АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3968/16 Головуючий 1 інст. - Штих Т.В.
Справа № 638/976/14-ц Доповідач - Пономаренко Ю.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді : Пономаренко Ю.А.,

суддів колегії : Шевченко Н.Ф.,

Міненкової Н.О.,

за участю секретаря: Каплоух Н.Б.,

заслухавши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми,

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що 27.04.2013 року та 11.11.2013 року передав відповідачу 168000 грн., які він зобов'язався повернути: за першим договором позики 126000 грн. до 31.12.2013 року, за другим договором позики 42000 грн. до 25.11.2013 року, про що власноручно написав розписки. В установлений термін відповідач вказані кошти не повернув, тому позивач вимушений був звернутися до суду з даним позовом, а також просив стягнути з відповідача судовий збір в сумі 1680 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму боргу в сумі 168000 грн. та судовий збір в сумі 1680 грн.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 25.03.2015 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з вказаним рішенням суду 1 інстанції, ОСОБА_3, через свого представника ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення є незаконним, необґрунтованим та постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. В своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія знаходить апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Згідно із ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції вірно виходив з того, що вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними, а відповідач не надав суду у відповідності до ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів, які б свідчили про недійність договору займу.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 27.04.2013 року позивач передав ОСОБА_3 126000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 31.12.2013 року. 11.11.2013 року передав ОСОБА_3 42000 грн., які відповідач зобов'язався повернути до 25.11.2013 року. Відповідачем з цього приводу власноручно були написані розписки, оригінали яких долучені до матеріалів справи та містяться на а.с. 132-133.

У встановлений термін ОСОБА_3 кошти не повернув.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч. 1 ст. 1047 ЦК України).

Частина 2 статті 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором.

При такому положенні, виходячи з правил ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України та встановивши, що зобов'язання за договором позики відповідачем не було виконано, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Також погоджується з висновком суду 1 інстанції, що відповідач у відповідності до ст. 10,60 ЦПК України не надав доказів та не довід недійсності цієї угоди.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні, судова колегія вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Інші доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 18 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвалу суду апеляційної інстанції набирає законної сили негайно з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Ю.А. Пономаренко

Судді: Н.О. Міненкова

Н.Ф. Шевченко