АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6557/16 Справа № 209/678/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 31 травня 2016 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя, -

В с т а н о в и в :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя посилаючись на те, що з 11.08.2012 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, мають малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем були припинені 20.02.2014 року, тобто ще до народження дитини. Вона, у стані вагітності, через подружню зраду відповідача, була вимушена залишити його та переселитися із квартири по АДРЕСА_1, де вони з відповідачем проживали після реєстрації шлюбу. Вказана квартира, яка складається із двох житлових кімнат, належить відповідачу на праві приватної власності. До реєстрації шлюбу у зазначеній квартирі проживали квартиранти. Після реєстрації шлюбу ще декілька місяців, до закінчення строку дії оренди житла, у квартирі продовжували проживати квартиранти, а вони з чоловіком в цей час проживали у його матері ОСОБА_5 в с. Лобойківка, і в цей період матеріально готувалися до ремонту в зазначеній квартири. Їх з відповідачем весілля святкувалося окремо її родичами та родичами чоловіка, тобто фактично мали місце два окремих весілля. ЇЇ гості подарували їй 24000,00 грн, а гості з боку відповідача подарували йому 13600,00 грн. Всі грошові кошти, що були подаровані їй та відповідачу, вони вирішили витратити на ремонт квартири, придбання меблів та побутової техніки. Крім цього, на ремонт квартири, її оснащення та придбання меблів вони з відповідачем витрачали її заробітну плату, відпускні, гроші, отримані від продажу птиці, яка вирощувалася ними для отримання додаткових грошових коштів, від продажу ялинок, якими вони торгували перед святкуванням Нового року. На придбання кухонних меблів, крім спільних коштів подружжя, були витрачені грошові кошти в сумі 5500,00 грн, які були виплачені їй у медичному училищі, як особі, яка після закінчення навчального закладу була направлена на роботу у сільську місцевість. Відповідач після реєстрації шлюбу не мав постійного місця роботи, не мав постійного доходу. Починаючи з грудня 2012 року і до березня 2013 року, вони займалися капітальним ремонтом належної відповідачу квартири, виконавши ремонт туалетної та ванної кімнат (покладений кахель, замінена вся сантехніка); ремонт кухні (покладений кахель, ламінат на підлогу); ремонт кімнати (поштукатурені стіни та поклеєні шпалери), а також замовили 2 пластикових вікна, та встановили нові міжкімнатні й вхідні двері. Після ремонту вони придбали нові меблі, в тому числі кухонний куток, придбати який допомогли її батьки, оскільки у них з відповідачем не вистачало грошей. Всі їх витрати відповідач особисто контролював та записував, що підтверджується копіями його записів відносно використаних коштів на ремонт та оснащення квартири, придбання меблів та побутової техніки. Холодильник та м'який кухонний куток були подаровані їм на весілля, а телевізор був придбаний за кредитні кошти, які вона отримала за укладеним кредитним договором, а потім виплачувала банку із своєї заробітної плати. В лютому 2014 року чоловік зрадив її, запропонував розлучитися і звільнити належну йому квартиру. Залишаючи квартиру, вона не змогла забрати частку спільного майна подружжя і всі свої особисті речі, а потім чоловік поміняв замки на вхідних дверях і вона більше не мала доступу до житлового приміщення. У вересні 2014 року вона народила дочку і була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. ЇЇ спроби мирним шляхом вирішити з відповідачем питання щодо поділу спільного майна подружжя позитивного результату не дали. Вважає, що спільні грошові кошти їх подружжя, які були витрачені на ремонт квартири відповідача, на придбання будівельних матеріалів та оплати вартості робіт спеціалістів підлягають поділу між нею та відповідачем. За рахунок спільних коштів ними були придбані будівельні матеріали, побутові товари, оплачені послуги, пов'язані з ремонтом і оснащенням житлового приміщення, а саме: вікна пластикові, вартістю 2450,00 грн., кахель, клей та затирка для кахлю, вартістю 4065,00 грн.; ванна, сифон, екран для ванни, вартістю 2066,00 грн.; кахель для кухні, вартістю 1030,00 грн.; душ, вартістю 300,00 грн.; двері до ванної кімнати, кухні та туалету, вартістю 2125,00 грн.; фотошпалери, вартістю 525,00 грн.; шпалери для стелі в кімнаті, вартістю 190,00 грн.; пластикові труби, вартістю 275,00 грн.; завіси, вартістю 100,00 грн.; ножки до ванної, вартістю 115,00 грн.; ручки на двері, вартістю 100,00 грн.; облицювання на двері, вартістю 125,00 грн.; фотошпалери, вартістю 220,00 грн.; фотошпалери, вартістю 130,00 грн.; установка дверей до ванної кімнати, вартістю 800,00 грн.; штора до ванної кімнати, вартістю 100,00 грн.; пластиковий профіль до туалету, вартістю 270,00 грн.; кахель на підлогу в туалеті, вартістю 120,00 грн.; двері міжкімнатні, вартістю 1200,00 грн.; унітаз, вартістю 700,00 грн.; ламінат на кухню, вартістю 1000,00 грн.; дзеркало, вмивальник до ванної кімнати, вартістю 1700,00 грн.; водонагрівач, вартістю 1500,00 грн., а всього на загальну суму 21206,00 грн. Вказане майно є неподільним, так як є частиною ремонту та оснащення квартири, і його вилучення призведене до його знецінення, а тому воно повинно бути залишено в користуванні відповідача. Також підлягає поділу між нею та відповідачем придбане в період зареєстрованого шлюбу за спільні кошти наступне майно: кухонні меблі, вартістю 6100,00 грн.; диван, вартістю 4600,00 грн.; пральна машина «Самсунг», вартістю 2555,00 грн.; чайник, вартістю 175,00 грн., штора на кухню, вартістю 200 грн.; люстра, вартістю 200,00 грн.; куток кухонний м'який, стіл, 2 стільця, вартістю 1.000,00 грн.; журнальний стіл, вартістю 200,00 грн.; холодильник «Індезіт», вартістю 5.500,00 грн.; телевізор LG, вартістю 5613,00 грн., а всього на загальну суму 26.143,00 грн. Всього за час подружнього життя на ремонт квартири відповідача, її оснащення, придбання меблів і побутової техніки було витрачено 47349,00 грн. спільних коштів подружжя. Вважає, що вона має право на 1/2 частку майна, на яке були витрачені спільні сумісні кошти подружжя, тобто на суму 23674,50 грн. Позивач просила суд виділити їй: кухонний куток, кухонний стіл, 2 стільця, вартістю 1.000,00 грн.; кухонні меблі (навісні та напільні шафи), вартістю 6.100,00 грн.; пральну машину «Самсунг», вартістю 2555,00 грн.; телевізор LG, вартістю 5613,00 грн.; диван, вартістю 4600,00 грн. всього на суму 19868,00 грн. Відповідачу виділити все інше майно, на суму 27481,00 грн., стягнувши з нього на її користь у відшкодування грошової компенсації за недоотриману частку у спільному майні 3806,50 грн. (а.с.2-9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2016 року позовні вимоги задоволено частково (а.с.115-117):

- виділено позивачу ОСОБА_6 наступне майно:

- кухонні меблі (навісні та напільні шафи), вартістю 5800,00 грн.,

- пральну машину "Самсунг", вартістю 2555,00 грн.,

- телевізор LG, вартістю 5613,00 грн.,

- диван, вартістю 4600,00 грн.,

а всього на суму 18568,00 грн.;

- виділено відповідачу ОСОБА_2 наступне майно:

- вікна металопластикові, вартістю 2450,00 грн.,

- кахель, клей та затирку для кахеля, вартістю 406500,00 грн.,

- ванну, сифон, екран для ванни, вартістю 2066,00 грн.,

- кахель для кухні, вартістю 1030,00 грн.,

- душ, вартістю 300,00 грн.,

- двері до ванної кімнати, кухні та туалету, вартістю 2125,00 грн.,

- фотошпалери, вартістю 525,00 грн.,

- шпалери для стелі в кімнаті, вартістю 190,00 грн.,

- пластикові труби, вартістю 275,00 грн.,

- завіси, вартістю 100,00 грн.,

- ніжки для ванної, вартістю 115,00 грн.,

- ручки на двері, вартістю 100,00 грн.,

- облицювання на двері (лутки), вартістю 125,00 грн.,

- шторку в ванну, вартістю 100,00 грн.,

- пластиковий профіль до туалету, вартістю 270,00 грн.,

- кахель на підлогу в туалеті, вартістю 120,00 грн.,

- двері міжкімнатні, вартістю 1200,00 грн.,

- ламінат на кухню, вартістю 1000,00 грн.,

- дзеркало і умивальник для ванної кімнати, вартістю 1700,00 грн.,

- чайник, вартістю 175,00 грн.,

- люстру, вартістю 200,00 грн.,

- журнальний стіл, вартістю 200,00 грн.,

а всього на суму 18431,00 грн.

В апеляційній скарзі (а.с.120-125) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог, оскільки:

- в оскаржуваному рішенні не зазначено жодної норми матеріального права, відповідно до якої було би зрозуміло чому суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог;

- судом порушено вимоги ст.ст.10,214,215 ЦПК України та п.п.8,9 постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року;

- позивачем не надано суду письмових доказів на підтвердження своїх вимог;

- судом не встановлено обсяг спільно нажитого майна та не встановлено джерело і час його придбання, а також не призначено експертизи вартості спірного майна, беручи до уваги те, що сторони не дійшли згоди щодо його реальної вартості;

- судом при розділі майна не прийнято до уваги обсяг майна, яке позивач самовільно, без згоди відповідача вивезла з квартири, про що вона сама зазначала при наданні пояснень;

- надаючи перелік речей, позивач їх не ідентифікує окремими ознаками, що не надає можливості зрозуміти на які саме речі вона претендує.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час якого нажили спільне майно, яке підлягає розподілу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо набуття сторонами права спільної сумісної власності на майно, щодо якого ухвалене судове рішення про його поділ.

Суд першої інстанції встановлено, що в період з грудня 2012 року до березня 2013 року сторони за спільні кошти подружжя у належній відповідачу квартирі виконали ремонтні роботи: зробили ремонт у ванній та туалетній кімнатах, в кухні, в кімнатах, на лоджиї, для чого ними були придбані наступні будівельні матеріали та обладнання.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом не встановлено обсяг спільно нажитого майна та не встановлено джерело і час його придбання, а також не призначено експертизи вартості спірного майна, беручи до уваги те, що сторони не дійшли згоди щодо його реальної вартості, є безпідставними.

В суді першої інстанції сторонам було роз'яснено їх право щодо призначення у справі судової товарознавчої експертизи для визначення вартості спільного майна подружжя, але позивачка та відповідач відмовилися від призначення та оплати такої експертизи, в судовому засіданні вартість спільного майна подружжя відповідачем не оспорювалася.

Обставини придбання спірного майна у спільну власність подружжя підтверджуються поясненнями свідків з боку позивача та не спростовуються поясненнями сілкі з боку відповідача.

В судовому засіданні судом першої інстанції досліджено письмові записи відповідача, копії яких долучено до матеріалів справи, як письмові докази, щодо витрат на ремонт та оснащення квартири, придбання меблів та побутової техніки, і в судовому засіданні відповідач не заперечував, що він дійсно вів ці записи.

Доводи апеляційної скарги проте, що судом при поділі майна не прийнято до уваги обсяг майна, яке позивач самовільно, без згоди відповідача вивезла з квартири, про що вона сама зазначала при наданні пояснень, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вказане майно не є предметом позову і зустрічний позов відносно поділу цього майна відповідачем у цій справі не заявлявся.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, відповідач доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову суду не надав, доказів, наданих позивачем, під час розгляду справи не спростував.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про задоволення позову частково.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 31 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: