Справа № 489/2049/16-ц
Номер провадження 2/489/1479/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

20 вересня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення заборгованості за договорами позики,

встановив

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він надав відповідачу за договором позики 15000,00 грн., а останній зобов'язувався повернути кошти не пізніше 30.12.2015. Того ж дня між сторонами було укладено ще один договір позики, у зв'язку з чим відповідач отримав від позивача кошти в сумі 15000 грн. та зобов'язувався повернути 600 дол. США до 02.02.2016. Внаслідок невиконання відповідачем взятих на себе зобов'язань, позивач змушений звернутися до суду для захисту свої прав.

Просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики в сумі 30709,65 грн.

Представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не відомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до розписки від 09.12.2015 відповідач взяв у позику у позивача 15000,00 грн. та зобов'язався повернути кошти до 30.12.2015. Розписка написана власноруч відповідачем та засвідчена його підписом.

Згідно з розпискою від 29.12.2015 відповідач взяв у позику у позивача 15000,00 грн. та зобов'язувався повернути до 29.02.2016 в сумі 600 дол. США.

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, що витікають з договору позики, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні грошові кошти або інші речі, в позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики).

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно положень ч. 1 ст. 360 - 7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно - правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Так, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла правового висновку про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику (постанова від 18 вересня 2013 року у справі № 6 - 63 цс 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач зобов'язання за договором позики не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.

На час розгляду справи курс НБУ змінився, та становить 25,767 грн. за долар, тому вимоги підлягають частковому задоволенню.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору в сумі 826,8 грн. (за позов та забезпечення позову), що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 212-214, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договорами позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 20.07.1968 р. н., РНОКПП - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: пр-т. Богоявленський, 51, кв. 9 в м. Миколаєві на користь ОСОБА_1 заборгованість за договорами позики від 09.12.2015 та від 29.12.2015 у розмірі 30460 (тридцять тисяч сімсот дев'ять) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 826,8 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв