РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2016 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про визначення місця проживання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про визначення місця проживання дитини.

В позовній заяві вказує, що 22.08.2008 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2, у якому народилася 16.08.2011 року донька ОСОБА_3, яка є громадянкою України, відвідує в м. Запоріжжі дитячий садок № 258, перебуває на обліку у КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 10».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. Питання щодо утримання дитини, участі батьків у вихованні дитини, та місце проживання доньки вказаним рішенням не вирішувалось, будь-яких угод з цього приводу між батьками також не укладалось.

З 2008 року по 24 червня 2015 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, а з серпня 2011 року, ОСОБА_3, проживали за адресою м. Запоріжжя, бул. ОСОБА_4 АДРЕСА_1. Ця адреса є постійним місцем проживання в Україні гр. ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 Незважаючи на розірвання шлюбу родина і після розлучення проживала спільно за вказаною адресою. Квартира у якій проживала родина повністю пристосована для проживання у ній малолітньої дитини, облаштована необхідними дитячими меблями, іграшками, книгами, учбовим матеріалом за віком дитини, та всім необхідним з метою забезпечення найкращого розвитку дитини. Позивач у теперішній час працює тренером, має стабільний доход, має нормальний стан здоровя, має можливість забезпечити доньку всім необхідним за віком, має достатньо часу для спілкування з донькою, оскільки працює за гнучким графіком, інших дітей не має, добре характеризується за місцем роботи та проживання.

22.06.2015 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1В згоду на тимчасовий виїзд з донькою ОСОБА_6 до Республіки ОСОБА_5 на відпочинок в період з 28.06.2015 року по 30.09.2015 року. Наприкінці вересня 2015 року ОСОБА_2 повідомила ОСОБА_1 про те, що не повернеться в Україну і вирішила на свій розсуд змінити своє та дитини місце проживання, вже влаштувала ОСОБА_3 до дитячого садочка Республіки ОСОБА_5, сама влаштувалась на роботу. Згоди ОСОБА_2 на виїзд з донькою на постійне місце проживання до Республіки ОСОБА_5 ОСОБА_1 не надавав. Крім того, ОСОБА_2 не в змозі самостійно забезпечити доньку належним харчуванням, медичним наглядом, одягом, іншими речами, які необхідні для дитини 4 років.

Таким чином, позивач вважає, що саме ним можуть бути створені умови для найкращого забезпечення інтересів ОСОБА_6, у звязку з чим просить суд визначити місце проживання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 з ним.

В судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності без проведення фіксації судового процесу, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити їх в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення заперечує.

В судове засідання відповідач двічі не зявилася, про час та день слухання справи сповіщалася, причину неявки суду не повідомила. Згідно з ч.4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

В судове засідання представник третьої особи не зявився, надав заяву про слухання справи за їх відсутністю.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що з 22.08.2008 року позивач ОСОБА_1 уклав шлюб з ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії 1-ЖС № 056878, актовий запис №386.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 291977, виданого 20.09.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 574.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15.06.2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

На підставі довідки вих.№19561 від 03.12.2015 року, виданої центром обслуговування абонентів №1, встановлено, що ОСОБА_3, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: м. Запоріжжя, ОСОБА_4, 22 кв.86, де також мешкає без реєстрації ОСОБА_1

Згідно акту центру обслуговування абонентів №1 від 04.12.2015 року ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_3 мешкала за адресою м.Запоріжжя, ОСОБА_4,22 кв.86 з часу їх реєстрації по червень 2015 року.

Згідно характеристики, виданої директором СДЮШОР „Металург від 02.11.2015 року ОСОБА_1 з 2008 року працює на посаді тренера, за час роботи зарекомендував себе як ініціативний, професійний, висококваліфікований, відповідальний спеціаліст, користується повагою колег.

Згідно висновку від 31.05.2016 року про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, наданого органом опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_6, 16.08.2011 разом з батьком ОСОБА_1.

На підставі ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховною Ради від 27.02.1991 року, передбачено, що дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно ст.33 Конституції України кожна особа має право на вибір свого місця проживання. Але сімейні відносини мають свою специфіку, оскільки малолітні та неповнолітні діти не можуть проживати самостійно, а батьки повинні брати участь у їх вихованні та утриманні.

На підставі ч.4 ст.29 ЦК України місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст.141 СК України мати, батько, мають рівні права та обовязки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до права та свобод інших людей, любові до своєї сімї та родини, зобовязані також піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток (ст.150 Сімейного кодексу України).

Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч.1 ст.161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки і піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Таким чином, суд при вирішенні спору щодо місця проживання дитини має врахувати, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі №6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

За вимогами ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні не встановлено будь-які виключні обставини, які б викликали необхідність розлучення малолітньої дитини з батьком.

Таким чином, у звязку із викладеним, вирішуючи спір між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них залишиться дитина, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст.11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, враховуючи інтереси малолітньої та інші обставини справи, суд вважає за можливе задовольнити позов, визначивши місце проживання дитини разом з батьком.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 9 Конвенції про права дитини, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, ст.33 Конституції України, ст.ст.141, 150, 160, 161 СК України, ст.29 ЦК України, ст.ст.10, 11, 59, 60, 209, 210, 214, 215 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: А.В.Воробйов