Справа № 686/8257/16-ц
Справа №2/686/3220/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
17 серпня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:
головуючого судді Колієва С.А.
при секретарі Конопко А.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хмельницький справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову служба у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення, -
В судове засідання представник позивача не зявився. Надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, а справу розглядати за його відсутності. Не заперечував проти постановлення у справі заочного рішення.
Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Заяв про перенесення розгляду справи чи про розгляд справи за їх відсутності суду не надали.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився. Надав суду письмові пояснення та просив справу розглянути за його відсутності. В своїх поясненнях зазначив, що на вихованні у відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають неповнолітні діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент укладення договору іпотеки, відповідно до ст..18 ЗУ «Про охорону дитинства», малолітня ОСОБА_3, 2004 р.н мала право на користування вказаним жилим приміщенням. За таких обставин, відповідно до приписів ст.177 СК України, ст..17 ЗУ «Про охорону дитинства», ст..12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних» укладення договору іпотеки мало бути здійснено лише за наявності попереднього дозволу органів опіки та піклування. Крім того просив врахувати, що у випадку виселення осіб із житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, останнім повинно бути надано інше постійне житло, якщо іпотечне майно було придбане не за рахунок кредитних коштів.
За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та постановити у справі заочне рішення.
Перевіривши матеріали справи судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
На забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором 13 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_2
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 15 серпня листопада 2013 року позов задоволено частково та в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» за кредитним договором №HMIBGA від 13 серпня 2008 року в сумі 71479,56 доларів США, пені в сумі 16215грн.56коп., штрафу в сумі 29627грн.55коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 71,5кв.м., житловою площею 42,2кв.м шляхом її продажу Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» із застосуванням процедури продажу передбаченої ст.38 Закону України «Про іпотеку», з укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна; виселено ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 23 грудня 2013 року вказане рішення суду першої інстанції в частині виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було скасовано та прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову в частині виселення вказаних осіб відмовлено.

Приймаючи вказане рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку про виселення відповідачів з жилого приміщення суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем не було дотримано вимог передбачених ч.1 ст.35, ч.2, 3 ст.40 ЗУ «Про іпотеку» та ч.3 ст.109 ЖК України стосовно направлення та вручення відповідачам письмової вимоги про добровільне звільнення житлового приміщення.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивачем зокрема зазначено, що ним було дотримано вимог діючого законодавства стосовно належного повідомлення відповідачів про вимогу добровільно звільнити займане ними приміщення на яке за рішенням суду було звернуто стягнення в рахунок погашення боргу за кредитом.

За змістом частини першої статті 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» (далі Закон № 898-IV) іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону № 898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачено Законом № 898-IV.

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону № 898-IV звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону № 898-IV.

Так, згідно з частиною другою статті 39 цього Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону № 898-IV передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог щодо звернення стягнення на предмет іпотеки без винесення рішення про виселення мешканців, не позбавляє іпотекодержателя права звернутись з таким позовом окремо.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян із жилих приміщень, придбаних не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, забезпеченого іпотекою цього приміщення, без одночасного надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що в разі звернення стягнення на іпотечне майно в судовому порядку та ухвалення судового рішення про виселення мешканців з іпотечного майна, яке не придбане за рахунок кредитних коштів, підлягають застосуванню як положення частини другої статті 39 та/або частини першої статті 40 Закону № 898-IV, так і частини другої статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), який є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла в судовому порядку, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Саме до цього зводяться правові висновки, зроблені Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 18 березня 2015 року (справа № 6-39цс15), яка згідно зі статтею 3607 ЦПК України є обовязковою для судів, що зобовязані узгодити свою судову практику з рішеннями Верховного Суду України.

Як встановлено з матеріалів справи предмет іпотеки (квартира АДРЕСА_2) належала іпотекодавю на праві власності на підставі договору дарування від 03.10.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстровий номер №10171), тобто була придбана не за рахунок наданого кредиту.

Оскільки в іпотеку передано житлове приміщення (квартира) яке було придбане (набуто) іпотекодавцем не за рахунок отриманих кредитних коштів, підстави для задоволення позовних вимог про виселення мешканців із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.. 109 ЖК України, ст.. ст.. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку» ст. ст. 575, 589, 590 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57, 88, 209, 214-215, 224-226 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах, а також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову служба у справах дітей Хмельницької міської ради про виселення залишити без задоволення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутніми при його проголошенні в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: