АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5613/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1931/16Головуючий у 1-й інстанції Рибалка Ю.В. Доповідач ап. інст. Гальонкін С. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого - судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,

при секретарі: Гнатюк О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука Полтавської області, Приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Ганночка Олександр Вікторович, про визнання договорів іпотеки недійсними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до відповідачів про визнання недійсними договору іпотеки від 26 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про передачу в іпотеку земельної ділянки площею 627 кв.м. за адресою АДРЕСА_3, а також договору іпотеки від 28 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 про передачу в іпотеку домоволодіння та земельної ділянки площею 627 кв.м. за адресою АДРЕСА_3

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що при укладенні договорів іпотеки не була отримана згода органу опіки та піклування, оскільки право користування іпотечним майном мали неповнолітні діти.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 14 липня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі, неповне з'ясування всіх фактичних обставин у справі, що мають значення для справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що укладення іпотечних договорів без попереднього дозволу органу опіки та піклування не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користування житлом, а тому відсутні підстави для визнання іпотечних договорів недійсними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 липня 2007 року та 28 грудня 2007 року ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено договори про надання споживчих кредитів №0 та №0 відповідно до яких ОСОБА_2 надано кредитні кошти у формі поновлювальної лінії в іноземній валюті в сумі 80 000 доларів США та 62 000 доларів США, зі сплатою 13,50% річних, та з остаточним поверненням кредитів не пізніше 26 липня 2014 року та 26 грудня 2014 року відповідно.

З метою забезпечення належного виконання кредитних зобов'язань ОСОБА_2 за вказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_3 26 липня 2007 р.та 28 грудня 2007 р. укладено договори поруки та іпотеки. Згідно умов договорів іпотеки іпотекодержателю передано нерухоме майно, а саме будинок з господарськими будівлями загальної площею 179,7 кв.м., житловою площею 110,6 кв.м. та земельної ділянки площею 627,00 кв.м., кадастровий номер НОМЕР_1, у АДРЕСА_3 в м. Кременчуці Полтавської області. Будинок та земельна ділянка є власністю ОСОБА_3, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 23 жовтня 2002 року приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03.05.2007 та Державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого Автозаводською районною радою у м. Кременчуці 24 квітня 2007 року.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_3 при укладенні оспорюваних договорів іпотеки надала банку заяви, у яких підтвердила, що станом на дату їх подачі, осіб, в тому числі дітей, які мають право користування належним їй будинком у АДРЕСА_3 в м. Кременчуці немає. В заявах вказала, що її діти: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, користуються іншим житлом квартирою за адресою: АДРЕСА_1, в якій вони зареєстровані та проживають. Угоди стосовно іпотеки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3, не порушують права та інтереси її дітей.

Дозвіл органом опіки та піклування на укладення оспорюваних договорів іпотеки не видавався.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей.

Згідно зі ст. 177 Сімейного кодексу України та ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

За змістом ч. 6 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що висновки місцевого суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, вказує як підставу визнання оспорюваних договорів іпотеки недійсними відсутність дозволу органу опіки та піклування на укладення вказаних договорів.

Колегія суддів вважає такі доводи необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 у справі № 6-3005цс15, при вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки, підставами яких позивач визначає порушення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», необхідно в кожному конкретному випадку з'ясовувати, зокрема, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

З матеріалів справи слідує, що позивачем при зверненні до суду не надано доказів порушення майнових прав дітей внаслідок укладення оспорюваних договорів.

Відповідно до роз'яснень, висловлених в п.44 Постанови Пленуму ВССУ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 року зі змінами і доповненнями, вбачається, що згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування.

Колегія судів бере до уваги той факт, що іпотекодавець при укладенні договорів іпотеки не визнавала право проживання дітей в житловому будинку, який передано в іпотеку, та вказала на їх проживання та реєстрацію зовсім у іншому житловому приміщенні (квартирі), зазначивши, що діти - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1., ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4, користуються квартирою за адресою АДРЕСА_1, в якій зареєстровані та проживають, про що повідомила іпотекодержателя в заяві від 26.07.2007р. (а.с.85).

Згідно довідки КГ ЖЕП «Автозаводське» від 23.07.2007року та довідок Автозаводського районного відділу у м. Кременчуці УДМС України в Полтавській області від 11.09.2015 року вбачається, що місце проживання дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було зареєстровано в іпотечному будинку з 05.11.2002 року, а ОСОБА_7 - за місцем реєстрації батька (позивача) за іншою адресою у квартирі АДРЕСА_2.

До даних довідок в частині зазначення дати реєстрації ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в іпотечному майні, колегія суддів відноситься критично, оскільки надані в них відомості спростовуються встановленими обставинами при розгляді іншої цивільної справи, а тому в силу ч.3 ст. 61 ЦПК України не підлягають додатковому доказуванню.

Так, рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 27.02.2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсними вищевказаних договорів іпотеки, яке набрало законної сили, встановлено, що до вказаних заяв ОСОБА_2 додала довідки (виписку із будинкової книги про склад сім'ї та місце реєстрації) у яких зазначено, що за адресою іпотечного майна з 05 листопада 2002 року зареєстрована одна ОСОБА_3 (іпотекодавець). ЇЇ діти ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстровані у вказаному будинку 13 жовтня 2009 року.

Таким чином, колегія суддів вважає, що встановлені у справі обставини вказують на те, що реєстрація неповнолітніх дітей відбулася після укладення іпотечного договору.

Будь-які докази на підтвердження надання іпотекодержателем згоди на реєстрацію неповнолітніх дітей в матеріалах справи відсутні.

Також слід звернути увагу на те, що 28 грудня 2007 року ОСОБА_2 дала нотаріально засвідчену заяву, в якій зобов'язувалася до повного виконання зобов'язань по кредитному договору № 0 від 28.12.2007 року нікого не реєструвати (прописувати) в іпотечному майні за адресою АДРЕСА_3 (а.с.84).

Отже, місцевий суд прийшов до вірного висновку, що хоча укладення договорів відбулося без попереднього дозволу органу опіки та піклування, проте не призвело до звуження обсягу, зменшення чи обмеження існуючого права малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користування житлом.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка з врахуванням правових позицій Верховного Суду України. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності. Оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) С.А.Гальонкін

Судді: (підпис) О.Ю.Кузнєцова (підпис) Л.М.Хіль

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області С.А.Гальонкін