає. Однак, 03 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області було видане Бориспільській міській раді свідоцтво про право власності на вказану квартиру, а також державним реєстратором було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності. Посилаючись на вимоги ст. ст. 328, 345 ЦК України, ст. 9 ЖК України, ст. ст. 1, 2, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» позивач вважає, що вона та члени її сімї мають право на приватизацію по 1/3 квартири, в якій вони постійно проживають та користуються на умовах найму, і яка перебуває у власності територіальної громади та відноситься до державного житлового фонду.

У квітні 2016 року третя особа ОСОБА_3, який діє свого імені, а також від імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, звернувся до суду із позовними заявами, в яких просив визнати за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності за кожним по 1/3 частки квартири № 87, яка знаходиться в м. Борисполі по вул. Лютневій, 16, в порядку її приватизації відповідно до Закону «Про приватизацію державного житлового фонду». В обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_3 посилається на аналогічні обставини, викладені в позовній заяві ОСОБА_2

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_2, ОСОБА_3, який діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 просять скасувати рішення суду першої інстанції через неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач та треті особи, які заявляють самостійні вимоги, зазначають, що суд першої інстанції не врахував імперативний характер вимог ч. 3 ст. 810 ЦК України та не застосував до спірних правовідносин норми Житлового кодексу України. Квартира №87, яка знаходиться в м. Борисполі по вул. Лютневій, 16, є постійним місцем проживання позивача та членів його сімї. Позивачі мають право на користування цим приміщенням і це право зберігається й у разі тимчасової відсутності. Виконавчий комітет міської ради не наділений повноваженнями на прийняття рішення про відчуження, у тому числі приватизацію, а такі питання як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради. З моменту проведення державної реєстрації Бориспільська міська рада набула права комунальної власності на квартиру, тобто така квартира є обєктом права комунальної власності територіальної громади м. Борисполя. Згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду України» органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) кімнат (гуртожитків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених законом. Перелік підстав для відмови громадянам у приватизації житла є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Рішення міської ради від 03 березня 2015 року, на яке посилається у своєму рішенні суд першої інстанції не відповідає вимогам зазначеного закону. Бориспільська міська рада безпідставно і неправомірно відмовила апелянтам у приватизації квартири.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 разом з членами її сімї: чоловіком ОСОБА_3 та неповнолітньою дочкою ОСОБА_4 перебуває на квартирному обліку у виконавчому комітеті Бориспільської міської ради Київської області та включена до окремого списку громадян, які користуються правом позачергового отримання житла, як молодий спеціаліст ЦРЛ, і знаходиться у списку серед громадян цієї черги за № 16.

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 08 червня 2010 року №8000-67-V було надано дозвіл КП «Житлово-експлуатаційна контора - 1» на укладання договору оренди на однокімнатну квартиру № 87 загальною площею 22,9 кв.м. по вул. Лютневій, 18 у м. Бориспіль з громадянкою ОСОБА_2, та встановлено орендну плату у розмірі 1 гривня щомісячно за квадратний метр з ПДВ.

15 вересня 2010 року між КП «Житлово-експлуатаційна контора-1» та ОСОБА_2 був укладений Договір №1 оренди житлового приміщення, предметом якого є передача орендодавцем на строк один рік у платне користування орендарю і членам його сімї: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, - житлове приміщення - ізольована квартира в АДРЕСА_2, загальною площею 23,9 кв. м, поверх 5, кількість кімнат -1.

03 серпня 2013 року реєстраційною службою Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області було видане Бориспільській міській раді Київської області свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 7530327, на квартиру № 87, яка знаходиться в м. Борисполі по вул. Лютнева, 16, загальною площею 23,8 кв. м., житловою площею 11,4 кв. м., а також державним реєстратором реєстраційної служби Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області 03 серпня 2013 року було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру № 87, яка знаходиться в м. Борисполі по вул. Лютнева, 16, з присвоєнням реєстраційного номеру обєкта нерухомого майна: 05, та внесений запис про таку реєстрацію права за Бориспільською міською радою на праві комунальної власності.

Рішенням Виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області від 07 липня 2014 року № 431 відмовлено громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1.

Рішенням Бориспільської міської ради Київської області від 08 вересня 2015 року №5525-66VI, Бориспільська міська рада, розглянувши заяву від 15 липня 2015 року громадян ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють від свого імені та імені неповнолітньої дочки ОСОБА_4, відмовила громадянам ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у передачі у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1, оскільки квартира є комунальною власністю територіальної громади міста та приватизації не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, ухвалюючи оскаржувані рішення, діяли у межах своєї компетенції, в порядку та у спосіб, визначений чинним законодавством. Позивач та треті особи, які заявляють самостійні вимоги, не мають права постійного користування спірною квартирою та не набули право на її приватизацію.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 вказаного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та КП «Житлово-експлуатаційна контора - 1» було укладено договір оренди житлового приміщення, предметом якого є передача ОСОБА_2 та членам її сімї ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в тимчасове користування квартири АДРЕСА_1.

Житловим кодексом України передбачено, що договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається на підставі ордера на жиле приміщення. Однак, з матеріалів справи вбачається, що позивач та треті особи не отримували ордер на жиле приміщення, а проживають у квартирі тимчасово на підставі договору оренди. Згідно умов Договору строк оренди складає один рік з моменту прийняття житла, що передається в оренду та може бути продовженим за згодою сторін з повідомленням за 2 місяці до закінчення строку договору та подачею орендарем до виконавчого комітету міської ради клопотання з місця роботи, відповідно до якого автоматично здійснюється пролонгація даного договору на той самий строк та на тих самих умовах. Орендар зобовязується після закінчення строку дії договору повернути житло або продовжити термін дії договору за згодою сторін на умовах, визначених в п. 10.2 Положення про порядок передачі в оренду житла, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Борисполя.

Отже, між ОСОБА_2 та КП «Житлово-експлуатаційна контора - 1» виникли договірні відносини, які регулюються нормами ЦК України, про що обґрунтовано зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції.

Враховуючи зазначене, правові підстави для визнання за ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 права на приватизацію відсутні.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач та треті особи, які заявляють самостійні вимоги, зазначають, що виконавчий комітет не наділений повноваженнями на прийняття рішення про відчуження, у тому числі приватизацію, а такі питання як прийняття рішень щодо відчуження відповідно до закону комунального майна вирішуються виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради.

Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» система місцевого самоврядування включає: територіальну громаду; сільську, селищну, міську раду; сільського, селищного, міського голову; виконавчі органи сільської, селищної, міської ради; районні та обласні ради, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст; органи самоорганізації населення.

Виконавчий орган місцевого самоврядування - створюваний представницьким органом місцевого самоврядування орган, що є підконтрольним і підзвітним відповідній раді, а з питань здійснення делегованих йому повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольним відповідному органу виконавчої влади. Виконавчими органами сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад в Україні є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи.

Згідно ст. 29 зазначеного Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад; підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо порядку та умов відчуження комунального майна, проектів місцевих програм приватизації та переліку об'єктів комунальної власності, які не підлягають приватизації; організація виконання цих програм.

Отже, посилання ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на відсутність у виконавчого комітету повноважень на прийняття рішення про приватизацію не можуть бути прийняті до уваги.

Крім того, зважаючи на обставини справи, відповідно до яких ордер позивачам не надавався, договір найму житлового приміщення відповідно до ордеру не укладався позивачі не мають права на приватизацію квартири, яку вони тимчасово орендують. Отже відмова виконавчого комітету у передачі позивачам у власність (приватизації) квартири АДРЕСА_1, ніяким чином їх прав не порушує, оскільки таких прав позивачі не мають.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою або якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Заявляючи позовні вимоги про визнання права власності на 1/3 частину квартири за кожним в порядку приватизації, позивач та треті особи не звернули увагу, що в даному випадку чинним законодавством передбачено право на звернення до суду з позовом про визнання права власності виключно осіб, які набули в установленому законом порядку права власності на відповідне майно.

Таким чином висновки суду першої інстанції відповідають фактичним обставинам справи та ґрунтуються на наявних у справі доказах, доводи апеляційної скарги зазначених висновків не спростовують, а відтак вимоги апеляційної скарги задоволені бути не можуть.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в інтересах якої діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Антоненко В.І.

ОСОБА_5