АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Музичко С.Г., Саліхова В.В.

при секретарі: Бусленко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги: ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року

в цивільній справі за позовом заступника прокурора Святошинського району м. Києва Горгулі Федора Євгеновича в інтересах держави в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року позивач в інтересах держави в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації та Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» звернувся до суду з даним позовом до відповідачів.

Змінивши та доповнивши позовну заяву, прокурор просив суд визнати недійсним договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 ,укладений 23.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5,який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В. за реєстровим номером 860 з підстав ст. 228 ЦК України та витребувати у ОСОБА_3 цю квартиру придбану ним за договором купівлі-продажу.

Зазначав, що прокуратурою Святошинського району м. Києва проведено у порядку нагляду перевірку за додержанням і застосуванням законів щодо збереження комунального майна . В ході перевірки було виявлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 про що 23.04.2014 року реєстраційною

Справа № 759/22169/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2136/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.

службою ГУ юстиції у м. Києві внесені до Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою ,але в органі приватизації державного житлового фонду Святошинської РДА відомості щодо приватизації вказаної квартири відсутні і рішення щодо приватизації цієї квартири не приймалось. В зазначеній квартирі з 03.09.1982 року зареєстрований ОСОБА_9 який з питання приватизації квартири не звертався. По встановленим фактам прокуратурою району 20.08.2014 року зареєстровано кримінальне провадження за ст.ст.190 ч.4, 358 ч.4 КК України.

23.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір позики на забезпечення виконання зобов'язань за яким остання передала позикодавцю в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. В подальшому квартира перейшла у власність ОСОБА_2 у зв'язку з невиконанням боржником зобов'язань за договором позики,який відчужив її за договором купівлі-продажу ОСОБА_3

Вважав, що ОСОБА_5 підробила свідоцтво про право власності на квартиру, а отже не могла розпоряджатися нею і з цих підстав договір іпотеки є недійсним, а квартира має бути витребувана у останнього власника.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08.09.2015 року позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки укладений 23.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 щодо передачі в іпотеку квартири АДРЕСА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., зареєстрований в реєстрі за № 860. Витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3, на користь територіальної громади міста Києва в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації об'єкт нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, вартістю 405 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь держави судовий збір в розмірі 1350 грн. з кожного.

Не погодившись с таким рішенням суду представник ОСОБА_2 за довіреністю - ОСОБА_1, подав апеляційну скаргу в якій просить про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не надано правової оцінки запереченням поданим апелянтом в яких він посилався на п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» щодо застосування ст. 228 ЦК України, судом не з'ясовано чи наявна та доведена неправомірність дій ОСОБА_5 та ОСОБА_2 у набутті права власності на квартиру, чи були вчинені ними дії щодо порушення публічного порядку при укладені договору іпотеки .

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду в частині витребування із володіння ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом невмотивовано яким чином впливають розпорядження КМДА від 10.12.2010 року №1112 та розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.02.2011 року №106 на правочин - приватизацію квартири, який відбувся у 2007 році,а зазначивши, про те, що квартира АДРЕСА_1 приватизована не була, послався лише на твердження прокурора і лист Святошинської РДА від 22.08.2014 року, в той час коли до матеріалів справи долучено Свідоцтво про право власності на житло, яке підтверджує факт проведення приватизації. Також в матеріалах справи відсутні докази неправомірного володіння спірною квартирою ОСОБА_5 та підроблення нею документів для отримання у власність даної квартири. Судом невірно застосовано ст. 388 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_3, ОСОБА_1,який є представником ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_10 - представник ОСОБА_3 - апеляційні скарги підтримали з підстав наведених в них.

Прокурор та представник Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» просили апеляційну скаргу відхилити.

Відповідач ОСОБА_5 до суду не з'явилася. Виходячи з положень ч.5 ст.74 ,ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом Розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в м. Києві» затверджений перелік майна підприємств, установ та організацій, яке передано до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. Згідно додатку №8 до зазначеного розпорядження до переліку майна, яке віднесено до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації включений і будинок АДРЕСА_1.

Розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.02.2011року №106 «Про закріплення майна, що передане до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації» за Комунальним підприємством «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» закріплено на праві господарського відання без права розпорядження майном, що передано до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації. В додатку №1 до зазначеного розпорядження вказано житловий будинок АДРЕСА_1.

В зазначеному будинку розташована квартира АДРЕСА_1, в якій з 03.09.1982 року зареєстрований на підставі ордеру №В137394 від 11.08.1970р. ОСОБА_9 (а.с.6).

Заочним рішенням Святошинського райсуду м. Києва від 3 листопада 2014 року за позовом КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду в Святошинському районі м. Києва» ОСОБА_9 визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вказана квартира була оформлена на праві власності за ОСОБА_5 Відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесені на підставі свідоцтва про право власності від 11.12.2007 року, виданого Святошинською районною у м. Києві радою, на підставі розпорядження Святошинської районної у м. Києві державною адміністрації №3082 від 11.12.2007 р. (а.с.10-11, 22).

