Справа № 127/2354/16-ц Провадження № 22-ц/772/2303/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 48Доповідач Копаничук С. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючої : Копаничук С.Г.

Суддів: Панасюка О.С., Сала Т.Б.

при секретарі: Топольській В.О.

за участю відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування - виконкому Вінницької міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду від 03 червня 2016 року, -

В с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, за участю третьої особи - служби у справах дітей Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини. Вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2, в якому у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає разом з нею. Відповідач кожної неділі, а саме: з понеділка по вечора середи забирав до себе дитину з ночівлею. Однак, вона вважає, що постійні переїзди дитини з місця на місце є небажаним та можуть призвести до емоційних стресів у дитини. На даний час між сторонами наявний спір щодо місця реєстрації неповнолітньої дитини, так як не зважаючи на те, що неповнолітня дитина проживає разом із нею, місце реєстрації останньої залишається за адресою відповідача. Тому просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

Рішенням Вінницького міського суду від 03.06.2016 року в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, за участю третьої особи органу опіки та піклування - виконкому Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю. Зазначила, що суд дійшов невірно висновку про те, що між сторонами відсутній спір щодо визнання місця проживання дитини, не врахував, що відповідач не бажає укладати договір про здійснення батьками прав, визначення місця проживання дитини та її утримання, що свідчить про наявність такого спору. Крім того, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, зокрема, вирішив даний спір за відсутності письмового висновку органу опіки та піклування.

Заслухавши доповідача, осіб, що беруть участь в справі, перевіривши матеріали справи, рішення суду та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Суд першої інстанції встановив, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Вінницького міського суду від 20.03.2015 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано. Після розірвання шлюбу сторін, малолітній син проживає разом із позивачкою по вул. Космонавтів, 36А/165 в м. Вінниці, а зареєстрований за місце проживання батька ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач регулярно спілкується з сином, в тому числі, забирає його на ночівлю. Відповідач не заперечує проти проживання та реєстрації місця проживання дитини разом із матірю, в підтвердження чого 28.04.2016 року направив позивачці письмову, нотаріально посвідчену згоду на зняття малолітнього сина ОСОБА_6 з реєстрації за його місцем проживання з одночасною реєстрацією за місцем проживання позивачки. (а.с.76).

Ухвалюючи рішення про відмову у визначені місця проживання дитини разом з матірю, суд першої інстанції виходив з того, що немає жодного факту порушення, невизнання чи оспорювання її сімейних прав, син ОСОБА_7 фактично постійно проживає разом із нею, відповідач проти цього не заперечує, надав нотаріально посвідчену згоду на постійне проживання та реєстрацію місця проживання малолітнього сина разом з позивачкою, тому відсутні порушенні, невизнанні чи оспорюванні права, які б підлягали захисту.

Суд вірно встановив обставини по справі, належним чином перевірив їх доказами, які оцінив відповідно до ст.212 ЦПК України, правильно визначив спірні правовідносини та правові норми, що їх регулюють та дійшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи скарги про неврахування судом того, що наявність спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини підтверджується відмовою ОСОБА_2 від укладення договору про здійснення батьками прав, визначення місця проживання дитини та її утримання, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Вказаний позивачкою договір (а.с.80-82) стосується не лише визначення місця проживання дитини, а й цілого ряду положень щодо здійснення батьками своїх прав та обовязків, що не є предметом даного позову, з якими може не погоджуватись відповідач. Зі змісту ст.157 СК України вбачається, що укладення такого договору є правом, а не обовязком батьків.

Укладення ж окремого письмового договору про визначення місця проживання дитини, сімейним законодавством не передбачено.

Враховуючи вищевикладене, а також відсутність заперечень з боку батька щодо проживання сина з позивачкою, надання ним нотаріально посвідченої згоди на постійне проживання та зміну реєстрації місця проживання дитини за її адресою, суд дійшов вірного висновку про відсутність порушень сімейних прав позивачки відповідачем, а тому доводи скарги щодо цього є необґрунтованими.

Доводи скарги про порушення судом ч.ч.4, 5 ст.19 СК України, а саме, вирішення даного позову по суті за відсутності письмового висновку органу опіки та піклування, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ч.ч.1, 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зі змісту ч.ч.4, 5 ст.19 СК України вбачається, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка за захистом своїх сімейних прав до органу опіки та піклування не зверталась, в підтвердження свого позову письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності визначення місця проживання дитини разом з нею не надала, про його надання органом опіки та піклування перед судом не клопотала.

Представник органу опіки та піклування, що брала участь у судовому засіданні, підтвердила факт незвернення позивачки за захистом своїх сімейних прав до органу опіки та піклування та відсутності спору між сторонами щодо визначення місця проживання дитини.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ці доводи скарги не заслуговують на увагу і правильних по суті висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає матеріалам справи і вимогам закону, постановлене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.307, 308, 315 ЦПК України, -

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: