Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 334/2682/15-ц Головуючий у 1 інстанції Мусієнко Н.М.
Номер провадження 22-ц/778/3070/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Краснокутської О.М.,

Суддів: Спас О.В.,

ОСОБА_2

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, Міське комунальне підприємство «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9, Міське комунальне підприємство «Основаніє» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, МКП «Основаніє» про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову, позивач зазначав, що в квартирі АДРЕСА_1, яка належить Запорізькій міській раді, зареєстровані: позивач ОСОБА_10 відповідальний наймач, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 та відповідачка ОСОБА_7 колишня дружина наймача.

Відповідачка постійно не мешкає в квартирі більш шести місяців , оскільки виїхала на інше постійне місце проживання та вивезла всі свої речі у зв'язку із розірванням шлюбу.

В квартирі АДРЕСА_2 її особисті речі, вона не несе ніяких витрат по утриманню їх квартири, натомість позивачі постійно мешкають в квартирі, сплачують квартплату та комунальні послуги у тому числі за відповідачку.

Вважають, що оскільки відповідачка має інше постійне місце проживання - не мешкає більше шести місяців в їх квартирі без поважних причин, то вона може бути визнана особою, яка втратила право користування житловим приміщенням в їх квартирі, збереження права користування житловим приміщенням за відповідачкою перешкоджає позивачам в реалізації їх прав: оформлення субсидії та приватизації квартири.

Крім того, на відповідачку нараховуються комунальні послуги, які позивачі змушені сплачувати, що ставить їх у скрутне матеріальне становище, оскільки ОСОБА_3 є інвалідом 1 групи, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є одинокими матерями. На теперішній час вони мають значну заборгованість за сплату комунальних послуг та утриманню будинку.

Відсутність відповідачки в їх квартирі понад встановлений шестимісячний строк підтверджено актом МКП «Основаніє» від 02 квітня 2015 року.

На підставі викладеного і вимог ст.71 ЖК УРСР, просили визнати ОСОБА_7 особою, яка втратила право користування житловим приміщенням.

Не погоджуючись з вказаним позовом, у травні 2015 року ОСОБА_7 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6В, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9, МКП «Основаніє» про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення.

В обґрунтування позову позивачка зазначала, що згідно з ордером № 866 серії А від 10.12.2003 року, виданим Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя, на їх родину з п'яти осіб її чоловіку ОСОБА_3 була надана трикімнатна квартира АДРЕСА_3.

На теперішній час в квартирі зареєстровано 7 осіб: вона, колишній чоловік ОСОБА_3, діти ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9

З причини постійних сварок, в серпні 2014 року вона змушена була покинути спірну квартиру. До цього вона неодноразово її покидала задля запобігання сварок та їх наслідків, починаючи з квітні 2014р., однак ніколи не мала наміру остаточно залишити квартиру в якій була та є зареєстрованою.

В серпні 2014 року колишній чоловік відповідач ОСОБА_3 замінив замки в квартирі, та позбавив її фактичної можливості потрапити до квартири та користуватись належним їй майном.

З цього приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів щодо порушення її прав.

Вважає, що вона не втратила право на користування житловим приміщенням, а була позбавлена такого права позивачами за первісним позовом, оскільки до теперішнього часу в квартирі знаходиться значна кількість її особистого майна, меблі, предмети побуту, особисті речі, одяг, документи, а відповідачі роблять усе ,щоб вона не мала можливості потрапити в квартиру.

Відповідач постійно чинить перешкоди щодо вселення її в житлове приміщення, спроби вселитись до квартири не дали бажаних результатів.

Іншого житла, окрім того, яке вона отримувала разом із відповідачами, у неї не має. З адреси реєстрації вона працевлаштовувалась, за місцем реєстрації приходить вся її кореспонденція.

На підставі викладеного, посилаючись на те, що її права на користування спірним житловим приміщенням порушені, просила суд усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її до квартири АДРЕСА_4.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_7 задоволено.

Усунуто перешкоди в користуванні житловим приміщенням ОСОБА_7 шляхом вселення її до квартири АДРЕСА_5.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судове засідання з»явились ОСОБА_3,ОСОБА_7

Інші учасники не з»явились. Повідомлені своєчасно про час і місце розгляду справи що підтверджено поштовими повідомленнями про вручення повістки. Клопотань про відкладення розгляду справи за поважними причинами суду не надано.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову первісного позову позивачів та задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели свої позовні вимоги, що не проживання відповідачки ОСОБА_7 у спірній квартирі обумовлено поважними причинами, оскільки між сторонами склались неприязні стосунки, внаслідок яких відповідачка була змушена залишити спірне житло з вини колишнього чоловіка, який перешкоджав її проживанню у спірній квартирі, змінивши замки на вхідних дверях квартири.

Із матеріалів справи видно,що позовні вимоги до ОСОБА_7 пред»явлені на підставі ст. 71 ЖК УРСР.

Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилий приміщенням, внаслідок відсутності цієї особи понад встановлених строків здійснюється в судовому порядку.

Згідно з вимогами ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі,мають рівні права щодо подання доказів,їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень,крім випадків,встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено і з матеріалів справи вбачається те, що згідно з ордером №866 від 10.12.2003р., виданим Ленінською районною адміністрацією м. Запоріжжя на сім'ю з п'яти осіб сторонам була виділена трикімнатна квартира №65 в буд._ №19 по вул. Ладозькій у м. Запоріжжя.

В квартирі зареєстровано 7 осіб: відповідачка, ЇЇ колишній чоловік ОСОБА_3, діти ОСОБА_4, ОСОБА_5,_ ОСОБА_6, ОСОБА_8., ОСОБА_9

Між відповідачкою ОСОБА_7 і позивачем ОСОБА_3 склались неприязненні стосунки , що призвели до систематичних сварок, розірвання шлюбу .Позивач ОСОБА_3 змінив замок в дверях, та створив неможливість проживання відповідачки у їх спільній квартирі.

Зазначені обставини підтверджуються нотаріально посвідченими заявами позивачів ОСОБА_4,ОСОБА_5, частково показами свідків, допитаних в судовому засіданні.

Крім того, відповідачка ОСОБА_7 зверталась до Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України із письмовою заявою, про дії позивача, яка була зареєстрована відповідним органом за номером ЄО №7841, та за результатами розгляду матеріалу їй була надана відповідь №28/10-3590 від 18.05.2015р.

Позивачі не спростували факт наявності між сторонами конфлікту через користування спірним житловим приміщенням і відсутність відповідачки без поважних причин більше шести місяців.

Наданий позивачами ОСОБА_11 від 02.04.2015р.(а.с.8) про не проживання в квартирі ОСОБА_7 з 01.04.2014 року не є належним доказом у справі у розумінні ст.ст. 57,58 ЦПК України, оскільки не містить у собі достовірних даних щодо строку відсутності відповідачки у спірній квартирі, інформації щодо причин її не проживання.

ОСОБА_11 складений не уповноваженими особами- молодшими фахівцями по роботі з боржниками ОСОБА_12 обслуговування абонентів ,які не наділені за законом правом опитування мешканців і встановлення факту не проживання особи у житловому приміщенні протягом будь-якого періоду.

Таким чином із здобутих доказів вбачається,що докази щодо не проживання відповідачки у спірному житловому приміщенні понад шість місяців суду не надані, проте із наведених вище доказів і фактичних обставин справи вбачається ,що відповідачці ОСОБА_7 чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою і воан була вимушена її тимчасово покинути.

У порушення ч. 3 ст. 10 ,ст.60 ЦПК України позивачі не довели ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх позовних вимог.

Крім того згідно з вимогами ст.107 Житлового Кодексу Української РСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Позов , який пред»явлений до ОСОБА_7 на підставі ст..71 ЖК Української РСР обґрунтований підставами ст..107 ЖК Української РСР- вибуття відповідачки на інше постійне місце проживання,що виходить за межі даного спору про відсутність особи у спірному житловому приміщенні без поважних причин більше шести місяців.

З огляду на зазначене, судова колегія приходить до висновку про те,що підстави для задоволення первісного позову відсутні через його недоведеність , і суд першої інстанції правильно відмовив у його задоволенні, задовольнивши зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні квартирою і вселення ОСОБА_7 у зв»язку із порушенням її права на житлове приміщення.

Доводи апеляційної скарги про неналежну оцінку судом першої інстанції доказів у справі і допущені судом припущення у висновках , є неспроможними і спростовуються наведеними матеріалами справи,із яких вбачається недоведеність позовних вимог.

Судом повно і всебічно з»ясовані обставини справи,що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані вірно, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: