Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.,

при секретарях - Іовій О.О., Лесик Ю.С., Сидоренку П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовом Кредитної спілки профспілок МВС України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, Кредитна спілка профспілок МВС України, звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд: стягнути солідарно з відповідача 1 - ОСОБА_1, відповідача 2 - ОСОБА_2, відповідача 3 - ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки профспілок МВС України суму боргу по тілу кредиту в розмірі 15890,37 гривень та 1916,43 гривень заборгованості по процентам, а всього стягнути 17 806,80 гривень; стягнути з відповідача 2 - ОСОБА_2 на користь Кредитної спілки профспілок МВС України неустойку (штраф) у розмірі 5000,00 гривень; стягнути з відповідача 3 - ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки профспілок МВС України неустойку (штраф) у розмірі 5000,00 гривень; стягнути з відповідачів на користь Кредитної спілки профспілок МВС України суму сплаченого позивачем судового збору 278,07 гривень, у тому числі з: ОСОБА_1 - 59,35 гривень, ОСОБА_2 - 109,36 гривень, ОСОБА_3 - 109,36 гривень.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 01 серпня 2014 року між Кредитною спілкою профспілок МВС України та членом кредитної спілки ОСОБА_1, який звернувся з заявою про надання кредиту, було укладено кредитний договір № 5400-Д. Відповідно до умов кредитного договору кредитна спілка зобов'язувалася надати позичальнику споживчий кредит у сумі 20000,00 гривень під 31,0% річних на строк 24 фактичні місяці від дати отримання позичальником вказаної суми на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості. В свою чергу позичальник зобов'язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених кредитним договором. В своїй заяві на отримання кредиту позичальник власноруч зазначив осіб, які за його проханням виступили поручителями за зобов'язаннями позичальника по кредитному договору, кожен з яких написав до кредитної спілки письмову заяву про свій намір виступити поручителем по кредитному договору позичальника ОСОБА_1 У зв'язку з означеним 01 серпня 2014 року між кредитною спілкою та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2010, з метою забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором. Аналогічний за змістом договір поруки № 2011 від 01 серпня 2014 року було укладено і між кредитною спілкою та ОСОБА_3 Свої зобов'язання за кредитним договором позивачем - кредитною спілкою було виконано в повному обсязі: позичальникові видано суму 20000,00 гривень. Позичальник же свої зобов'язання по сплаті кредиту виконував лише перші шість місяців, завдяки перерахуванню фінансовою частиною за місцем його служби необхідних платежів в погашення кредиту. Після цього позичальник був звільнений з органів внутрішніх справ і припинив сплату кредиту. Працівники кредитної спілки неодноразово в телефонному режимі нагадували поручителям про необхідність виконання умов кредитного договору та договорів поруки, однак це не призвело до позитивного результату. Оскільки позичальник перебуває під слідством, а його дружина ОСОБА_4 перед оформленням кредиту чоловіком зверталася в кредитну спілку з заявою про надання згоди на оформлення кредиту та сплату його за рахунок сукупного доходу родини, кредитна спілка намагалася досягти компромісної домовленості щодо виплати кредитного боргу однак остання відмовилася від будь-яких контактів. Зважаючи на такі обставини, 12 березня 2015 року за адресами реєстрації всіх відповідачів була направлена претензія щодо кредитного боргу з пропозицією погасити наявну заборгованість за кредитом до 25 березня 2015 року та у подальшому дотримуватися графіка сплати. Жодної реакції на претензію не було отримано, більш того, поручителі відмовляються виконувати взяті на себе зобов'язання. Станом на 12 червня 2015 року сума простроченої заборгованості за кредитним договором склала 4692,68 гривень, в т.ч. 2776,25 гривень - основної суми (тіла) кредиту та 1916,43 гривень - процентів по кредиту. Фактично станом на 12 червня 2015 року сума простроченої заборгованості за кредитом складає 23,4% від суми кредиту, а прострочення - більше трьох календарних місяців. Позивач визначає ціну солідарного боргу відповідачів як суму несплаченого залишку тіла кредиту (15890,37 гривень) та несплачених процентів за користування кредитом станом на 12 червня 2015 року (1916,74 гривень), а всього 17806,80 гривень. Крім того, за невиконання своїх обов'язків протягом 10 робочих днів після одержання від кредитодавця письмової претензії, кожен поручитель зобов'язаний сплатити кредитодавцеві неустойку (штраф) у розмірі 25% від суми кредиту, тобто по 5000,00 гривень кожний - відповідно до пункту 2.5. розділу 2 договору поруки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Пояснив суду, що до січня 2015 року позичальником здійснювалися сплати в рахунок кредитного договору. У зв'язку з порушенням позичальником умов кредитного договору, позивач звернувся до відповідачів із вимогою солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначив, що позивачем також заявлено вимогу про стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 штрафних санкцій, як до поручителів за кредитним договором. Вказані штрафні санкції застосовуються саме до поручителів, оскільки кредитна спілка несе кожний день збитки, а штрафні санкції мають їх покрити.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що дійсно за кредитним договором він має заборгованість, так як з грудня 2014 року він перебуває пд. вартою та утримується у слідчому ізоляторі. До цього часу він сплачував кредитні кошти вчасно, останній платіж ним було здійснено у січні 2015 року із заробітної плати, але, в подальшому, його звільнили. Зазначив, що вважає, що борг має бути стягнутий саме з нього, як позичальника, а інші відповідачі не винні в цьому.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позов, долученого до матеріалів справи. Пояснив суду, що дійсно ОСОБА_2 надав поруку за спірним кредитним договором, проте ніяких кредитних коштів не сплачував. Вини поручителя у наявності боргу по кредитному договору в даному випадку не має, у зв'язку з чим застосування штрафних санкцій є недоцільним. Крім того, основний боржник перебуває наразі у слідчому ізоляторі та найближчим часом його родичі погасить заборгованість.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_6 в судовому засіданні проти позову заперечував, з підстав викладених у запереченні на позовну заяву, долученого до матеріалів справи. При цьому, зазначив, що застосування штрафних санкцій до поручителя є несправедливими умовами, у зв'язку з чим ОСОБА_3 звертався до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом про визнання договору поруки недійсним, проте рішенням суду в позові було відмовлено.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 серпня 2014 року між Кредитною спілкою профспілок МВС України та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 5400-Д, відповідно до умов якого кредитодавець Кредитна спілка профспілок МВС України зобов'язалася надати позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 20000 гривень 00 копійок на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, визначених цим договором. Сума кредиту використовується на цілі: споживчий (інші потреби).

