Справа № 469/345/16-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 серпня 2016 року Березанський районний суд Миколаївської області
в складі : головуючої -судді - Тавлуя В. В.
секретаря судового засідання - Рогозевич С. О.
начальника Березанського відділу
Миколаївської місцевої прокуратури №1 - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Березанка цивільну справу за позовом Керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до ОСОБА_2 сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки,
Позивач - Керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 12.04.2016 року звернувся до Березанського районного суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Миколаївською місцевою прокуратурою №1 виявлено порушення вимог законодавства при прийнятті ОСОБА_2 сільською радою рішення із земельних питань.
На вищевказаній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно ОСОБА_3, а сааме: будівля охорони торгово розважального центру, що належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Реєстраційною службою Березанського районного управління юстиції Миколаївської області 20.12.2013 року, індексний номер 15053628.
На підставі цього рішення між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3 27.02.2015 року укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого останньому продано у власність вищевказану земельну ділянку для комерційного призначення під розміщення торгово розважального комплексу у с. Коблеве, по просп. Курортному, 23/8.
Зазначений договір нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу ОСОБА_4, про що 27.02.2015 року у Державному реєстрі правочинів вчинено записи № 94.
Посилаючись на те, що вказане рішення ОСОБА_2 сільської ради прийняте з порушенням вимог законодавства, оскільки продана у власність ОСОБА_3 земельна ділянка відповідно до положень статті 88 ВК України розташована у прибережній захисній смузі, до того ж, частково у межах пляжної зони моря (відстань від південного краю земельної ділянки до урізу води Чорного моря складає 85 м, до північного - 125 м), що суперечить ст.85 Водного кодексу України, якою не передбачено можливість продажу земельних ділянок прибережних захисних смуг у власність, Керівник Миколаївської місцевої прокуратури №1 просить суд визнати незаконним та скасувати рішення ОСОБА_2 сільської ради Березанського району Миколаївського області №18 від 17.10.2014 року «Про продаж земельних ділянок із розстрочкою платежу».
Представник позивача начальник Березанського відділу Миколаївської місцевої прокуратури №1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.
В судове засідання представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Березанського району Миколаївської області, повідомленої належним чином про дату, місце і час судового засідання, не зявися, направив до суду заяву про розгляд справи в її відсутність (а.с.32). У поданих до суду письмових запереченнях (а.с.30-31) відповідач просив суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що прибережна захисна смуга встановлюється за окремим проектом землеустрою, на те, що оскаржуване рішення є ненормативним актом органом влади, який вичерпав свою дію, та на те, що зазначена земельна ділянка ніколи не відносилася до земель водного фонду.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився та не повідомив причину своєї неявки, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
27.02.2015 року між ОСОБА_2 сільською радою та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки, посвідчений нотаріально приватним нотаріусом Березанського районного нотаріального округу ОСОБА_4, та зареєстрований у реєстрі 27.02.2015 року за № 94 (11-13). Вказаний договір укладено на підставі Рішення ОСОБА_2 сільської ради від 17.10.2014 року №18 (п.1.1. Договору).
Відповідно до ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За положеннями ч.1 ст.3 ВК України усі води (водні обєкти) на території України становлять її водний фонд.
Згідно з п.д ч.4 ст.84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Відповідно до положень ч.4 ст.59 ЗК України громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб (у тому числі рибництва (аквакультури), культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт, догляду, розміщення та обслуговування обєктів портової інфраструктури і гідротехнічних споруд тощо, а також штучно створені земельні ділянки для будівництва та експлуатації об'єктів портової інфраструктури та інших об'єктів водного транспорту.
Частина друга статті 3 ВК України визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні обєкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.
Відповідно до ст.58 ЗК України та ст.4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними обєктами, болотами, а також островами.
До земель водного фонду України відносяться також землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду: землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
Для створення сприятливого режиму водних обєктів уздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водойм встановлюються водоохоронні зони, розміри яких визначаються за проектами землеустрою (ч.2 ст.58 ЗК України).
Крім того, за положеннями ст.60 ЗК України та ст.88 ВК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються прибережні захисні смуги.
Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше 2-х км від урізу води.
Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.
Як зазначено в правовій позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові № 6-52цс15 від 22 квітня 2015 року, яка відповідно до вимог ч.1 ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України, прибережна захисна смуга це частина водоохоронної зони визначеної законодавством ширини вздовж річки, моря, навколо водойм, на якій встановлено особливий режим.
Існування прибережних захисних смуг визначеної ширини передбачене нормами закону (стаття 60 ЗК України, стаття 88 ВК України). Відтак відсутність проекту землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги не свідчить про відсутність самої прибережної захисної смуги, оскільки її розміри встановлені законом.
Системний аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити із нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 8 травня 1996 року № 486 «Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них». Тобто сама по собі відсутність землевпорядної документації не змінює правовий режим захисної смуги, а відтак передача у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі суперечить вимогам ст.ст.59, 83, 84 ЗК України.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України при розгляді справ: №6-523цс15 від 01.07.2015р., №6-184цс15 від 01.07.2015р., №6-206цс14 від 24.12.2014р., №6-193цс14 від 17.12.2014р., №6-182цс14 від 19.11.2014р., №6-175цс14 від 19.11.2014р., №6-171цс14 від 05.11.2014р..
Таким чином, надання у приватну власність земельних ділянок, які знаходяться у прибережній захисній смузі без урахування обмежень, зазначених у ст.59 ЗК України, суперечить нормам ст.ст.83, 84 ЗК України (правовий висновок ВС у справі №6-162цс15 від 10.06.2015р.).
Відповідно до ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.
Згідно зі ст.ст.16, 21 Цивільного кодексу України, ст.152 Земельного кодексу України одним зі способів захисту прав є визнання незаконними рішень органів місцевого самоврядування. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Отже, оскільки Рішення ОСОБА_2 сільської ради Миколаївської області №18 від 17.10.2014 року суперечить законам України, відповідно до п.г ч.3 ст.152 ЗК України воно підлягає визнанню недійсним та скасуванню.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позовних вимог прокурора в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, суд виходить з наступного.
Статтею 215 ЦК України встановлено загальне правило, згідно якого правочин є недійсним у звязку з недодержанням в момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених статтею 203 ЦК України.
За змістом ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Таким чином, зважаючи на те, що рішення ОСОБА_2 сільської ради Березанського району №18 від 17.10.2014 року прийнято із суттєвими порушеннями законодавства, в звязку з чим визнається судом незаконним та скасовується, також, на думку суду, має бути визнаним недійсним і укладений на його підставі договір купівлі-продажу від 27.02.2015 року спірної земельної ділянки відповідно до положень ст.ст.203, 215 ЦК України.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги прокурора слід задовольнити у повному обсязі.
Дійшовши такого висновку суд вважає заперечення проти позову відповідача ОСОБА_2 сільської ради, а саме, його посилання на те, що прибережна захисна смуга встановлюється за окремим проектом землеустрою,такими, що не заслуговують на увагу, оскільки вони суперечать зазначеним вище правовим висновкам Верховного Суду України при розгляді аналогічних справ.
Також, не враховує суд й інші доводи відповідача в обґрунтування заперечень проти позову в частині того, що оскаржуване рішення є ненормативним актом органом влади, який вичерпав свою дію, та що зазначена земельна ділянка ніколи не відносилася до земель водного фонду, вважаючи їх безпідставними.
Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача сплачені ним судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги Керівника Миколаївської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави до ОСОБА_2 сільської ради Березанського району Миколаївської області та ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, задовольнити у повному обсязі.
Визнати незаконним та скасувати Рішення ОСОБА_2 сільської ради Миколаївської області №18 від 17.10.2014 року «Про продаж земельних ділянок із розстрочкою платежу».
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд Миколаївської області шляхом подачі скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

Повний текст рішення виготовлено та підписано 26 серпня 2016 року.