Справа № 297/1135/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Ігнатюка Б.Ю., Кондора Р.Ю.

за участю секретаря Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Берегівського медичного коледжу на рішення Берегівського районного суду від 19 липня 2016 року по справі за позовом Берегівського медичного коледжу до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 Берегівський медичний коледж звернувся в Берегівський районний суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення плати за навчання в розмірі 27 533, 80 гривень та судових витрат в розмірі 1378 гривень.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно наказу № 114 від 01.08.2011 року ОСОБА_2 був зарахований до числа студентів із спеціальністю «Лікувальна справа» за державним замовленням. Відповідно до наказу № 55 від 25.06.2015 року йому було присвоєно кваліфікацію фельдшера і видано диплом. Між позивачем та відповідачем 2011 року була підписана угода № 376 про підготовку фахівця з вищою освітою, згідно якої позивач надав студенту ОСОБА_2 якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця та направив по місцю працевлаштування в державному секторі медицини, де він повинен відпрацювати не менше 3 років. Після отримання диплому, ОСОБА_2 отримав направлення для працевлаштування в державному секторі медицини, згідно якого останній повинен був у місячний термін зявитися за місцем призначення, а саме в Закарпатський територіальний центр екстреної медичної допомоги, станція екстреної медичної допомоги м. Берегово. Під час проведення ревізії фінансовим інспектором працевлаштування випускників Берегівського медичного коледжу, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням, встановлено факт неявки ОСОБА_2 в місце призначення. Проведеною ревізією встановлено, що згідно даних бухгалтерського обліку Берегівського медичного коледжу в ревізійному періоді не значиться операцій, які б свідчили про відшкодування студентом ОСОБА_2 вартості навчання в сумі 48 803, 80 гривень. Відповідач ОСОБА_2 повернув до державного бюджету кошти в сумі 20 000 гривень. У звязку з цим, позивач просив стягнути з відповідача на користь державного бюджету в особі Берегівського медичного коледжу плату за повний термін навчання в розмірі 27 533, 80 гривень та судові витрати в розмірі 1378 гривень.

Рішенням Берегівського районного суду від 19 липня 2016 року в задоволенні даного позову відмовлено.

На дане рішення Берегівський медичний коледж подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування посилається на порушення судом норм матеріального права та суперечливість висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом установлено, що згідно наказу Берегівського медичного коледжу № 114 від 01.08.2011 року «Про зарахування на навчання», ОСОБА_2 був зарахований з 01.09.2011 року студентом першого курсу відділення «Лікувальна справа» денної форми навчання за напрямами за державним замовленням (а.с.5-6).

Як вбачається з угоди про підготовку фахівців з вищою освітою, укладеною 01.09.2011 року між Берегівським медичним коледжем та ОСОБА_2, студент зобовязується оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною теоретиком фахівця за напрямком підготовки медицина, лікувальна справа, фельдшер та прибути після закінчення вищого навчального закладу на місце направлення і відпрацювати не менше 3 років, а в разі відмови їхати за призначенням відшкодувати до державного бюджету вартість навчання у встановленому порядку (а.с.12).

Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідач ОСОБА_2, закінчив навчання, отримав диплом про вищу освіту, однак отримавши направлення для працевлаштування в державному секторі медицини, а саме в Закарпатському територіальному центрі екстреної медичної допомоги, станція екстреної медичної допомоги м. Берегово, не зявився в місце призначення.

Відповідно до п. 2 Указу Президента України № 77/96 від 23.01.1996 року «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобовязуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж 3 роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

При цьому, виходячи з положень п. п. 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 року № 992 (в реакції від 01.07.2004 року, яка діяла на момент вступу відповідача до Берегівського медичного коледжу) випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше 3 років. У разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, випускник зобовязаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до п. 2 Порядку формування та розміщення державних замовлень на поставку продукції для державних потреб і контролю за їх виконанням, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 266 від 29.02.1996 року (в редакції від 29.06.2011 року, яка діяла на час вступу відповідача до Берегівського медичного коледжу) державними замовниками на підготовку фахівців з вищою освітою і відповідно розпорядниками бюджетних коштів є міністерства, інші органи державної влади, установи, організації.

Згідно наданої позивачем калькуляції витрат на навчання студентів на контрактній основі в Берегівському медичному коледжі на 2011-2012 навчальний рік по спеціальності «Лікувальна справа», «Сестринська справа», «Акушерська справа», «Фармація» від 25.07.2011 року, вартість навчання одного студента на рік становить 5580 гривень (а.с.16-17). Оскільки період навчання відповідача в Берегівському медичному коледжі становив 4 роки, загальна вартість його навчання становить 22 320 гривень. Як вбачається з копії квитанції № 40 від 04.02.2016 року АТ «Ощадбанк» відповідач ОСОБА_2 повернув до державного бюджету кошти в сумі 20 000 гривень (а.с.15). Отже, заборгованість відповідача перед державним бюджетом за навчання в Берегівському медичному коледжі становить 2320 гривень. Інша частина суми, в розмірі 25213,80 грн., яку також просить стягнути позивач становить стипендія, яку отримував ОСОБА_2 під час навчання за період з 2011-2015 роки (а.с.18)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Берегівський медичний коледж не вправі ставити питання про стягнення витрат, повязаних з навчанням оскільки є лише виконавцем, а не замовником. Крім того, суд зазначив, що стипендія в розмірі 25213,80 грн. не підлягає стягненню в силу приписів ст. 1215 ЦК України.

Однак з даними висновками суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дійсно, навчання ОСОБА_2 здійснювалося за рахунок коштів державного бюджету України. Однак вказані кошти, після виділення з державного бюджету України, перераховуються ВНЗ, як розпорядникам коштів другого рівня та витрачаються останніми на підготовку фахівців.

Оскільки фактичні витрати, були понесені саме навчальним закладом, як розпорядником коштів другого рівня, то такий навчальний заклад може виступати позивачем в суді по даній категорії справ.

Таким чином, Берегівський медичний коледж має право на предявлення даного позову, згідно ст. 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду щодо неможливості стягнення коштів виплачених в якості стипендії, оскільки такий ґрунтується на нормах матеріального права.

Зокрема стипендією є постійна грошова допомога, що виплачується учням, студентам, курсантам, аспірантам, ад'юнктам, клінічним ординаторам, докторантам навчальних закладів, а також постійна допомога, що виплачується видатним діячам науки, освіти, культури, фізичної культури і спорту, найбільш обдарованим молодим митцям, учасникам бойових дій.

Тобто стипендія є видом грошової допомоги (соціальний платіж), що не входить в поняття витрати на навчання.

Судом першої інстанції, абсолютно правильно зазначено, що виплачена позивачем стипендія не підлягає поверненню в силу імперативних приписів ст. 1215 ЦК України, оскільки в даному випадку не встановлено недобросовісних дій відповідача чи рахункової помилки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2320 грн. недоплачених витрат за надані послуги з навчання.

З врахуванням вищенаведеного, позов Берегівського медичного коледжу підлягає частковому задоволенню, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення.

Згідно ч.ч.1, 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем предявлено позов на загальну суму 27533,80 грн. Апеляційним судом вирішено такий позов задовольнити частково на суму 2320 грн., що становить 8% від ціни позову.

При предявленні позову позивачем сплачено 1378 грн. судових витрат, а за подачу апеляційної скарги 1515,80 грн. Загальний розмір судових витрат по даній справі становить 2893,80 грн., а тому з ОСОБА_2 на користь Берегівського медичного коледжу підлягає стягненню 231,50 грн. (2893,80 * 8%) судового збору.

Керуючись ст.ст.3, 15, 88, 307, 305, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Берегівського медичного коледжу задовольнити частково.

Рішення Берегівського районного суду від 19 липня 2016 року скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення, яким позов Берегівського медичного коледжу до ОСОБА_2 про відшкодування витрат, повязаних з навчанням задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Берегівського медичного коледжу суму витрат, повязаних з навчанням у розмірі 2320 (дві тисячі триста двадцять) гривень.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Берегівського медичного коледжу судові витрати у розмірі 231 (двісті тридцять одна) гривня 50 (пятдесят) копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, після чого протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді