АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 544/537/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2443/16Головуючий у 1-й інстанції Сайко О. О. Доповідач ап. інст. Буленко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.

Суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі -Діхтяр Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ " Лізингова компанія" ВАШ АВТО" - Мельника Олександра Павловича

на рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Лізингова компанія " ВАШ АВТО" про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору фінансового лізингу та стягнення коштів. В обґрунтування позову вказав, що 23 лютого 2016 року між ним та ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» було укладено договір фінансового лізингу № 003140 на придбання трактора МТЗ-892 « Беларус». Позивач вказував, що при укладенні договору працівники ТОВ «Лізингова компанія «Ваш Авто» переконали його, що призначення платежу в сумі 51 000 грн. є сумою першого обов'язкового платежу, те що цей платіж є адміністративним за надані послуги, йому роз'яснено не було, а тому даний договір укладений на несправедливих умовах, що суперечить принципу добросовісності та призводить до дисбалансу його прав та обов'язків як споживача. Позивач також вважав, що проведений адміністративний платіж не є лізинговим платежем у розумінні Закону України «Про фінансовий лізинг» та не співрозмірний сумі за виконану послугу, яка фактично полягала лише у виготовленні стандартної форми договору, у зв'язку з чим просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року визнано недійсним договір фінансового лізингу №003140 від 23 лютого 2016 року, укладений між ОСОБА_3 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ВАШ АВТО».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова Компанія «ВАШ АВТО» на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 51 000 грн. та витрати по сплаті судового збору в сумі 1102 грн.

З даним рішенням не погодилася відповідач та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, в зв'язку з порушенням судом норм матеріального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи.

При цьому апелянтом зазначено, що судом першої інстанції не було враховано, що позивачем були підписані умови договору лізингу, без будь якого примусу. Спірний договір містив детальну інформацію про адміністративний платіж, про авансовий платіж, а тому ОСОБА_3 підписуючи умови даного договору, був обізнаний про його істотні умови.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, що з'явились в судове засідання приходить до висновку, що остання задоволенню не підлягає.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що , що оспорюваний договір фінансового лізингу №003140 по своїй природі є несправедливий, порушує принцип добросовісності, умови якого призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін та завдають шкоди споживачеві.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив та оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 23 лютого 2016 року між ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО»(лізигодавець) та ОСОБА_3 (лізингоодержувач) укладено договір фінансового лізингу № 003140, за умовами якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (трактор-МТЗ-892), а позивач прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами договору (а.с.12-25).

Відповідно до договору вартість предмету лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною.

Як вбачається з додатку № 1 вартість предмету лізингу становить 510 000 грн; щомісячний авансовий платіж 772,73 дол. США; адміністративний платіж (10%) - 1854,55 дол. США. (а.с.24)

Як встановлено судом першої інстанції, 23 лютого 2016 року позивач сплатив кошти в розмірі 51000 грн., що становить 10 % вартості предмету лізингу, дані кошти зараховані відповідачем, як адміністративний платіж згідно п.9.7 Договору (а.с.27).

22 березня 2016 року позивач звернувся до відповідача з заявою про повернення сплачених ним коштів та 06.04.2016 ( а.с.28)

Як вбачається з листа ТОВ «Лізингова компанія «ВАШ АВТО» від 05 квітня 2016 року за вих. № 1652, позивачу було відмовлено в поверненні коштів в сумі 51000 грн., які були зараховані як адміністративний платіж (а.с.29).

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України «Про фінансовий лізинг».

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Окрім того, ст.18 ЗУ «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону).

Суд першої інстанції встановивши, що положення спірного договору, зокрема пункти 1.4, 9.4, 9.8,10.5, 10.13, 10.14 свідчать про несправедливість умов, указаних у Законі № 1023-XII, а виконання зобов'язань забезпечено лише відповідальністю лізингоодержувача, оскільки в пунктах 12.1, 12.4, 12.5, 12.6 12.10, 12.13 цього договору передбачена сплата штрафу лізингоодержувачем, дійшов обґрунтованого висновку про несправедливі відносно споживача умови спірного договору фінансового лізингу та наявність у зв'язку із цим підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог статей 203, 215 ЦК України та Закону № 1023-XII.

Більше того, відповідно до ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно зі ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та у справі № 6-65цс16 від 11 травня 2016 року

Як вбачається з матеріалів справи, договір фінансового лізингу від 23 лютого 2016 року, укладений між сторонами у справі, нотаріально посвідчено не було.

У разу недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочинну (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргупредставника ТОВ " Лізингова компанія" ВАШ АВТО" - Мельника Олександра Павловича - відхилити.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 13 липня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : _____________ О.О. Буленко

Судді: ___________ А.І.Дорош ______________ Л.М.Омельченко