Справа № 349/400/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1719/2016
Головуючий у 1 інстанції Могила Р. Г.
Суддя-доповідач Беркій О.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Рогатинського районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рогатинського районного суду від 06 липня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа - служба у справах дітей Рогатинського районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 14 липня 2011 року по 27 грудня 2012 року вона перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею.

Посилаючись на те, що відповідач життям дитини не цікавився, бажання спілкуватися з сином не виявляв, участі у його вихованні не приймав, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_4

Рішенням Рогатинського районного суду від 06 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Попереджено ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покладено на орган опіки та піклування - службу у справах дітей Рогатинської районної державної адміністрації в Івано-Франківській області контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_2 посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи, на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не звернув уваги та не, що батько протягом 5 років ухилявся від спілкування з дитиною, не вживав будь-яких заходів щодо виховання дитини та взагалі не виявляв інтересу до умов утримання і виховання його дитини, а тому відповідно до ст. 164 СК України це є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Вказувала, що будь-яких доказів того, що відповідач намагався встановити спілкування з малолітньою дитиною останніх 5 років ним суду надано не було.

У зв'язку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримали з наведених вище мотивів.

ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечив, посилаючись на її безпідставність.

Представник служби у справах дітей Рогатинського районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце судового розгляду належним чином був повідомлений.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 14 липня 2011 року по 27 грудня 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, в період якого у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Малолітній син проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні.

Відповідно до рішення комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації № 4 від 25 лютого 2016 року щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до малолітнього сина - ОСОБА_4, комісія вважала доцільним позбавити його батьківських прав щодо малолітнього сина.

Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю ООН згідно резолюції 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року встановлено, що дитина потребує любові і розуміння та повинна зростати в умовах турботи, знаходитись під піклуванням і відповідальністю своїх батьків.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови умисної винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, задоволення відповідного позову можливе при доведеності обставин, з наявністю яких закон пов'язує можливість вжиття такого заходу, та встановлення небажання батька піклуватись про дитину і виконувати свої обов'язки, змінити свою поведінку у разі, коли дії спрямовані на виконання батьківських обов'язків.

Заперечуючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що він від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, після розлучення намагався спілкуватися з дитиною, однак позивач чинила йому перешкоди у спілкуванні з ним.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановивши, що відповідач має бажання спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні, а висновок комісії з питань захисту прав дитини від 25 лютого 2016 року не містить обґрунтування прийняття рішення про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову та вжиття до відповідача, з урахуванням зазначених обставин, такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач взагалі не виконував свої обов'язки з виховання дитини, не виявляв інтересу до умов утримання і виховання його дитини не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для крайнього заходу впливу на батька та позбавлення його батьківських прав.

В засіданні апеляційного суду встановлено, що відповідач прагне брати участь у вихованні дитини, що підтверджується його зверненнями до комісії з питань захисту прав дитини із заявами про встановлення порядку участі у вихованні дитини, на підставі яких рішенням комісії з питань захисту прав дитини від 11 серпня 2016 року визначено спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні малолітнього сина - шляхом систематичного побачення з дитиною кожної неділі з 14.00 до 15.00 год., а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 06 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

В.М. Соколовський