У х в а л а

13 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Гуменюка В.І.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки припиненою,

в с т а н о в и л а :

Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 16 листопада 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») задовольнив частково; стягнув з ОСОБА_5 на користь банку заборгованість за кредитним договором, зокрема 32 тис. 502 долари США 14 центів відсотків та 300 тис. грн пені.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» суд відмовив. Вирішив питання розподілу судових витрат.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 суд задовольнив; визнав припиненою поруку за укладеним 27 березня 2008 року між нею та ПАТ АБ «Укргазбанк» договором поруки.

Апеляційний суд Сумської області 21 січня 2016 року скасував рішення суду першої інстанції в частині задоволення зустрічного позову та ухвалив у цій частині нове рішення, яким у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовив.

Змінив рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ АБ «Укргазбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором: ухвалив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь банку 32 тис. 502 долари США 14 центів заборгованості за кредитним договором та 300 тис. грн пені.

Вирішив питання розподілу судових витрат: ухвалив стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в дольовому порядку на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» по 1 тис. 827 грн з кожного судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та по 2 тис. 143 грн 68 коп. з кожного судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 31 березня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилила, рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року залишила без змін.

30 червня 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із заявою про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року з передбачених пунктами 1, 4 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстав: неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 613, частини четвертої статті 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України); невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанову Вищого господарського суду України від 26 травня 2010 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2015 року, в яких, на її думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

На підтвердження підстави перегляду вищевказаних судових рішень, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявниця посилається на постанови Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року та 6 квітня 2016 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пунктів 1, 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 31 березня 2016 року, про перегляд якої порушує питання заявниця, касаційний суд, залишивши без змін рішення суду апеляційної інстанції, погодився з його висновком про те, що унаслідок неналежного виконання умов кредитного договору та невиконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості виникла кредитна заборгованість за користування кредитними коштами за період з 22 серпня 2013 року по 6 квітня 2015 року зі сплати відсотків.

При цьому апеляційний суд виходив з того, що відмова ПАТ АБ «Укргазбанк» прийняти виконання відповідачем свого зобов'язання за рахунок іпотечного майна не вважається простроченням кредитора в розумінні статті 613 ЦК України, оскільки належним виконанням кредитного договору боржником є повернення тіла кредиту та процентів за користування кредитними коштами і відповідно правом, а не обов'язком ПАТ АБ «Укргазбанк» є задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на іпотечне майно.

Крім того, спірний кредитний договір укладено до 26 березня 2018 року; банк двічі в установлений законом строк пред'являв вимоги до позичальника і до поручителя; основне зобов'язання залишилося невиконаним, а тому порука припиненою бути не може.

Разом з тим у судових рішеннях судів касаційної інстанції, наданих заявницею для порівняння, містяться такі висновки:

- у постанові Вищого господарського суду України від 26 травня 2010 року касаційний суд, залишивши без змін постанову суду апеляційної інстанції, погодився з його висновками про те, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом не підлягають задоволенню, оскільки позивач не довів належними доказами факти вчинення ним дій щодо продажу предмета іпотеки з метою виконання рішення суду першої інстанції та погашення заборгованості за кредитною угодою; при цьому суд апеляційної інстанції зазначив, що позивач самостійно здійснив вибір способу захисту своїх цивільних прав, звернувши стягнення на цілісний майновий комплекс шляхом отримання права продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, тобто скористався одним зі способів захисту своїх прав та інтересів, передбаченим умовами договору; таким чином, позивач (банк) є таким, що прострочив у зобов'язанні щодо повернення кредиту (у розумінні статті 613 ЦК України), оскільки не довів належними доказами факти вчинення ним дій щодо продажу предмета іпотеки;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 березня 2015 року касаційний суд, відмовивши у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів попередніх інстанцій про те, що на підставі статті 613 ЦК України банк є таким, що прострочив, оскільки втратив документи на автомобіль, який боржник йому передав для реалізації, унаслідок чого значно зменшилася б сума кредитної заборгованості.

Отже, порівняння наведених судових рішень із судовими рішеннями, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим застосуванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшли протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Крім того, відсутні й підстави для перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року у зв'язку з її невідповідністю висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року та 6 квітня 2016 року, оскільки судове рішення, про перегляд якого подано заяву, не суперечить цим висновкам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк», ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про визнання поруки припиненою за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Апеляційного суду Сумської області від 21 січня 2016 року та ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

В.І. Гуменюк

А.Г. Ярема