АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/1287/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2401/16Головуючий у 1-й інстанції Старокожко В. П. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості , -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2015 року ПАТ КБ Приватбанк звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договорм № б/н від 15.10.2014 року в сумі 101 431 грн. 26 коп.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 25 травня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку "Приватбанк" заборгованість по кредитному договору № б/н від 15.10.2014 року в розмірі 101 431 грн. 26 коп., яка складається із заборгованості по кредиту - 15 342,60 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом - 1,05 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3 997,90, а також штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 82 089,71 грн.; штрафу (процентна складова) - 554,25 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати, посилаючись на те що, відповідальною особою за кредитним зобовязанням є інша особа.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 15.10.2014 року ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 уклали генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості і приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт, відповідно до якої відповідачка отримала у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку 17873,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,01 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до умов зазначеної угоди для виконання позичальником зобовязань по кредитному договору № SAMDN50OTC001470956 від 24.10.2008 року, а також по кредитному договору № PLG0CC0E3Y0008 від 21.02.2011 року, укладених між сторонами, загальну заборгованість ОСОБА_2 було реструктуризовано та визначено дату погашення заборгованості не пізніше 30.04.2015 року.

Згідно п. 2.5. генеральної угоди позичальник зобовязується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до вказаної угоди, умов та правил надання банківських послуг.

Відповідачка не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитними договорами, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов генеральної угоди, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором.

В звязку з цим станом на 30.06.2015 року відповідачка має заборгованість у розмірі 101 431 грн. 26 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту у сумі 15342,60 грн.; заборгованості по відсотках за користування кредитом - 1,05 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 3997,90, а також штрафу відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди - 82089,71 грн.; штрафу (процентна складова) - 554,25 грн.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549 552 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Як вірно встановив суд першої інстанції, умови передбачені генеральною угодою від 15.10.2014 року не порушують співвідношення майнових інтересів сторін та не позбавляють заінтересовану особу того, на що вона розраховувала при її укладенні, оскільки, укладаючи генеральну угоду, відповідач ОСОБА_2, зобовязалася повернути позивачу суму кредиту, сплатити останньому відсотки відповідно до вказаної угоди, умов та правил надання банківських послуг.

За таких обставин, враховуючи обсяг наданих позивачем доказів та характер спірних правовідносин, суд першої інстанції обґрунтовано застосувавши норми цивільного законодавства, прийшов до правильного висновку про задоволення позову.

В свою чергу, колегія суддів, вважає, що доводи апелянта є надуманими та такими, що не підтверджують належними доказами неправомірність висновків суду.

Посилання апелянта на ту обставину, що між нею та ОСОБА_3 було укладено договір заміни боржника, що підтверджується розпискою від 22.10.2013 року, та останньою укладалася генеральна угода не є переконливими, оскільки перша не стосується предмета та підстав пред'явленого позову - переведення боргу, а друга жодним чином не доведена.

Окрім того, генеральна угода ОСОБА_2 не оскаржувалася.

Під час розгляду справи, позивачем доведено факт укладення між сторонами по справі кредитного договору, його умови а також факт невиконання позичальником своїх зобов'язань щодо повернення кредиту та сплати процентів, розмір заборгованості підтверджуються належними і допустимими доказами.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального та процесуального права, в звязку з чим не вбачається підстав для скасування або зміни.

Керуючись ст. ст.. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 314, 315, 317 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_4 /підпис/ ОСОБА_5

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області _____________ ОСОБА_1