Відповідно до п. 2.1. Розділу 2 кредитного договору, кредит надається строком на 24 фактичних місяців від дати отримання позичальником кредиту.

Згідно п.п. 3.1., 3.2. Розділу 3 кредитного договору, плата за користування кредитом (проценти) є фіксованою і становить 31,0 % процентів річних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня отримання кредиту та включаючи дату його повернення. Нарахування процентів за цим договором здійснюється з урахуванням числа днів у календарному році (вихідних, святкових та неробочих днів включно). Кількість днів у році приймається за 365 (366).

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 629 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.п. 5.1.3 п. 5.1. Розділу 5 кредитного договору, позичальник крім обов'язків, передбачених вищезазначеними пунктами цього договору, зобов'язаний: вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків.

За приписом частини 1 статті 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком.

Частинами 1, 2 статті 553 Цивільного кодексу України, визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Згідно п. 4.1. Розділу 4 кредитного договору, зобов'язання позичальника щодо своєчасного повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом забезпечується всім належним позичальнику на праві власності майном та коштами, на які згідно чинного законодавства України може бути звернено стягнення та порукою ОСОБА_2, ОСОБА_3

Так, в забезпечення виконання умов кредитного договору з боку позичальника ОСОБА_1, 01 серпня 2014 року між Кредитною спілкою профспілок МВС України та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 2010, відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_2 зобов'язується перед кредитодавцем відповідати по зобов'язаннях ОСОБА_1 на суму кредиту 20 000 гривень 00 копійок, що витікають із кредитного договору № 5400-Д від 01 серпня 2014 року, укладеного між кредитодавцем та позичальником, з яким поручитель ознайомлений (а.с.18).

Також, 01 серпня 2014 року аналогічного змісту між Кредитною спілкою профспілок МВС України та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 2011 (а.с.25).

Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_1, що останнім порушувалися умови кредитного договору в частині сплати тіла кредиту та процентів за користування кредитом. Відповідно до наданого позивачем довідкою-розрахунком суми боргу за кредитним договором № 5400-Д від 01 серпня 2014 року, станом на 12 червня 2015 року заборгованість становить 17 806,80 гривень, з яких: тіло кредиту - 15 890,37 гривень, нарахованих, але не сплачених процентів за період з 22 січня 2015 року по 12 червня 2015 року - 1916,43 гривень (а.с.35).

В той же час, суд не може погодитися з твердженнями сторони позивача щодо солідарного обов'язку поручителів за порушення умов кредитного договору з боку позичальника.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Таким чином, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання. Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника.

При цьому, частиною першою статті 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до положень ч.ч. 1,2 ст. 553 ЦК України обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Згідно п.п. 2.2., 2.4. Розділу 2 договору поруки № 2010 від 01 серпня 2014 року, відповідальність поручителя настає у випадку, коли позичальник не виконує, або неналежним чином виконує свої грошові зобов'язання за кредитним договором № 5400-Д від 01 серпня 2014 року, укладеного між кредитодавцем та позичальником. Кредитодавець зобов'язується інформувати поручителя про неналежне виконання або невиконання позичальником своїх обов'язків за кредитним договором - як в телефонному режимі, так і в письмовій формі (простим поштовим відправленням). У разі відправки поручителю листа-попередження в ньому зазначається сума кредитного боргу та реквізити, за якими поручитель зобов'язаний сплатити зазначений борг. Аналогічні положення містить договір поруки № 2011 від 01 серпня 2014 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3

Статтею 554 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Як вбачається з укладеним договорів поруки, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Аналогічна правова позиція взаємоузгоджуються із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові №6-255цс від 24 червня 2015 року.

Крім того, у постанові Верховного суду України у справі №6-185цс14 від 17 грудня 2014 року, висловлена правова позиція щодо того, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. У випадках укладення між поручителями кількох договорів поруки на виконання одного й того ж зобов'язання, між ними не виникає солідарної відповідальності між собою.

У правовій позиції, висловленій Верховим судом України у постанові у справі № 6-35цс15 від 11 березня 2015 року, передбачено, що якщо ж зобов'язання забезпечується кількома поручителями, які надали поруку за різними договорами поруки, то останні не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. У такому випадку кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.

Таким чином, у даному випадку поручителі не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до позичальника, до позичальника та одного з поручителів окремо один від одного, або до кожного з поручителів окремо на підставі відповідного договору.

Щодо стягнення з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 неустойки (штрафу), то суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 2.5. Розділу 2 договорів поруки № 2010, № 2011 від 01 серпня 2014 року, якщо поручитель не виконує своїх обов'язків за цим договором протягом десяти робочих днів з дня одержання від кредитодавця повідомлення (п. 2.4.), він додатково сплачує кредитодавцю неустойку в розмірі 25% від суми кредиту, отриманого позичальником, а також відшкодовує кредитодавцю інші збитки, спричинені таким невиконанням.

Статтею 549 Цивільного кодексу України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Таким чином, штраф визначається у відсотковому значенні від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання, а пеня - від несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочення зобов'язання.

За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог Кредитної спілки профспілок МВС України до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення неустойки (штрафу), у розмірі 5000 гривень з кожного, що становить 25% від суми кредиту, оскільки чим неустойка не може обраховуватись від суми отриманого кредиту, як це передбачено п. 2.5. Розділу 2 договорів поруки.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд враховуючи вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку що позовні вимоги Кредитної спілки профспілок МВС України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи, що суд дійшов ґрунтовних висновків щодо відмови у задоволенні позовних вимог Кредитної спілки профспілок МВС України, відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, не представляється за можливе.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 546, 549, 553, 554, 610, 612, 628, 629, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року № 5, ст.ст. 10, 14, 60, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Кредитної спілки профспілок МВС України до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: