Категорія 27Доповідач Кучевський П. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Кучевського П.В.

Суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.

При секретарі: Топольській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду із вищевказаним позовом.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором №13/208кл-07 від 31.07.2007 року в сумі 123 649 дол. 36 центів США. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 звернувся до Апеляційного суду Вінницької області із апеляційною скаргою, у якій просить ухвалене у справі судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

30 серпня 2016 року на адресу Апеляційного суду Вінницької області надійшло клопотання представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 про відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 статті 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Адвокат ОСОБА_3 у клопотанні не вказав поважних причин для відкладення розгляду справи, та не надав суду доказів, що вказують на поважність причин неявки в судове засідання.

Відкладення розгляду справи на невизначений термін суперечить вимогам ч. 1 статті 303-1 ЦПК України, відповідно до якої апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

За правилами ч. 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку про можливість розгляду справи без участі ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року вказаним вимогам Закону відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №13/208кл-07.

27.08.2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк», що є правонаступником всіх прав та обовязків ВАТ «Банк Універсальний».

Згідно із п.1.1. кредитного договору кредитор зобовязується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 180 000 дол. США, а позичальник зобовязується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти у розмірі 14% річних за користування кредитом в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором.

Також з метою забезпечення виконання зобовязань передбачених кредитним договором №13/208кл-07 від 31.07.2007 року між ВАТ «Банк Універсальний» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №НL 13845-Р.

В подальшому, між банком та позичальником було укладено додаткові угоди №1 від 29.03.2008 року, №2 від 16.04.2009 року, №3 від 23.06.2010 року, №4 від 13.05.2011 року, №5 від 13.05.2011 року, №6 від 27.03.2012 року, №7 від 27.03.2012 року до кредитного договору.

У звязку з укладенням додаткових угод до кредитного договору відповідно були внесені зміни і до договору поруки.

Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.2 ст.554 ЦК України).

Окрім того, вищевикладені норми ст.ст.553-554 ЦК України також знайшли своє відображення у змісті п.п.1, 5 договору поруки та п.п.1.1, 1.2 додаткової угоди до договору поруки від 27.03.2012 року.

Згідно ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України, зобовязання повинні виконуватись належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобовязання.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Згідно п.3 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

В той час, як статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Як свідчать матеріали справи, банк свої зобовязання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши ОСОБА_4 кредит у розмірі 180000 дол. США. Однак, відповідачем не здійснювалось вчасне погашення кредитних коштів у повному обсязі, в результаті чого станом на 12.09.2014 року утворилась заборгованість за вищезазначеним кредитним договором, що становить 123649,36 дол. США, з них: 98323,07 дол. США заборгованість по сумі кредиту; 21144,81 дол. США заборгованість по відсоткам; 4181,48 дол. США пеня.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2015 року у цивільній справі №127/21638/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_4 В,М., ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 123649,36 дол. США, з яких: 98323,07 дол. США заборгованість по кредиту; 21144,81 дол. США несплачені відсотки; 4181,48 дол. США пеня. В задоволенні позовних вимог щодо стягнення вищевказаної суми боргу з ОСОБА_2 судом було відмовлено, оскільки позивачем було предявлено вимоги до боржника та двох поручителів, які не несуть солідарної відповідальності один перед іншим і не мають спільну поруку.

Згідно ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Частиною 1 ст.543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обовязку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

За змістом вказаної правової норми предявлення позову до солідарних боржників є правом, а не обовязком банку чи іншої фінансової установи.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2015 року про солідарне стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості за кредитним договором у сумі 123649,36 дол. США не позбавляє позивача права предявити аналогічні позовні вимоги і до відповідача ОСОБА_2, оскільки останній як поручитель несе солідарну відповідальність із відповідачем ОСОБА_4 за кредитним договором №13/208кл-07 від 31.07.2007 року та всіма додатковими договорами до кредитного договору в повному обсязі, а саме за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитом, сплату неустойки, а також за відшкодування збитків завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням боржником умов кредитного договору.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя ? протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Право на предявлення позову до другого поручителя ОСОБА_2 у Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» виникло з моменту набрання законної сили рішеннями Вінницького міського суду Вінницької області від 03.04.2015 року, а з позовом банк звернувся до суду у червні 2016 року, тобто в межах шестимісячного строку.

Доводи представника ОСОБА_4 про те, що порука за кредитним договором припинена не заслуговують на увагу.

Разом з тим, за положеннями ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів, справи ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3, який був присутній у судовому засіданні 21.01.2016 року, 21.03.2016 р. не подавали заяви про застосування позовної давності до постановлення судом рішення у справі також не подавали заперечень проти позову в порядку ст. 128 ЦПК України.

У заяві про перегляд заочного рішення (Т.1, а.с. 217-221) ОСОБА_2 вказує, що він не подавав заяву про застосування строків позовної давності, оскільки був присутній у судовому засіданні та не знав про час розгляду справи, а в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 зазначає про те, що судом першої інстанції не врахована та не вирішена заява відповідача про застосування позовної давності, що не відповідає дійсності.

Вказані обставини свідчать про недостовірність та безпідставність доводів апеляційної скарги про не врахування судом першої інстанції заяви про застування позовної давності, оскільки така заява у встановленому Законом порядку до суду першої інстанції не подавалася.

В свою чергу на стадії апеляційного перегляду судового рішення у справі, прийняття та розгляд заяви про застосування позовної давності, яка не була предметом розгляду у суді першої інстанції без поважних причин, процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до частини першої статі 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, судом апеляційної інстанції не приймаються та не розглядаються.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-2913цс15 від 27 січня 2016 року та враховується колегією суддів в порядку статті 360 7 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме: не належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи також не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Суд першої інстанції вирішуючи питання про відкриття провадження у справі в порядку статті 122 ЦПК України звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи та встановив, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, Вінницькі Хутори, а ОСОБА_4 за адресою: вул. Гладкова, 3/16, м. Вінниця та в подальшому направляв судові повістки на вказані адреси відповідачів.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що справа №127/13354/15-ц перебувала в провадженні судді Луценко Л.В. з 22 жовтня 2015 року по 26 квітня 2016 року, тобто більше шести місяців. За вказаний період судом було призначено вісім судових засідань, в жодне з яких відповідач не зявився. При цьому, в судові засідання 21.01.2016р., 03.03.2016р., 21.03.2016р. та 26.04.2016р. відповідач ОСОБА_2 не зявився будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідними повідомленнями про вручення поштових відправлень ( Т.1, а.с. 174а, 185а, 198, 208а). В кожному з наведених випадків відповідач не повідомляв суд про причини неявки в судові засідання.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи повністю спростовуються матеріалами справи та вказані обставини свідчить про те, що відповідач був незацікавленим та байдужим до спору, який розглядався в судовому порядку.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів; визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню; доводи позовних заяв перевірив належним чином та навів факти, які підтверджують ці доводи. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3М відхилити.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/ ОСОБА_6

Судді: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

Згідно із оригіналом

Головуючий: П.В. Кучевський