Єдиний унікальний номер 242/39/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1435/2016
Головуючий у 1-ій інстанції Кротінов В.О.
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Агєєва О.В., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Селидівської міської ради, про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, на заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 травня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

21 грудня 2015 року (згідно із штемпелем на поштовому конверті) ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав. Зазначала, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23.06.2011 року, яке набрало законної сили 04.07.2011 року, відповідач одразу залишив її з дитиною. Пізніше вона вимушено переїхала з м. Донецька до м. Києва. Дитина знаходиться на повному її утриманні, для розвитку сина вона докладає всіх зусиль та можливостей. Відповідач ОСОБА_3 в сім'ю не повернувся, місце його перебування невідомо. За весь час він жодного разу не цікавився життям сина, його успіхами, станом здоров'я та. За рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на дитину, але він матеріальної допомоги на дитину не надає. Зазначені вище факти вона розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно сина та стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Заочним рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 18 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відмовлено.

На вказане рішення ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі договору про надання правової допомоги діє ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши її позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися. 06 вересня 2016 року від ОСОБА_4 до апеляційного суду надійшла заява про розгляд справи без їх участі. (а. с.109)

Відповідач ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явився.

Третя особа про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 09.09.2016 року подала до суду заяву про розгляд справи без представника Служби у справах дітей Селидівської міської ради.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони у справі мають дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданим Донецьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції Донецької області. (а. с. 7)

Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 23.06.2011 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано. (а. с. 8)

Заочним рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 03 січня 2012 року ОСОБА_3 зобов'язаний сплачувати аліментів на сина в розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менш 30% прожиткового мінімуму щомісячно, починаючи з 08.11.2011 року і до повноліття дитини. (а. с.9 - 11)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази щодо винної поведінки відповідача, його свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками, що довело би суду необхідність позбавити останнього батьківських прав відповідно до вимог ст. 164 СК України.

З вказаним висновком суду можна погодитися з огляду на таке.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Як передбачено ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись до суду з позовом про позбавлення відповідача ОСОБА_3 батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, свідоме нехтування ним своїми обов'язками.

Відповідно до пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно з пунктом 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Відповідно до частин 1, 2 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 вказує, що наявність у відповідача батьківських прав та свідоме нехтування ним своїми батьківськими обов'язками невиправдано обмежує її можливості щодо виховання і розвитку дитини. Зокрема, вона позбавлена можливості вивезти дитину за кордон без нотаріального письмового дозволу відповідача, який вона об'єктивно не може отримати, хоча закордонна подорож сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. Так само, вона не може відправити сина міжнародний турнір з хокею, яким хлопець займається професійно.

Вказує, що відповідач умисно з січня 2012 року не приймає жодної участі в утриманні дитини, матеріальної допомоги не надає, але при цьому перешкоджає її намаганням всебічно розвивати дитину. Окрім цього, відповідач не приймає участі в лікуванні сина, який страждає синдромом підвищеної нервово-рефлекторної збудливості, та не несе в цій частині жодних матеріальних витрат.

Позивач обґрунтовано зазначає, що дитина, її здоров'я, виховання і розвиток не можуть залежати від неправомірної поведінки батька.

Проте, факт ненадання відповідачем протягом певного часу матеріальної допомоги та неможливість вивезення дитини за кордон не є підставами для позбавлення батьківських прав.

Крім того, будь-яких доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню сина позивачем суду не надано.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Селидівської міської ради від 18 травня 2016 року № 02-23/5-521 орган опіки та піклування вважає доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у разі надання до суду відповідних документів, що підтверджують ухилення батька від виконання батьківських обов'язків щодо виховання малолітнього сина. (а. с. 76 - 77)

Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки такий висновок винесений, на переконання суду, передчасно, без достатніх правових підстав, не в повній мірі мотивований та не містить однозначного обґрунтування доцільності такого рішення з точки зору позитивного впливу на малолітню дитину і захисту її інтересів.

Орган опіки та піклування обґрунтовує свій висновок тим, що, зі слів ОСОБА_2, ОСОБА_3 не цікавиться долею та станом здоров'я дитини, не надає матеріальної допомоги на утримання, не приймає участь в вихованні. Батько малолітньої дитини протягом 2015-2016 навчального року не з'являвся до навчального закладу, не цікавився успіхами та шкільним життям хлопчика (психолого-педагогічна характеристика малолітнього ОСОБА_5, учня спеціалізованої школи № 181 ім. Івана Кудрі Управління освіти та інноваційного розвитку Печерської районної в місті Києві державної адміністрації). Хлопчик виховується в родині матері ОСОБА_2, яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1, маючи реєстрацію - АДРЕСА_2. ОСОБА_3 не перебуває в шлюбі з ОСОБА_2 (рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька про розірвання шлюбу від 23 червня 2011 року в цивільній справі № 2-2457). Рішенням Ворошиловського районного суду м. Донецька від 03 січня 2012 року в цивільній справі № 2-3754/2011 з ОСОБА_3 стягнені аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_5.

З матеріалів справи випливає, що висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина зроблений без спілкування з відповідачем у справі, без з'ясування причини такої поведінки та без достатнього з'ясування особи відповідача.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу позивача слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_4, відхилити.

Заочне рішення Селидівського міського суду Донецької області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Азевич В.Б.

Судді: Агєєв О.В.

Краснощокова Н.С