Головуючий в 1 інстанції Марченко Л.М. Доповідач Біляєва О.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого Біляєвої О.М.,

суддів Папоян В.В., Соломахи Л.І.,

за участі секретаря судового засідання Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності та його поділ, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року позов задоволений частково:

Суд вирішив установити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сімєю без реєстрації шлюбу з липня 2007 року по листопад 2014 року.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Сєрова, 59, у м. Краматорську Донецької області.

Поділити спільне сумісне майно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Сєрова, 59, у м. Краматорську Донецької області, визнавши за кожним з них право власності на ? частку цього майна.

В іншій частині позову відмовити.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 08 лютого 2016 року заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишена без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив заочне рішення в частині задоволення вимог скасувати і відмовити ОСОБА_2 у встановленні факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнанні майна обєктом права спільної сумісної власності та його поділу.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що суд неправильно оцінив надані сторонами доказам, не врахував факт його проживання у спірний період з іншою жінкою без реєстрації шлюбу у м. Краматорську та недоведеність позивачем факту набуття спірного майна за спільні кошти. Крім того, суд відновив провадження у даній справі та розглянув справу за його відсутності без належного повідомлення про час і місце розгляду справи, не зваживши на оскарження ним та ОСОБА_3 у касаційному порядку рішення Апеляційного суду Запорожської області від 01 вересня 2015 року.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній мотивів.

ОСОБА_5, яка є представником ОСОБА_2, просила апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, керувався ст.ст. 71, 74 СК України та виходив з того, що сторони з липня 2007 року по листопад 2014 року проживали однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою. За час спільного проживання за спільні кошти набули спірний будинок.

Відмовляючи у задоволенні вимог про зобовязання ОСОБА_1 передати позивачці правовстановлюючі документи на житловий будинок, суд виходив з того, що вимоги заявлені передчасно.

Рішення в частині відмови у задоволенні вимог сторонами не оскаржується.

Перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд прийшов до наступного висновку.

Згідно з частиною першою статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу (ч. 2 ст. 74 СК).

За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Для поділу набутого під час фактичних шлюбних відносин майна встановлюється факт спільного проживання однією сім'єю відповідно до вимог ст. 234 ЦПК України, ст. 74 СК України (стосується правовідносин, які виникли після 1 січня 2004 року).

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, зміст вимог і заперечень сторін, суд першої інстанції встановив факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період із липня 2007 року по листопад 2014 року та дійшов висновку про поширення на придбане у цей період майно режиму спільної власності подружжя на підставі належної оцінки здобутих у справі доказів.

Між подружжям у порядку ст. ст. 60, 70, 74 СК України ділиться те майно, набуте у шлюбі та/або під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, яке є наявним у натурі та перебуває у власності чоловіка та жінки.

Для встановлення таких обставин з'ясовується час набуття та джерело отримання коштів на придбання майна, що є об'єктом поділу.

Встановивши, що житловий будинок з господарськими спорудами № 59 по вулиці Сєрова у м. Краматорську придбаний за рахунок спільних коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 25 липня 2011 року під час спільного проживання без реєстрації шлюбу, ведення спільного господарства, побуту та бюджету, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що цей будинок є їх спільною сумісною власністю та підлягає поділу між ними у рівних частках.

Інше не встановлено письмовим договором між сторонами у даній справі.

Достатнім є дослідження у мотивувальній частині рішення суду про обставини придбання житлового будинку з господарськими спорудами № 59 по вулиці Сєрова у м. Краматорську, що мають істотне значення для встановлення правового режиму спільної власності жінки та чоловіка, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі.

Враховуючи, що у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з липня 2007 року по листопад 2014 року, визнання спільною сумісною власністю житлового будинку з господарськими спорудами № 59 по вулиці Сєрова у м. Краматорську та його поділ справу судом вирішено з правильним застосуванням норм матеріального права, що додаткового дослідження доказів не потребує, суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Надані сторонами докази оцінені судом з додержанням вимог ст. 212 ЦПК України, результати оцінки доказів суд відобразив в рішенні, в якому навів мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, доводи ОСОБА_1 про неправильну правову оцінку доказів є необґрунтованими.

У апеляційного суду, який нові докази не досліджував, підстави для переоцінки наданих сторонами суду першої інстанції доказів відсутні.

Відхиляючи заперечення відповідача про набуття спірного будинку за власні кошти, суд урахував відсутність доказів про прийняття спадщини, що відкрилась унаслідок смерті його батьків, та її склад.

Щодо продажу ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1 та передачу ОСОБА_1 коштів у сумі 7000 доларів США, що складає його частку у спадковому майні, то колегія суддів відхиляє ці доводи скарги.

На підтвердження обставин отримання грошових коштів ОСОБА_1 надав суду першої інстанції розписку (ас. 60). Проте з доданої до апеляційної скарги копії договору купівлі-продажу квартири, укладеного 11 січня 2011 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить продавцю на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 21 травня 2003 року відділом по обліку та розподілу житлової площі виконкому Краматорської міської ради, зареєстрованого в Реєстрі права власності на нерухоме майно, реєстраційний номер 31664427, номер запису: 43220-П в книзі 172. Треті особи не мають прав на квартиру (ас. 162).

Тобто, вказана квартира була приватизована ОСОБА_6 і була її особистою приватною власністю.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4 під час розгляду апеляційної скарги підтвердила, що квартира АДРЕСА_1 на час смерті батьків відповідача належала до житлового фонду державної власності та в наступному була приватизована ОСОБА_6 одноособово.

Отже, квартира не є спадковим майном, що входило до складу спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті батьків відповідача.

Крім того, продаж квартири вчинено за 27561 грн., що дорівнювало за курсом НБУ станом на 11.01.2011 року 3466,79 доларів США та станом на 30.05.2011 року 3458,09 доларів США.

Договір купівлі-продажу квартири в установленому порядку не визнаний недійсним.

Таким чином, висновок суду про недоведеність факту придбання спірного будинку ОСОБА_1 за власні кошти, є правильним і таким, що відповідає обставинам справи.

Не можна погодитись із доводами щодо неправильного відновлення провадження у справі, оскільки відповідно до вимог ст. 319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення. Установивши, що усунуто обставини, що викликали зупинення провадження у даній справі, суд першої інстанції відновив провадження, згідно зі ст. 204 ЦПК України.

Колегія суддів погоджується з доводами скарги про розгляд справи за відсутності ОСОБА_1 та його представника без належного повідомлення, оскільки в матеріалах справи відсутній витяг із журналу реєстрації телефонограм, остання не підписана суддею (ас. 114). Проте зазначене порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи, отже, не може бути підставою для скасування або зміни рішення.

Рішення в частині відмови у задоволенні решти позовних вимог не оскаржено сторонами і не було предметом апеляційного розгляду.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді