Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції у м. Києві Колодчука Сергія Вікторовича за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із скаргою на дії старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Святошинського управління юстиції у м. Києві Колодчука С.В., посилаючись на те, що на виконанні у Відділі державної виконавчої служби знаходився виконавчий лист № 2/759/3244/13 від 26 липня 2013 року Святошинського районного суду м. Києва про вселення ОСОБА_7 у квартиру АДРЕСА_1. Рішенням суду про вселення не вказано конкретної кімнати, у яку має бути вселеним ОСОБА_7 Спірна квартира складається із двох житлових кімнат площами 16,9 кв. м та 10,3 кв. м, ідеальна частка ОСОБА_7 у праві власності на квартиру (1/3) складає 9,06 кв. м. Разом з тим, державний виконавець самостійно вирішив питання щодо жилого приміщення, у яке має бути вселений ОСОБА_7, а саме: зобов'язав її вимогами від 22 травня 2015 року та від 12 червня 2015 року звільнити кімнату площею 10,3 кв. м. Таким чином, державний виконавець всупереч рішення суду надав ОСОБА_7 кімнату у квартирі площею, що перевищує його частку у справі власності на квартиру, із порушенням її прав співвласника.

Посилаючись на викладені обставини, ОСОБА_4 просила визнати вимоги державного виконавця від 22 травня 2015 року та від 12 червня 2015 року незаконними та такими, що порушують її права та свободи.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року, у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвали судів та вирішити питання по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом ч. ч. 1, 2, 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово. Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувача та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця, суди дійшли обґрунтованих висновків про те, що державний виконавець діяв у відповідності до закону, оскільки в інший спосіб, ніж вселення до кімнати площею 10,3 кв. м в спірній квартирі, виконати рішення суду про вселення ОСОБА_7, ідеальна частка якого у праві власності на спільно майно становить 9,06 кв. м, неможливо.

Доводи касаційної скарги про порушення прав співвласника ОСОБА_4 на правильність вирішення справи не впливають, оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, співвласники спірної квартири мають у користуванні частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. За таких обставин допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Виконання рішення суду в оспорюваний ОСОБА_4 спосіб не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Б.І. Гулько

В.А.Черненко