Справа № 342/907/15-ц
Провадження № 22-ц/779/946/2016
Головуючий у 1 інстанції Ничик Г.І.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Матківського Р.Й.

суддів: Бойчука І.В., Горблянського Я.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю: представника апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» про повернення депозитного вкладу, з апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Городенківського районного суду від 29 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року позивач звернулася з даним позовом та після збільшення позовних вимог просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь 20554,16 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтувала тим, що 27 лютого 2012 року уклала з відповідачем договір про заощадження №SAMDN8666 на суму 1050 гривень під 16% річних на термін 366 днів по 27 лютого 2013 року. Після спливу 366 днів продовжувала щороку договір та до 2015 року вносила грошові кошти на депозитний рахунок. Паралельно з даним депозитом мала відкритий депозитний вклад у ПАТ «БрокБізнесБанку» на суму 14292 гривень, однак даний ОСОБА_4 збанкрутував, тому звернулася за поверненням заощаджень до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 13 жовтня 2014 року від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб їй надіслано листа, що гроші перераховані у ПАТ КБ «ПриватБанк» до 24 листопада 2014 року. 20 жовтня 2014 року звернулася до відповідача і просила перераховані кошти у сумі 14292 гривень внести на депозитний рахунок, який є відкритим. Того ж дня у банкоматі зняла з рахунку 300 гривень та більше грошей не отримувала.

15 травня 2015 року звернулася у ПАТ КБ «ПриватБанк» м. Городенка, щоб зняти 4000 гривень з депозитного рахунку, про що від руки працівником ОСОБА_5 було зроблено запис у договорі. Згідно запису станом на 15 травня 2015 року залишок був 9826 гривень. На її запитання, чому сума менша, ніж повинна бути, отримала відповідь, що гроші з БрокбізнесБанку поклали на паралельний рахунок. Тільки 29 травня 2015 року на картку були переведені кошти. Не розуміє звідки взялися 4000 гривень, які хотіла зняти 15 травня 2015 року, якщо на рахунку не було грошей. Згідно іншої роздруківки видно, що договір укладено 27 лютого 2012 року і гроші знято у вересні 2012 року і закрито рахунок.

Рішенням Городенківського районного суду від 29 лютого 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором по заощадження №SAMDN8666 від 27 лютого 2012 року в розмірі 1050 гривень та 16% річних від простроченої суми в розмірі 642, 62 гривень; суму боргу по зарахованому 20 жовтня 2014 року грошовому переказу відшкодування за вкладом в ПАТ «Брокбізнесбанк» в розмірі 10000 гривень та 3% річних від простроченої суми в розмірі 357, 73 гривень, а всього разом 12 050, 35 гривень.

На дане рішення представник ПАТ КБ «Приватбанк» подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Апелянт у скарзі зазначає, що рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального права, неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Суд дійшов помилкового висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти, оскільки не надано жодного доказу протиправних дій та що мало місце привласнення чи незаконного списання коштів з рахунків позивача. Відповідно до виписки по депозитному ощадному рахунку вбачається, що 17 вересня 2012 року власником рахунку були зняті кошти в розмірі 1112,12 гривень. Жодного доказу, що зазначена сума була перерахована ПАТ КБ «ПриватБанк» без згоди ОСОБА_3 надано не було, тому в цій частині позов необґрунтований. Доводи порушення прав ОСОБА_3 з приводу зникнення з поточного рахунку коштів в розмірі 10 000 гривень є помилковими. У виписці по рахунку чітко зазначено, що 20 жовтня 2014 року позивачем у відділенні ОСОБА_5 за ідентифікацією по картці та мобільному телефону були перераховані кошти в розмірі 10 000 гривень на картковий рахунок, який належить ОСОБА_6 Позивач зазначала, що з рахунку було втрачено ще 4000 гривень, а потім зараховано, однак згідно виписки по рахунку позивач витратила 4000 гривень. Протягом 20 жовтня 2014 року 05 березня 2015 року, 29 травня 2015 року її рахунок було поповнено ще на 4069, 55 гривень, які потім були витрачені, і зазначені обставини встановлені судом. Суду не надано жодного належного доказу, що кошти в розмірі 10 000 гривень були переведені з рахунку позивача ОСОБА_5 без її відома чи доручення.

Вислухавши суддю-доповідача, представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала, позивача, яка вимоги скарги заперечила, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив з того, що на час розгляду справи кошти за банківським вкладом позивачці не повернуті, а кошти у розмірі 10 000 гривень, які знаходились на її поточному рахунку зняті без її згоди, тому ОСОБА_4 не виконав своїх зобовязань перед позивачкою щодо повернення коштів.

Однак, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування і ухвалення нового рішення.

Відповідно до ст. 57 ЦПК доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі оцінив докази по даній справі, що призвело до помилкового стягнення грошових коштів з ОСОБА_5.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

27 лютого 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 у відділенні м. Городенка по вул. Шевченка, 84 було укладено договір про заощадження №SAMDN8666 (вклад «Копілка, 12 міс.»), згідно якого позивач внесла кошти в сумі 1050 гривень на термін 366 днів по 27 лютого 2013 року включно, процентна ставка по вкладу складає 16 % річних, ОСОБА_4 видав вкладнику електронну книжку №612006 та відкрив особовий рахунок 9757. Пунктом 5 договору визначено, що вклад автоматично вважається продовженим ще на 366 днів у випадку, якщо в строк не пізніше за один день до закінчення терміну вкладу клієнт не заявив ОСОБА_5 про відмову від продовження вкладу. Договір передбачає право клієнта збільшувати розмір коштів на вкладі. Договір набуває чинності з дня його підписання, його дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу з процентами відповідно до умов договору (а.с. 6, 44-45).

Згідно виписки по рахунку клієнта ОСОБА_3 за період з 25 липня 2011 року по 25 серпня 2015 року по рахунку 9757980 було проведено операції: 27 лютого 2012 року на суму 1050 гривень, 17 вересня 2012 року операція на суму 1112, 12 гривень, 17 вересня 2012 року операція на суму 62, 12 гривень (а.с. 16).

Повідомленням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 13 жовтня 2014 року стверджено, що належна ОСОБА_3 сума гарантованого відшкодування за вкладами у ПАТ «БрокБізнесБанк» перерахована в ПАТ КБ «ПриватБанк», де буде зберігатись до 24 листопада 2014 року і що з 15 жовтня 2014 року для отримання коштів можна звернутись в найближчу філію ПАТ КБ «ПриватБанк».

З виписки по картці/ рахунку 977414 і додаткових рахунках до договору за період з 01 січня 2012 року -11 серпня 2015 року вбачається, що 20 жовтня 2014 року проведені такі операції: на картку 977414 «зарахування переказу на карту» в сумі 14 292, 51 гривень, «платіж у відділенні на карту/рахунок фізичної особи» в сумі 10 000 гривень, «зняття готівки у банкоматі відділення ОСОБА_5 Городенка вул. Шевченка,84» в сумі 300 гривень (а.с. 14). Протягом 31 жовтня 2014 року 05 березня 2015 року по вказаному рахунку зазначено «деталі операції» при використанні коштів з рахунку (а.с. 7-14). 29 травня 2015 року проведено дві операції «депозит» на «суми у валюті операції» - 98 гривень і 3992 гривень, після чого 02 червня 2015 року «зняття готівки у банкоматі відділення банку Городенка, вул. Шевченка, 84» в сумі 1000 гривень, 03 липня 2015 року «зняття готівки в банкоматі магазину в м. Городенка, вул. Братів Окуневських, 29» в сумі 1000 гривень, 04 липня 2015 року (а.с. 7).

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому самому банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки за допомогою платіжної банківської картки).

З доданих до матеріалів справи ПАТ КБ «ПриватБанк» квитанцій вбачається, що 17 вересня 2012 року ОСОБА_3 з картки №9757 перевела особисті кошти на суму 1 112, 12 гривень ОСОБА_4

Згідно квитанції № IFG2EAKW001ZEH від 20 жовтня 2014 року ОСОБА_3 з картки за № 977414 перерахувала особисті кошти на суму 10000 гривень ОСОБА_6, картка якого обслуговується ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджено анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку та які були зняті останнім 20 жовтня 2014 року у банкоматі м. Городенка, вул. Шевченка, 84 двома транзакціями по 5000 гривень.

За наявності таких доказів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позивач не отримувала в ОСОБА_5 і не перераховувала на інші картки 20 жовтня 2014 року кошти в сумі 10 000 гривень із зарахованих на її картку ПАТ КБ «ПриватБанк» 14 292, 51 гривень гарантованого відшкодування, та що кошти з депозитного рахунку позивача були зняті не нею, а іншою особою.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволити.

Рішення Городенківського районного суду від 29 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_7 «ПриватБанк» про повернення депозитного вкладу відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Р.Й. Матківський

Судді І.В. Бойчук

ОСОБА_8