Провадження № 2/638/4045/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року Дзержинський райсуд м. Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.

при секретарі Вороніні Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 « Про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку », треті особи : орган опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради; відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2016 позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3« Про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку», в якому, з урахуванням уточнень, посилалася на те, що спірним житловим приміщенням є квартира № 47, розташована в будинку № 14 по вулиці Бакуліна у Шевченківському районі м. Харкова, 2/3 якої належить її на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1998 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2016, 1/3 частина квартири належить її сину відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1998.

В спірному житловому приміщенні на теперішній час зареєстрована та мешкає вона, крім того зареєстровані її син відповідач ОСОБА_2 та його малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У січні 2015 року відповідач ОСОБА_2 разом зі своєї сімєю, в тому числі і малолітньою дочкою ОСОБА_3 виїхали з України до Російської Федерації, де по теперішній час мешкають в м. Воронеж, де відповідач працевлаштувався, разом з членами сімї зареєстрував своє місце проживання за відповідною адресою строком до 21.03.2019, отримав на свою родину свідоцтва про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, та не має наміру повернутися до України.

Відповідач вказаним житлом не цікавиться, витрати по його утриманню не несе. За весь вказаний час відповідач разом з дочкою не намагався вселитися у жиле приміщення, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Після вибуття, відповідач не знявся з реєстрації в добровільному порядку за вказаною адресою. На теперішній час відповідач надав її довіреність не лише на право зняття його з дочкою з реєстраційного обліку за вказаною адресою, а і на право подальшого відчуження належного йому майна.

Відповідач разом з дочкою не мешкають у вказаному житловому приміщенні більш одного року, кошти на утримання вказаного житла не сплачує, тому вона змушена нести матеріальні витрати та сплачувати комунальні послуги, які нараховуються на відповідача та його дочку, що є перешкодою в здійсненні нею права власності.

Так як зняття з реєстраційного обліку відповідача та його дочки, за довіреністю не передбачено відповідним законодавством, а особисто вїхати в Україну для вирішення вказаного питання відповідач не має наміру, у звязку з чим відповідач разом з дочкою більш ніж один рік не мешкають за місцем реєстрації в спірній квартирі, без будь яких поважних причин, позивач просить суд усунути перешкоди в здійсненні нею права власності, шляхом визнання відповідача та його дочки такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття їх з реєстраційного обліку. ( а.с.а.с. 3-6, 27 ).

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в письмовій заяві просив розгляд справи провести за її відсутністю, позов просила задовольнити з підстав, на які вона посилається в своєї позовної заяві. ( а.с.а.с. 37, 38 ).

Відповідач ОСОБА_2, який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просив розгляд справи провести за його відсутністю так як з січня 2015 року по теперішній час постійно мешкає в м. Воронеж, РФ, позовні вимоги визнає в повному обсязі, просить суд їх задовольнити. ( а.с.а.с. 39, 40, 41 ).

Представник третьої особи : органу опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, в письмовій заяві просили розгляд справи провести за його відсутністю, прийнявши рішення по справі на розсуд суду з урахуванням інтересів малолітньої дитини. ( а.с.а.с. 36, 42, 46 ).

Представник третьої особи : відділу реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради в судове засідання не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звернувся. ( а.с. 45).

При таких обставинах, суд враховуючи позицію сторін по справі та наявність достатніх даних для вирішення спору, вважає можливим розглянути справу у відсутності вказаних осіб.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов обґрунтованим, однак таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( стаття 11 ЦПК України ).

В судовому засіданні встановлено, що спірним житловим приміщенням є квартира № 47, розташована в будинку № 14 по вулиці Бакуліна у Шевченківському районі м. Харкова, 2/3 якої належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1998, виданого Харківським державним технічним університетом радіоелектроніки на підставі розпорядження від 20.02.1998 за № 019/53 та зареєстрованого в КП « Харківське міське бюро технічної інвентаризації » 22.01.1998 в книзі 1 номер запису В-32882 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.06.2016, виданого державним нотаріусом Десятої харківської нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 3-585; 1/3 частина квартири належить сину позивача - відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 20.02.1998, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні копіями свідоцтва про право власності на житло та свідоцтва про право на спадщину за законом, інформацією яка зазначена в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. ( а.с.а.с. 7, 8,43-44 ).

Як вбачається з інформації, наданої КП « Жилкомсервіс », довідки наданої ОСОБА_4, УДМС України в (у) Х/О, копії загальногромадянського паспорту позивача, копій свідоцтв про народження відповідача та його дочки, в спірному житловому приміщенні квартирі № 47, розташованій в будинку № 14 по вулиці Бакуліна у м. Харкові зареєстровані : з 15.02.1985 позивач ОСОБА_1; з 16.12.1997 відповідач ОСОБА_2; з 02.12.2013 дочка відповідача малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с.а.с. 9, 10, 11, 12, 30, 31, 47 ).

З копії довіреності від 23.04.2016, посвідченої ОСОБА_5 нотаріусом нотаріального округу міського округу міста Воронеж, Воронежської області, РФ та зареєстрованої в реєстрі за № 8-933, відповідач ОСОБА_2 уповноважив позивача ОСОБА_1 управляти та розпоряджуватися належним йому рухомим та нерухомим майном, яке знаходиться на території України, в тому числі с правом постановки та зняття з реєстраційного обліку будь яких осіб. ( а.с. 13 )

З копій свідоцтв про надання тимчасового притулку на території Російської Федерації, довідок наданих БУЗ ВО « Воронежська міська поліклініка № 11 », МБДОУ « Дитячий сад № 3 », вбачається, що відповідачу ОСОБА_2, разом з членами родини : дружиною ОСОБА_6 та малолітньою дочкою ОСОБА_3 з 06.03.2015 надано тимчасовий притулок на території РФ, вони мають реєстрацію строком до 21.03.2019 та мешкають за адресою : РФ, м. Воронеж, вул.. Генерала Лизюкова 67/82, малолітня дитина перебуває під диспансерним наглядом у відповідному лікарняному закладі, відвідує дитячий садок за місцем мешкання. ( а.с.а.с. 14, 15, 16-20, 21-24 ).

З копій наданих позивачем ОСОБА_1 квитанцій вбачається, що оплату по утриманню спірного житлового приміщення та комунальних послуг, на протязі тривалого часу, проводить позивач. ( а.с.а.с. 25, 26 ).

Конституцією України, Конвенцією ООН «Про права дітей», Законами України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також СК України закріплюються права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання.

Відповідно до ст. 2 протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 33 Конституції України та ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території.

Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Відповідно до ст.ст. 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. З цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за п. 2 ст. 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь - яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами.

Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Як зазначено ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Крім того, відповідно до Декларації прав дитини, яка була прийнята резолюцією 1386 ( XIV ) Генеральною асамблеєю ООН від 20.11.1959, в принципі № 6 визначено те, що дитина для повного та гармонічного розвитку його особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, рости під піклуванням та під відповідальністю своїх батьків та у всякому разі в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли маються виключні обставини, бути розлучений зі своєю матірю.

У судовому засіданні встановлено, що з січня 2015 року по теперішній час відповідач ОСОБА_2 разом зі своєї сімєю, в тому числі і малолітньою дочкою ОСОБА_3 виїхали з України до Російської Федерації, де мають реєстрацію за відповідною адресою та мешкають в м. Воронеж, як особи, яким наданий тимчасовий притулок на території РФ. Відповідач ОСОБА_2 спірним житловим приміщенням не цікавиться, витрати по його утриманню не несе.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Вищенаведеними доказами, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2, разом з малолітньою дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в спірному житловому приміщенні не мешкають на протязі тривалого часу.

Таким чином, сукупність наведених доказів дозволяє суду дійти висновку про те, що малолітня ОСОБА_3, разом з членами своєї родини, не мешкає в спірному житловому приміщенні понад одного року без поважних причин, так як її місце мешкання визначено її батьками в іншій країні, у зв'язку з чим вона має бути визнана такою, що втратила право користування спірною квартирою, 2/3 частини якої належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, тому що в даному випадку порушаються житлові права позивача, як власника частини спірного житла.

В силу ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ ( майно ), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 26 « Правил реєстрації місця проживання » ( надалі Правила ), затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, передбачено, що зняття з реєстрації місця проживання особи, між іншим, здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є власником 1/3 частини спірного житлового приміщення, однак в порушення приписів ст. 151 ЖК України, ОСОБА_2 не виконує покладені на нього обовязки по забезпеченню утримання спірного житлового приміщення в належному стані, сплати відповідних коштів за надання комунальних послуг, які вимушена сплачувати позивач ОСОБА_1, що є безумовною перешкодою в здійсненні нею права власності щодо спірного житлового приміщення, 2/3 частини якого належить її на праві приватної власності.

Таким чином, щодо відповідача ОСОБА_2, як власника частини спірного житлового приміщення, не підлягають застосуванню положення ст. 405 ЦК України, в частині можливості визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщення, у разу її відсутності без поважних причин понад один рік, так як вони суперечать приписам ст.ст. 316, 319, 321 ЦК України.

Між тим, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 3 статей 13 Конституції України передбачено, що власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству.

При цьому, зняття з реєстрації місця проживання особи на підставі вимог підзаконного нормативного акту, а саме п. 26 Правил, не є порушенням положень нормативно-правових актів вищої юридичної сили, а саме : Конституції, законів України та міжнародних договорів, так як реєстрація місця проживання є лише внесенням інформації до державних реєстрів про місце проживання особи та не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Тому, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом зняття відповідача ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за спірною адресою, підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в своєї письмовій заяві зазначила, що в разі задоволення її позовних вимог, вона не наполягає на стягненні з відповідача на її користь понесених нею судових витрат по справі.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 88 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених нею судових витрат.

На підставі викладеного, ст.ст. 316, 319, 321, 391, 405 ЦК України, п. 26 « Правил реєстрації місця проживання », затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 № 207, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, який діє як в своїх інтересах, так і в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3 « Про усунення перешкод в здійсненні права власності шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку », третя особа : орган опіки та піклування Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради; відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, народжену в м. Харкові такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою № 47, розташованою в будинку № 14 по вулиці Бакуліна у Шевченківському районі м. Харкова.

Усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності житловим приміщення, шляхом зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, народженого в м. Харкові з реєстрації місця проживання за адресою : ІНФОРМАЦІЯ_3.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області, через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення надруковане в нарадчої кімнаті в одному примірнику.

Суддя: І.В.Семіряд