23.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_2 (позикодавець) передає ОСОБА_5 (Позичальник) грошові кошти у сумі 310 000 грн., а ОСОБА_5 зобов'язується повернути вказані кошти та сплатити відсотки за користування позикою у розмірі 5% щомісячно від суми позики. За умовами п. 4 Договору позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві суму позики до 23.12.2014 року єдиним платежем. (а.с.47)

Відповідно до п.п. 12, 13 договору позики якщо позичальник не поверне суму позики та/або прострочить сплату грошових сум, у строки встановлені п. 5, Позикодавець має право, починаючи з наступного дня, пред'явити цей договір до стягнення. Позикодавець має право звернути стягнення на будь-яке майно позичальника, дотримуючись вимог чинного законодавства України.

Згідно п.17 цього договору сторони домовились про те, що виконання зобов'язання за договором позики забезпечується заставою, а саме іпотекою належного на праві власності Позичальнику нерухомого майна, реєстраційний номер якого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 00.

23.06.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки, посвідчений 23.06.2014 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марчук К.В., відповідно до якого ОСОБА_5 (Іпотекодавець) передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання перед ОСОБА_2 (Іпотекодержателем) за договором позики від 23.06.2014р. (а.с. 49-55)

Відповідно до п.1.2.1 предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. Пунктом 3.3.2 передбачено прийняття іпотеки у власність, у порядку, визначеному ст. 37 Закону України «Про іпотеку». При цьому це застереження визначається Сторонами як договір про задоволення вимог Іпотекодержателя та є правовою підставою для реєстрації права власності Іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом цього договору іпотеки.

Пунктом 1.1. Договору іпотеки від 23.06.2014 року встановлено, що Іпотекодавець передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання перед Іпотекодержателем да Договором позики, укладеного Сторонами 23.06.2014 у письмовій формі (далі по тексту Договір позики) на суму 310 000 грн. (надалі по тексту - основне зобов'язання) строком повернення 23.12.2014 та сплатою процентів за користування позикою.

У пункті 1.9. Договору іпотеки передбачено, що Іпотекодавець засвідчує та заявляє, що він на законній підставі володіє Предметом іпотеки. Передане в іпотеку нерухоме майно належить йому на праві особистої приватної власності, зареєстроване у встановленому законом порядку, може бути відчужене Іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернення стягнення.

05.03.2015р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири, згідно якого ОСОБА_3 як покупець придбав у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 і відповідно зареєстрував право власності на дану квартиру, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.105-109).

Звертаючись з даним позовом в інтересах держави в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» ,прокурор зазначив,що при проведенні перевірки було встановлено відсутність відповідного рішення щодо приватизації квартири АДРЕСА_1 ,а отже ОСОБА_5 не набула право власності на цю квартиру та не могла розпоряджатися нею,а відтак вона не мала права укладати договір іпотеки й квартира повинна бути витребувана з чужого незаконного володіння ОСОБА_3

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції вважав встановленими та доведеними ті обставини на які посилався позивач.

Проте, колегія суддів з такими висновками у повній мірі погодитися не може, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушення норм процесуального та матеріального права, що є підставою, відповідно до положень ст.309 ЦПК України, для скасування судового рішення та ухвалення нового.

За змістом ст.ст.23,24 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

У даному випадку наявність підстав для звернення з позовом в інтересах держави в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації і Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» заступником прокурора Святошинського району м. Києва ГоргуляФ.Є. ніяким чином не обґрунтована не при подачі позовної заяви, ні під час розгляду справи.

Згідно роз'яснень наданих у п.п.22,23 Постанови Пленуму ВССУ Про судову практику про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Факт знаходження майна на балансі особи сам по собі не є доказом права власності чи законного володіння.

Виходячи з таких роз'яснень постанови Пленуму ВССУ, прокурор та особи в інтересах яких ним пред'явлено позов повинні довести право власності цих осіб на спірну квартиру або право законного володіння нею.

Перебування будинку АДРЕСА_1 на балансі Комунального підприємства «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» за розпорядженням Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 25.02.2011 року №106 «Про закріплення майна, що передане до сфери управління Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації» не свідчить про його вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Києва представницьким органом якого є Київська міська рада відповідно до ст.6 Закону України «Про столицю» , ч.2 ст. 2,ст.ст.6,10,29 а 1),30, Закону України «Про місцеве самоврядування».

У даному випадку не можна вважати, що цивільні права юридичних осіб в інтересах яких заявлено прокурором позов, порушені.

Разом із цим Київська міська рада до участі у справі не залучена, на що суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до ч.2 ст.45 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також визначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Виходячи з того, що суд апеляційної інстанції немає повноважень щодо зміни суб'єктного складу позову, залучення до участі у справі на стадії апеляційного провадження представницького органу територіальної громади м. Києва, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 313-314, 316, 317ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги: ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту: У задоволенні позову заступника прокурора Святошинського району м. Києва Горгулі Федора Євгеновича в інтересах держави в особі Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору іпотеки недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: