Справа № 363/1010/14-ц Головуючий у І інстанції Чірков Г. Є.
Провадження № 22-ц/780/5170/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 28.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Сушко Л.П., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 29 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00128.07.2, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля на загальну суму 20 865,00 дол. США зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 29 жовтня 2014 року включно.

15 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої процентна ставка за кредитним договором встановлюється у розмірі 16 %.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким відповідач зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

Оскільки ОСОБА_2 свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 18 вересня 2014 року у нього утворилась заборгованість у загальному розмірі 11 693,35 дол. США та 2 336 588,14 грн., яку позивач, з урахуванням збільшених позовних вимог, просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку.

Заочним рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 77.1/АА-00128.07.2 у розмірі 11 693,35 дол. США по тілу кредиту та процентах та 2 336 588,14 грн. пені та трьох процентів річних, яка складається із суми поточної заборгованості за кредитом 248,63 дол. США, суми простроченої заборгованості за кредитом 7 876,85 дол. США, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту 64,11 дол. США, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту 3 503,76 дол. США, суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 600 412,91 грн., суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 724 234,53 грн., суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 8 220,37 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 3 720,33 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 20 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити в частині стягнення розміру пені та задоволених вимог до поручителя, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, стягнувши з нього заборгованість за кредитним договором без нарахованої суми пені. Крім того, просить відмовити у задоволенні позову банку до поручителя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі, а ОСОБА_3 не виконала свого обовязку як поручителя відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником умов кредитного договору.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року між ВАТ «Родовід Банк», найменування якого змінено на ПАТ «Родовід Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 77.1/АА-00128.07.2, відповідно до умов якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на купівлю автомобіля на загальну суму 20 865,00 дол. США зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 29 жовтня 2014 року включно.

15 жовтня 2008 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно якої процентна ставка за кредитним договором встановлюється у розмірі 16 %.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 29 жовтня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки, за яким відповідач зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору, а також усіх додаткових угод, які можуть бути укладені до закінчення строку його дії.

Відповідно до п. п. 3.1., 3.3. кредитного договору, позичальник зобовязався, починаючи з місяця, наступного за звітним, щомісяця до 10 (десятого) числа (включно) кожного календарного місяця, часткового погашати заборгованість за кредитом у сумі 248,39 дол. США та нараховані проценти за користування коштами на вказаний у п. 1.3. цього договору рахунок, шляхом внесення готівкою чи перерахування зі свого поточного рахунку.

Однак, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконав, а тому станом на 18 вересня 2014 року має заборгованість в загальному розмірі 11 693,35 дол. США та 2 336 588,14 грн., яка складається із суми поточної заборгованості за кредитом 248,63 дол. США, суми простроченої заборгованості за кредитом 7 876,85 дол. США, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту 64,11 дол. США, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту 3 503,76 дол. США, суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 1 600 412,91 грн., суми пені за несвоєчасне погашення процентів по кредиту 724 234,53 грн., суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 8 220,37 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 3 720,33 грн.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилася норма ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка встановлює, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, а тому позовні вимоги до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості є безпідставними.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобовязання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє субєктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_2 зобовязався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 29 жовтня 2014 року, сплачуючи її частинами в термін до 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (здійснення платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з лютого 2012 року, а відтак з часу несплати цього платежу починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У свою чергу банк звернувся до суду з даним позовом 4 березня 2016 року, про що свідчить відтиск штемпеля на поштовому конверті.

Зважаючи на те, що банком предявлено вимогу до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу вищенаведеного порука вважається припиненою в частині тих щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів, на які вказував позивач.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вищезазначене на врахував, у звязку з чим дійшов помилкового висновку про солідарний обовязок відповідачів щодо повернення заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до п. 3.9. кредитного договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобовязався сплатити банку за кожний день прострочки пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшення розміру неустойки за рішенням суду можливе за наявності кількох умов: якщо розмір неустойки значно перевищує розмір заподіяних невиконанням зобов'язання збитків; за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

Як вбачається з умов кредитного договору, ПАТ «Родовід Банк» надали позичальнику кошти на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів (поточні потреби), а тому особливості регулювання відносин сторін визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», на яку відповідач посилається в апеляційній скарзі, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України та ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Крім того, істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобовязання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобовязанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобовязання).

Збільшуючи позовні вимоги, позивач з посиланням на розрахунок заборгованості зазначив, що заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 18 вересня 2014 року складає 11 693,35 дол. США по тілу кредиту та відсотках та 2 324 647,44 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентах.

Таким чином, слід дійти висновку, що стягнення пені у заявленому позивачем розмірі має ознаки несправедливості, оскільки порушується принцип пропорційності розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг.

З урахуванням ступеня виконання зобовязань відповідача за кредитним договором, а також звертаючи увагу на те, що розмір пені значно перевищує заподіяні позивачу збитки, колегія суддів дійшла висновку про зменшення пені, яку вимагає стягнути позивач, до половини суми заборгованості по тілу кредиту та процентів, а саме до 126 288,18 грн. (11 693,35 дол. США х 21.60 (офіційний курс НБУ станом на 18.09.2015) ? 2).

Ступінь такого зменшення пені колегія суддів вважає розумною та справедливою, яка при цьому не порушуватиме права банку на отримання передбаченої умовами договору пені за прострочення виконання зобовязань по сплаті кредиту та процентів.

За таких обставин з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» підлягає до стягнення заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 77.1/АА-00128.07.2 у загальному розмірі 11 693,35 дол. США та 138 228,88 грн., яка складається із суми поточної заборгованості за кредитом 248,63 дол. США, суми простроченої заборгованості за кредитом 7 876,85 дол. США, суми поточної заборгованості за процентами по кредиту 64,11 дол. США, суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту 3 503,76 дол. США, суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту 126 288,18 грн., суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 8 220,37 грн., суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 3 720,33 грн.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову у повному обсязі не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Не зайвим буде зазначити, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь позивача сплаченого судового збору, суд першої інстанції не в повному обсязі врахував вимоги ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», оскільки солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено, а такі судові витрати відшкодовуються відповідачами пропорційно до розміру задоволених судом вимог до кожного з них.

Проте враховуючи, що у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 апеляційний суд відмовляє, то відповідно до ст. 88 ЦПК України документально підтвердженні витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654,00 грн. необхідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк».

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Вишгородського районного суду Київської області від 10 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року № 77.1/АА-00128.07.2 у загальному розмірі 11 693,35 дол. США (одинадцять тисяч шістсот девяносто три долари тридцять пять центів) та 138 228,88 грн. (сто тридцять вісім тисяч двісті двадцять вісім гривень вісімдесят вісім копійок), яка складається із суми поточної заборгованості за кредитом 248,63 дол. США (двісті сорок вісім доларів шістдесят три центи), суми простроченої заборгованості за кредитом 7 876,85 дол. США (сім тисяч вісімсот сімдесят шість доларів вісімдесят пять центів), суми поточної заборгованості за процентами по кредиту 64,11 дол. США (шістдесят чотири долари одинадцять центів), суми простроченої заборгованості за процентами по кредиту 3 503,76 дол. США (три тисячі пятсот три долари сімдесят шість центів), суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом та процентів по кредиту 126 288,18 грн. (сто двадцять шість тисяч двісті вісімдесят вісім гривень вісімнадцять копійок), суми трьох процентів річних від суми простроченого кредиту 8 220,37 грн. (вісім тисяч двісті двадцять гривень тридцять сім копійок), суми трьох процентів річних від суми прострочених процентів по кредиту 3 720,33 грн. (три тисячі сімсот двадцять гривень тридцять три копійки).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» 3 654,00 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири гривні) сплаченого судового збору.

В задоволенні позову до ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Л.П. Сушко

ОСОБА_4