Єдиний унікальний номер 235/4035/15-ц Номер провадження 22-ц/775/198/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Будулуци М.С., Корчистої О.І.,

за участю секретаря Марченко Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість в сумі 146963,61 грн. (сто сорок шість тисяч девятсот шістдесят три грн. 61 коп.) за договором кредиту №421-07Ф від 12 жовтня 2007 року. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним рішенням не погодилась ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року та закрити провадження у справі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що судом першої інстанції не зясовано питання про строки закінчення кредитного договору, не розглянуто клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі з причин існування рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області між тими ж сторонами і по тому ж самому предмету від 20 жовтня 2010 року, відповідно до якого з відповідача була стягнута сума заборгованості в розмірі 96690,09 грн. та звернуто стягнення на майно, яке належить боржнику квартиру вартістю 100000,00 грн. Ухвалу по цьому клопотанню не постановлено. Крім того, судом при винесенні рішення не обговорені та не застосовані вимоги положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та ЦК щодо позовної давності, оскільки позивач мав право звернутись до суду з позовом на протязі трьох років починаючи з липня 2009 року. Тому висновок суду про припинення строку позовної давності за договором є невірним та не може бути покладений в основу рішення суду.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач та його представник доводи апеляційної скарги підтримали, просили апеляційну скаргу задовольнити.

В судове засідання апеляційного суду представника позивача не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить отримана ним телефонограма.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглядати справу за відсутністю представника позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та це вбачається з матеріалів справи, що 12 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір кредиту №421-07Ф, згідно умов якого кредитором надано позичальнику у тимчасове користування грошові кошти в сумі 80 800,00 гривень зі сплатою 15% річних за перший рік та з подальшим щорічним переглядом процентів за користування кредитом. ( а.с. 5-12).

Відповідно додаткової угоди №2 до договору кредиту №421-07Ф від 2 липня 2009 року збільшено відсоткову ставку за користування кредитом до 21% річних з кінцевим терміном погашення суми основної заборгованості до 11 жовтня 2017 року (включно) (а.с. 15-16).

12 жовтня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір №421/1-07Ф, відповідно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту №421-07Ф від 12 жовтня 2007 року двокімнатну квартиру загальною площею 44,7 квадратних метра, яка розташована за адресою: м. Красноармійськ Донецької області, мікрорайон ЮжнийАДРЕСА_1, загальною вартістю 101000,00 гривень. (а.с. 17-22).

Згідно з розпорядженням АКБ «Укрсоцбанк» та заявою на видачу готівки №04-001 від 16 жовтня 2007 року ОСОБА_2 отримав готівкою 80800,00 гривень (а.с. 24, 23).

З вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» №08.706-297/96-3499 від 12 березня 2015 року про погашення основного зобовязання вбачається, що станом на 12 березня 2015 року заборгованість за кредитом та відсотками (без врахування пені та штрафу) складає 127899,50 грн., з яких: борг за кредитом 67968,42 грн., борг за відсотками 59931,08 грн. (а.с. 29).

Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором №421-07Ф від 12 жовтня 2007 року станом на 27 квітня 2015 року загальна сума заборгованості становить 146963,61 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 67968,42 грн. та простроченої заборгованості за відсотками 78995,19 грн. (а.с.73-74).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та законності заявлених вимог ПАТ «Укрсоцбанк», а саме: у звязку з невиконанням зобовязань за кредитним договором відповідно розрахунку позивач має право на звернення до суду з позовом про стягнення з відповідача боргу за кредитним договором, а наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за цим договором не позбавляють позивача права вимагати стягнення суми заборгованості за цим кредитним договором, оскільки кредитний договір не розірвано.

Такий висновок суду є правильним, обґрунтованим та відповідає обставинам справи та закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом встановлено і цього не заперечують сторони, що відповідач уклав з позивачем кредитний договір на відповідних умовах, і в його забезпечення уклав іпотечний договір. Умови кредитного договору відповідачем не виконуються, у звязку з чим утворилася заборгованість в сумі 146963,61 грн., яка складається з простроченої заборгованості за кредитом 67968,42 грн. та простроченої заборгованості за відсотками 78995,19 грн.

Системний аналіз зазначених норм закону та наданих по справі доказів дає підстави апеляційному суду зробити висновок про правильну оцінку судом першої інстанції досліджених у судовому засіданні цих доказів.

Довід апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не розглянуто клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі не відповідають дійсності, оскільки відповідно до журналу судового засідання від 10 листопада 2015 року, вбачається, що вказане клопотання про закриття провадження у справі було розглянуто судом та постановлено відповідну ухвалу про відмову в задоволенні цього клопотання (а.с. 81-82). При цьому апеляційний суд зазначає, що відсутність окремого процесуального документа (ухвали) не впливає на правильність вирішення спору.

Відповідно частини 2 статті 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції норм ЦК щодо строку позовної давності та незастосовані положення п. 7 ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» апеляційний суд вважає необґрунтованими.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності повязана лише із наявністю про це заяви сторони.

Посилання представника відповідача у судовому засіданні апеляційного суду на те, що у суді першої інстанції було заявлено клопотання про застосування строків позовної давності апеляційним судом не береться до уваги тому, що в матеріалах цивільної справи такої заяви не мається.

Пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, також не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 4 лютого 2015 року у справі № 6-239цс14, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини, що мають значення для справи в межах позовних вимог, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та не впливають на правильність постановленого рішення суду першої інстанції.

Отже рішення суду є законним і підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 1 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала суду може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: