Справа № 465/3495/14 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/746/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року м.Львів
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Берези В.І., Ніткевича А.В.,

секретаря Брикайло М.В.,

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 ,
відповідача ОСОБА_2 , її представника ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
встановила:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство (далі-ПАТ) «Укрсоцбанк» звернулось до суду з позовом, в якому просило солідарно стягнути з відповідачів заборгованість за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року, укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 , в розмірі 471669 грн. 48 коп., з якої станом на 23.05.2014 року: 434789 грн. 17 коп. заборгованість за тілом кредиту; 30959 грн. 91 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1577 грн. 11 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1947 грн. 24 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 2396 грн. 06 коп. інфляційні втрати за неповернутим кредитом та процентами, виконання зобовязань за яким забезпечено порукою ОСОБА_2 на підставі договору поруки №620/30-325 від 16.07.2008 року.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що зобов`язання за кредитним договором банк виконав, надавши відповідачу ОСОБА_4 кредит у розмірі 451728 грн. 97 коп., однак, позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором по поверненню кредиту у встановленому договором порядку та строки належним чином не виконав, що є підставою для стягнення всієї суми кредиту, нарахованих процентів та пені з відповідачів, як із солідарних боржників, в примусовому порядку, оскільки письмова вимога про повернення відповідачами заборгованості за кредитним договором в добровільному порядку залишились без виконання.
Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 07.10.2015 року позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року та договором поруки №620/30-325 від 16.07.2008 року в сумі 471669 грн. 48 коп. та судовий збір в розмірі 3654 грн., а всього разом 475323 грн. 48 коп.
Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4 , просить його скасувати з підстав неповного зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення надмірно та безпідставно нарахованих відсотків за кредитом, пені, інфляційних втрат і судового збору та змінити в частині стягнення суми основного боргу, встановивши таку у розмірі 412202 грн. 77 коп.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що судом безпідставно задоволено вимогу позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 434789 грн. 17 коп., оскільки з наданого банком розрахунку така становить лише 412202 грн. 77 коп. Крім того, зазначає, що він з 28.08.2014 року до моменту поранення у районі міста Дебальцеве 17.02.2015 року перебував безпосередньо в зоні проведення антитерористичної операції під час проходження служби на посаді міліціонера взводу №2 роти №2 батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівськ» ГУМВС України в Дніпропетровській області, є учасником бойових дій, а тому на нього поширюється дія норми пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до якої військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються. Апелянт зазначає, що відповідно до указу Президента України «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом №1126-VІІ від 17.03.2014 року, яким було оголошено часткову мобілізацію, особливий період належить відраховувати з 17.03.2014 року, а тому пеня і проценти за користування кредитом повинні бути нараховані банком лише до 17.03.2014 року.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_4 жодного разу не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи у всі судові засідання повідомлявся у встановленому процесуальним законом порядку, його клопотання про зупинення провадження у справі у зв`язку з проходженням військової служби в районі проведення антитерористичної операції колегією суддів було відхилено, а тому справу розглянуто апеляційним судом відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України у його відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторони відповідача ОСОБА_2 в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Судом встановлено, що 16.07.2008 року між ПАТ «Укрсоцбанк» (кредитодавцем) та відповідачем ОСОБА_4 (позичальником) було укладено договір кредиту №620/30-324 (а.с.7-11), відповідно до умов якого, позичальнику надано кредит на купівлю нерухомості в сумі 50000 доларів США на строк до 14.07.2030 року зі сплатою 14% річних за користування кредитними коштами, шляхом внесення щомісячних платежів в порядку, визначеному цим договором.
За порушення позичальником зобов`язань по поверненню кредитних коштів передбачена відповідальність у виді пені (п.4.1 договору).
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши позичальнику кредит у вказаному вище розмірі, чого не заперечує сам позичальник.
31.08.2012 року між сторонами було укладено договір про внесення змін №1 до кредитного договору від 16.07.2008 року (а.с.4-6), відповідно до якого, у зв`язку з рефінансуванням існуючої на дату укладення цього договору заборгованості за вказаним вище договором кредиту змінено валюту кредиту, а залишок заборгованості по кредиту визначено в сумі 451728 грн. 97 коп., як максимальний ліміт кредитування (п.1.1, 1.2 договору), який позичальник зобов`язаний був повернути до 31.08.2032 року зі сплатою 9,9% річних, шляхом внесення щомісячних платежів до 20 числа (включно) кожного місяця відповідно до графіку погашення кредиту, який оформлений, як Додаток №1 до договору.
Виконання зобов`язань за договором кредиту в повному обсязі забезпечено порукою відповідача ОСОБА_2 на підставі укладеного з нею договору поруки №620/30-325 від 16.07.2008 року із змінами, внесеними 31.08.2012 року (а.с.12-13).
Після укладення сторонами 31.08.2012 року договору про внесення змін до договору кредиту, починаючи з грудня 2012 року, позичальник допустив порушення умов договору кредиту щодо повернення кредиту, що, відповідно до п.3.2.3 цього договору, є підставою для вимоги банку про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів в повному обсязі, а також для застосування до позичальника визначених договором та законом видів відповідальності за прострочення виконання грошового зобов`язання.
Згідно з наданими позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.14-15), станом на 23.05.2014 року за позичальником облікується заборгованість в розмірі 471669 грн. 48 коп., з якої: 434789 грн. 17 коп. заборгованість за тілом кредиту; 30959 грн. 91 коп. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1577 грн. 11 коп. пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1947 грн. 24 коп. пеня за несвоєчасне повернення процентів, 2396 грн. 06 коп. інфляційні втрати за неповернутим кредитом та процентами.

Посилання апелянта на те, що заборгованість по тілу кредиту станом на 23.05.2014 року складає 412202 грн. 77 коп., є безпідставними і спростовуються вказаним вище розрахунком, згідно з яким позичальник ОСОБА_4 , починаючи з 31.08.2012 року, на погашення кредиту в сумі 451728 грн. 97 коп. сплатив лише 16939 грн. 80 коп. (15057 грн. 60 коп. + 1882 грн. 20 коп.), а тому залишок заборгованості по тілу кредиту становить саме 434789 грн. 17 коп., як вказує у своїй позовній заяві позивач.

Іншого розрахунку, який би спростовував наведений банком розрахунок заборгованості по кредиту, та/або додаткових квитанцій на погашення тіла кредиту, які не відображені у розрахунку банку, сторона відповідача суду не надала, а тому колегія суддів вважає доведеним позивачем факт існування заборгованості позичальника перед банком станом на 23.05.2014 року у вказаному в розрахунку розмірі.
29.05.2014 року позивач надіслав відповідачам письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, яку вони отримали, але в добровільному порядку не виконали (а.с.20-21).
Відповідно до частини (пункту) 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Статтею 3 Закону визначено, що його дія поширюється на:
1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронних органів), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей;
2) військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням військової служби, чи внаслідок захворювання після звільнення їх з військової служби, пов`язаного з проходженням військової служби, та членів їх сімей, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули, померли чи пропали безвісти;
3) військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і членів їх сімей.
Відповідно до п.2 Порядку надання статусу учасника бойових дій особам, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередньо участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 року №413, статус учасника бойових дій надається: військовослужбовцям (резервістам, військовозобов`язаним) та працівникам Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, військовослужбовцям військових прокуратур, особам рядового, начальницького складу, військовослужбовцям, працівникам МВС, Управління державної охорони, Держспецзв`язку, ДСНС, ДПтС, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосереднью участь в районах антитерористичної операції у період її проведення;
особам, які у складі добровольчих формувань, що були утворені або самоорганізувались для захисту незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення , перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, за умови, що в подальшому такі добровольчі формування були включені до складу Збройних Сил, МВС, Національної гвардії та інших утворених відповідно до законів України формувань та правоохоронних органів.
З наданих стороною відповідача письмових доказів (а.с.36, 37, 59-66, 121, 122), встановлено, що відповідач ОСОБА_4 з 28.08.2014 року, будучи у званні рядового міліції, а пізніше - молодшого сержанта міліції, дійсно проходив службу на посаді міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівськ» ГУМВС України в Дніпропетровській області та перебував у зоні проведення антитерористичної операції, 17.02.2015 року був поранений у зв`язку з виконанням службових обов`язків в районі м.Дебальцеве Донецької області, 22.02.2015 року був направлений для подальшої реабілітації до лікарні ГУМВС України у Львівській області, з 13.05.2015 року був звільнений з органів внутрішніх справ за віком, є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням, виданим ГУМВС України в Дніпропетровській області 17.09.2015 року безтерміново, а з 28.04.2016 року перебуває на військовій службі у військовій частині пп НОМЕР_1 .
Довідкою начальника Кадрового центру Збройних Сил України №301/840 від 14.06.2016 року підтверджено той факт, що ОСОБА_4 приймав участь в антитерористичній операції у складі підрозділів МВС України (а.с.126).
Таким чином, колегія суддів вважає доведеним факт безпосередньої участі відповідача ОСОБА_4 в зоні проведення антитерористичної операції під час проходження служби на посаді міліціонера батальйону патрульної служби міліції особливого призначення «Артемівськ» ГУМВС України в Дніпропетровській області, тобто в складі правоохоронних органів спеціального призначення, а тому на нього поширюється дія норми частини (пункту) 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» про звільнення його від сплати процентів за користування кредитними коштами та пені за період з 17.03.2014 року до 23.05.2014 року.
Суд першої інстанції наведених вище обставин, які мають значення для справи, не з`ясував і не забезпечив стороні відповідача можливості подати до суду необхідні для підтвердження своїх заперечень докази, що призвело до неправильного вирішення справи, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України з ухваленням апеляційним судом нового рішення по суті спору.
Враховуючи викладене й те, що в наданому позивачем розрахунку заборгованості по договору кредиту розмір нарахованих процентів та пені визначений на день сплати щомісячних платежів на 20-те число кожного місяця, а іншого, обґрунтованого розрахунку, який би стосувався нарахування процентів та пені до 17.03.2014 року, сторона відповідача не надала, тому колегія суддів, вирішуючи питання про розмір заборгованості по процентам та пені, який підлягає стягненню з позичальника за договором кредиту, обчислює таку станом на 20.03.2014 року, тобто без урахування процентів та пені, нарахованих позичальнику за період з 21.03.2014 року по 23.05.2014 року.
У зв`язку з цим, не підлягає задоволенню вимога позивача про стягнення процентів за користування кредитними коштами у розмірі 7190 грн. 06 коп. (3774,90 + 3188,45 + 226,71), пені за прострочення тіла кредиту у розмірі 579 грн. 19 коп. (169,92 + 79,47 + 305,96 + 23,84) та пені за прострочення сплати процентів у розмірі 757 грн. 93 коп. (62,89 + 157,80 + 102,51 + 103,39 + 299,07 + 32,27).
Безпідставним є також нарахування позичальнику інфляційних втрат за квітень 2014 року в розмірі 980 грн. 25 коп.
Таким чином, розмір заборгованості, який підлягає стягненню за вказаним вище договором кредиту становить 462162 грн. 06 коп., з яких: 434789 грн. 17 коп. заборгованість за тілом кредиту; 23769 грн. 85 коп. (30959 грн. 91 коп. - 7190 грн. 06 коп.) заборгованість по процентах за користування кредитом; 997 грн. 92 коп. (1577 грн. 11 коп. - 579 грн. 19 коп.) пеня за несвоєчасне повернення тіла кредиту; 1189 грн. 31 коп. (1947 грн. 24 коп. - 757 грн. 93 коп.) пеня за несвоєчасне повернення процентів; 1415 грн. 81 коп. (2396 грн. 06 коп. - 980 грн. 25 коп.) інфляційні втрати за неповернутим кредитом та процентами, а тому позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» підлягають частковому задоволенню - лише в частині стягнення заборгованості за кредитним договором, обрахованої станом на 20.03.2014 року, з наведених вище мотивів.
Вимога позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором у вказаному вище розмірі відповідає вимогам закону (ст.ст.526, 530, 533, 549-551 ЦК України), умовам договору і є доведеною, а тому підлягає задоволенню.
Вимога позивача про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя підлягає теж до задоволення, виходячи з наступного.
У відповідності до положень ст.541 ЦК України, солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання.

У разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо (ч.1 ст.543 ЦК).

Правові наслідки порушення зобовязання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України.

Згідно зі ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, вказану суму заборгованості за кредитним договором у користь позивача слід стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_4 та поручителя ОСОБА_2 на підставі договору поруки №620/30-325 від 16.07.2008 року.

Підстав для висновку про припинення поруки поручителя ОСОБА_2 немає, оскільки відповідно до пункту 6.2 договору поруки, у випадку невиконання забезпеченого порукою зобов`язання, порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, а в даному випадку, позивач пред`явив вимогу до поручителя до закінчення вказаного вище строку.
З урахуванням ст.88 ЦПК України та часткового задоволення вимог позивача, понесенні ним судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви в розмірі 3580 грн. 92 коп. підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 , оскількиОСОБА_4 звільнений від сплати судового збору на підставі п.13 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.1, 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:
апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 07 жовтня 2015 рокускасувати і ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту №620/30-324 від 16.07.2008 року в розмірі 462162 (чотириста шістдесят дві тисячі сто шістдесят дві) гривень 06 копійок.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в користь публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судові витрати в розмірі 3580 (три тисячі пятсот вісімдесят) гривень 92 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий: Бойко С.М.
Судді: Береза В.І.

Ніткевич А.В.