Ухвала

ІМЕНЕМ України

21 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Висоцької В.С., Колодійчука В.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку в спільному майні з виплатою її вартості, визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи який вказала, що вона на підставі договору дарування від 03 жовтня 2013 року є власником 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 грудня 1992 року - 1/6 частини цього будинку. Усього позивачу належить 5/6 частини вказаного будинку.

Відповідач після смерті їх батька ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, подав заяву про прийняття спадщини, але свідоцтво про право на спадщину не оформив та на даний час спадщина на 1/6 частини є відкритою.

Вказувала, що відповідач має інше постійне місце проживання у м. Києві, а його частка в будинку на АДРЕСА_1 є незначною та не може бути виділена в натурі, тому припинення права власності ОСОБА_5 на 1/6 частини будинку не завдасть йому та членам його сім'ї істотної шкоди.

Посилаючись на вищевикладене, просила суд припинити право ОСОБА_5 на частку в спільному майні, визнати за нею право власності на 1/6 частини житлового будинку з господарськими спорудами в АДРЕСА_1, стягнувши з неї на користь ОСОБА_5 вартість 1/6 частини будинку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право ОСОБА_5 на частку в спільному майні, а саме на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину житлового будинку з господарськими будівлями на АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 вартість 1/6 частини житлового будинку з господарськими будівлями по АДРЕСА_1 в сумі 42 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 420 грн витрат по справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що частка ОСОБА_5 у розмірі 1/6 частини спірного будинку є незначною та не може бути виділена в натурі, а припинення права відповідача на частку в спільному майні не завдасть істотної шкоди, оскільки він проживає та зареєстрований у м. Києві.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу про те, що судами попередніх інстанцій не було враховано відсутності всіх умов, передбачених ст. 365 ЦК України, є безпідставними та спростовуються установленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій установлено, що позивач на підставі договору дарування від 03 жовтня 2013 року є власником 2/3 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 грудня 1992 року - власником 1/6 частини цього будинку. Всього їй належить 5/6 частини вказаного будинку.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, відповідач ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спадщину не отримав.

Відповідно до повідомлення Полтавського обласного державного нотаріального архіву від 28 квітня 2010 року доля відповідача у спадщині на 1/6 частини спірного будинку є відкритою.

Висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 08 вересня 2015 року № 04/09/15 визначено, що садибний (індивідуальний) житловий будинок (літ. А-1) за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 69,6 кв. м, що належить ОСОБА_4 (5/6 частки) та ОСОБА_5 (1/6 частки) відповідно до вимог нормативно-технічних актів у галузі будівництва, розділити відповідно до часток співвласників неможливо.

Відповідно до висновку Приватного підприємства «Центр незалежної оцінки та експертизи» про вартість майна від 03 лютого 2015 року ціна 1/6 частини житлового приміщення (житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами) за адресою: АДРЕСА_1 складає 42 200 грн.

ОСОБА_4 16 жовтня 2015 року внесено на депозитний рахунок суду вказану суму.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко В.С. Висоцька В.М. Колодійчук