Номер провадження: 22-ц/785/1017/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, та представника відповідача ОСОБА_10,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_4 ОСОБА_6, та ОСОБА_7 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_7 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, виконкому ОСОБА_12 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_11, про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и л а:

25 березня 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що вона, ОСОБА_4, перебувала у шлюбі з ОСОБА_13 з 18.11.1977 року, у шлюбі у них народились дві дочки: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 08 квітня 2012 року ОСОБА_14 помер. Після його смерті відкрилась спадщина на частину домоволодіння, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в. За час життя, ОСОБА_14 не склав заповіт на випадок своєї смерті, а тому спадкування його прав та обов'язків здійснюється за законом спадкоємцями в порядку черговості. Вони є спадкоємцями першої черги, оскільки вона, ОСОБА_4, є тим із подружжя, хто пережив спадкодавця, а ОСОБА_3 та ОСОБА_5 - діти спадкодавця. Вони у встановлений законом строк подали заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Крім того, з заявою звернувся онук спадкодавця відповідач ОСОБА_7, який є спадкоємцем за правом представлення після померлого батька - ОСОБА_15. Домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, належало на праві особистої власності ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 04.04.1969 року виконавчим комітетом Київської районної ради депутатів трудящих м. Одеси (зареєстровано в Одеському БТІ, реєстрова книга 303, стор. 75, книга 127). 21.10.1969 року ОСОБА_14 подарував 1/5 частину вказаного домоволодіння, що складається з житлової кімнати площею 9.6 кв. м., своєму брату, відповідачу ОСОБА_11. 25.05.1993 року ОСОБА_11 за рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_16 та на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 21.02.1992 року перерахував частки в домоволодінні за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, та визначив порядок користування земельною ділянкою. Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_11 належить 43/100 домоволодіння, а ОСОБА_14 - 57/100 відповідно. Порядок користування земельною ділянкою визначено згідно проведеного експертного дослідження та становить: ОСОБА_11 виділено 80 кв.м., ОСОБА_14 виділено 321 кв.м. та в загальному користуванні залишено 40 кв.м. 28.12.2009 року ОСОБА_11 зареєстрував своє право спільної часткової власності на 43/100 домоволодіння в КП "ОБТІ та РОН" та отримав витяг №24937958 (номер запису 13577, книга 127-75). ОСОБА_14 за життя свою частину спільної часткової власності на 57/100 домоволодіння не перереєстрував. На запит державного нотаріуса КП "ОМБТІ та РОН" було повідомлено, що після проведення перерахунку часток в домоволодінні за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, частка ОСОБА_14 складає 57/100, але вона не зареєстрована в установленому законом порядку. Також повідомлено, що на момент інвентаризації 27.09.2012 року частина домоволодіння, що належала відповідачу ОСОБА_11 знесена, тому вказаний факт також впливає на перерозподіл часток у домоволодінні за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в. Державний нотаріус повідомив, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом неможливо в зв'язку з тим, що не проведена вчасно реєстрація права власності на нерухоме майно. Відповідач ОСОБА_11 з 1993 року у належній йому частині будинку не проживав, не утримував свою власність, не цікавився належним йому майном, а також не користувався земельною ділянкою згідно рішення Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року, та не сплачував податки та збори за земельну ділянку. В зв'язку з цим частина будинку відповідача (це прибудови до основного будинку) зруйнувались і співвласник разом з членами своєї родини вимушені були розібрати зруйновану частину прибудови, господарських споруд та привести до належного стану житлову кімнату площею 9,6 кв.м., оскільки існувала загроза для руйнації всього будинку через недбале ставлення ОСОБА_11 до своєї власності. Тому на теперішній час відповідач ОСОБА_11 фактично не є власником 43/100 частин домоволодіння, оскільки з його вини більша частина його власності зруйнована та відтак в силу п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України він втратив своє право власності на зруйновані з часом (більше 20 років) прибудови. Згідно із ст. 365 ЦК України вони вважали за необхідне припинити право на частки відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 у спільній власності, оскільки ці частки є незначними і не можуть бути виділені в натурі, спільне користування та володіння є неможливим в зв'язку з тим, що вони ніколи не мешкали у спірному будинку, між сторонами існують напружені стосунки та вартість їх частини будинку буде компенсована відповідачам після встановлення вартості будинку за результатами експертизи шляхом перерахування відповідних коштів на депозит суду.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 16, 182, 346, 328, 360, 365, 392, 1216-1218, 1270, 1278, 1279 ЦК України, позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 просили суд припинити право власності відповідачів ОСОБА_11, ОСОБА_7 на їх частки домоволодіння з компенсацією вартості їх часток за результатами судової будівельно-технічної експертизи та визнати за ними, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, в рівних частках право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в після смерті ОСОБА_14, померлого 08 квітня 2012 року (т.1, а.с. 2-5).

24 квітня 2014 року представник відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_17, звернулась до суду із вказаним зустрічним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 08 квітня 2012 року помер його дідусь ОСОБА_14. Після його смерті залишилась спадщина у вигляді домоволодінняза адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в. Спадкоємцями першої черги за законом є ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, які є відповідно його дружиною та доньками, а також, внук - ОСОБА_7 за правом представлення, оскільки його батько помер 29 січня 2010 року. Спадкоємці у визначений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. 16 жовтня 2012 року відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 звернулись до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом про усунення ОСОБА_7 від права на спадкування, рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2013 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 січня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено. Згідно чинного законодавства частки у спадщини у всіх спадкоємців є рівними, тому безпідставно вважати, що частка ОСОБА_7 є незначною, так як вона є рівною. В частині припинення права власності на частку спадкового майна слід відмовити, так як у відповідачів як спадкоємців не виникло права власності на спадкове майно.

Посилаючись на ці обставини, представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_7 ОСОБА_17, просила суд визнати за ОСОБА_7 права власності на ? частину на домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, та земельну ділянку, прилеглу до домоволодіння після, померлого 08 квітня 2014 року ОСОБА_14 (т. 1, а.с. 85-89).

Відповідач ОСОБА_11 та його представник ОСОБА_10, проти первісного позову заперечували й в своїх усних та письмових поясненнях зазначали, що підстав для припинення права власності на 43/100 частину домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, немає, оскільки рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 1993 року у справі №2-388/1993 домоволодіння поділено між співвласниками у звязку з чим права спільної власності вважається припиненим (ч.2 ст. 367 ЦК України). З моменту смерті його брата ОСОБА_14 позивачки перешкоджають співвласнику зайти у двір будинку, незважаючи на рішення апеляційного суду Одеської області від 17 лютого 2014 року, яким зобовязано ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 не чинити йому перешкоди у володінні та користуванні 43/100 частиною домоволодіння та земельною ділянкою. В жовтні 2014 року йому стало відомо, що позивачі знищили належну йому частину домоволодіння, а належну йому житлову кімнату площею 9,6 кв.м. відокремили від його частки, заклавши дверної проріз цеглою. Тому підстав для задоволення первісного позову немає (т.1, а.с. 143, 217-218, 237).

Представник відповідача ОСОБА_12 міська рада ОСОБА_18 проти зустрічного позову заперечував й в своїх поясненнях зазначав, що з технічного паспорту домоволодіння від 2012 року вбачається, що прибудову літ. «а1» до домоволодіння перебудовано самочинно, тому право на нього не може перейти до спадкоємців. Спадкодавець ОСОБА_14 при житті не набув право власності на земельну ділянку, тому вона не може входить у спадкову масу (т.1, а.с. 241-244).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 15 січня 2015 року цивільні справи за первісним та зустрічним позовом обєднані в одне провадження (т.1, а.с. 212).

Рішенням суду першої інстанції у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено (т.2, а.с. 31-34).

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6, просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення, яким припинити право власності ОСОБА_11 на зруйновану частину домоволодіння, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-В з урахуванням результатів останньої інвентаризації та відповіді з КП "ОМБТІ та РОН" від 27.09.2012р. щодо зруйнування наступних приміщень: веранда площею 14,96 кв.м., коридор площею 3,3 кв.м., вітальня площею 3,5 кв.м., топкова площею 3,5 кв.м., санвузол площею 2,6 кв.м., кухня площею 5,75 кв.м., кладова площею 9,2 кв.м. на підставі п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України, припинити право на частку у спільному майні ОСОБА_7 на його частину домоволодіння, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-В з компенсацією вартості його частки в зв'язку з тим, що його частка у спільній власності, є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне користування та володіння є неможливим, в зв'язку з тим, що він ніколи не мешкав у спірному будинку, між співвласниками існують напружені стосунки та на підставі ст. 365 ЦК України; визнати за ОСОБА_4, (з урахуванням відмови від своїх часток у спадковому майні ОСОБА_3, ОСОБА_5) право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, яке розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-В після померлого 08.04.2012р. ОСОБА_14, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (т.2, а.с. 41-49).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_19 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволенні зустрічного позову, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права (т.2, 63-65).

Представник позивача ОСОБА_7 ОСОБА_17, в запереченні на апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_20 ОСОБА_21, просить скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг представника позивачки ОСОБА_20 ОСОБА_21 та відповідача ОСОБА_7, пояснення на апеляцію ОСОБА_3, представника позивачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, представників відповідача ОСОБА_7 ОСОБА_8, ОСОБА_9, та представника відповідача ОСОБА_10, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_7 підлягають задоволенню частково за таких підстав.

Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1216, 1218 ЦК України). Часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, право на спадкування мають особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Частинами 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі належало на праві приватної особистої власності ОСОБА_14 на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого 04.04.1969 року виконавчим комітетом Київської районної ради депутатів трудящих м. Одеси (зареєстровано в Одеському БТІ, реєстрова книга 303, стор. 75, книга 127) т.1, а.с. 115.

Згідно із поверховим планом та схемою земельної ділянки станом на 08 грудня 1967 року спірне домоволодіння складалось з літ. «А», у якому наявні приміщення: 1-1 веранда, площею 17,0 кв.м., 1-2 житлова, площею 9,70 кв.м., 1-3 житлова,площею 9,60 кв.м., 1-4 житлова, площею 20,4 кв.м., загальною площею 56,7 кв.м., житловою 39,7 кв.м., та літ. «Б» - вбиральня, що розташовані на земельній ділянці площею 401 кв.м. (т.1, а.с. 162-164, 167, 168).

В подальшому, 21.10.1969 року ОСОБА_14 подарував 1/5 частину вказаного домоволодіння, що складається з житлової кімнати площею 9.6 кв. м, своєму брату, відповідачу ОСОБА_11 (т.1, а.с. 13-14).

08 квітня 2012 року ОСОБА_14 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09 квітня 2012 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі Одеського міського управління юстиції (т.1 а.с. 103).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 57/100 частини домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, спадкоємця померлого за законом є йгоого дружина ОСОБА_4, дочки ОСОБА_3, ОСОБА_5 та онук ОСОБА_7 (син брата спадкодавця ОСОБА_14 ОСОБА_15, який помер 29 січня 2010 року)

З спадкової справи № 949/2012 до майна померлого 08 квітня 2012 року ОСОБА_14, заведеною Третьою одеською державною нотаріальною конторою 22 серпня 2012 року (т. 1, а.с. 95-137), вбачається, що 14 вересня 2012 року дружина померлого чоловіка, позивачка ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с. 100);

14 вересня 2012 року дочки померлого, позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулись із заявами про відмову від спадщини на користь дружини померлого ОСОБА_4 (т.1, а.с. 101, 102);

24 вересня 2012 року онук померлого, відповідач ОСОБА_7 звернувся до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті дідуся (т.1, а.с. 118).

Відповідно до інформаційних листів Третьої одеської державної нотаріальної контори від 04 березня 2014 року та від 20 березня 2014 року позивачці ОСОБА_4 та відповідачу ОСОБА_7 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки згідно листа виданого Комунальним підприємством «ОСОБА_12 міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» від 27.09.2012 року право власності на частину домоволодіння під №25-в, розташованого у м. Одесі по вул. Жовтневої революції, що належала ОСОБА_14, померлому 08.04.2012 року, не було оформлено в установленому законом порядку, після перерахунку часток домоволодіння між співвласниками на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 25.05.1993 року (т.1, а.с. 136, 137 зв.).

Відмовляючи у задоволенні первісного позову в частині вимог про визнання права власності на частку від 57/100 частини спірного домоволодіння в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції виходив з того, що визнати право власності за ОСОБА_4 в порядку спадкування на частину домоволодіння не є можливим, оскільки у разі наявності самовільних будівель за спадкоємцем може бути визнано право власності на будівельні матеріали, за спадкодавцем не було у встановленому законом порядку зареєстровано право власності на домоволодіння з самовільно збудованими спорудами, а відтак він не набув право власності на це нерухоме майно. Оскільки двоє із первісних позивачів (ОСОБА_3, ОСОБА_5А.) відмовилися від спадщини, суд вважає, що обраний позивачами спосіб правового захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом не відповідає закріпленим в чинному законодавстві правовим положенням, тому суд не має правових підстав для задоволення цього позову.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У частині 1 ст. 1297 ЦК України зазначено, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відповідно до положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у звязку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Набуття (надання) повної цивільної дієздатності неповнолітньою особою не є підставою для того, щоб вважати її повнолітньою. У звязку із цим вона має вважатися такою, що прийняла спадщину відповідно до частини четвертої статті 1268 ЦК.

Подання заяви про прийняття спадщини особами, вказаними у частинах третій, четвертій статті 1269 ЦК, слід вважати їхнім правом, здійснення якого не суперечить нормі частини четвертої статті 1268 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачі повинні були довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вони посилались як на підставу своїх вимог, а відповідачі як на підставу своїх заперечень проти позову.

Однак в порушення положень ст. ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України суд першої інстанції не перевірив належним чином обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, та не надав правильної оцінки наявним у справі доказам.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку докази були досліджені судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права, тому апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 липня 2015 року за клопотанням представника позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6, була призначено та проведена судовим експертом Одеського науково-дослідницького інституту судових експертиз ОСОБА_22 судова будівельно-технічна експертиза.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №6971/24 від 22 червня 2016 року встановлено, що

наявність самочинно проведеного переобладнання у житловому будинку під літ. "А" - прибудови літ, "а1" (приміщення 1-1 коридору, площею 8,3 кв.м. - збільшено на 1,8 кв.м., -2 туалету, площею 2,4 кв.м., 1-3 житлового, площею 7,8 кв.м., 1-10 підсобного, площею 7,4 кв.м.) згідно даних технічної інвентаризації, проведеної КП "ОМБТІ та РОН" в момент складання технічного паспорту від 27 вересня 2012 року, не впливає на можливість визначення обєму спадкового майна - 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, його частин та ринкової вартості, виходячи із правовстановлюючих документів (рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 21.02.1992 року та рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року) та даних технічної інвентаризації проведеної КП "ОМБТІ та РОН" в момент складання технічного паспорту від 16 грудня 2009 року.

Обєм спадкового майна - 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, без врахування самочинного переобладнання згідно технічного паспорту, виконаного КП "ОМБТІ та РОН" станом на 27 вересня 2012 року, та з врахуванням рішення Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року, складається з наступних приміщень: частка приміщення №1 - коридору, площею 1,8 м2; №4 - коридору, площею 6,2 м2; №5 - ванної, площею 1,9 м2; №6 - жилої, площею 20,4 м2; №8 - жилої, площею 9,7 м2; №9 - кухні, площею 7,4м2. Загальна площа вищезазначеного спадкового майна складає 47,4м2; житлова - 30,1м2 (п.5) (т.3. а.с. 32).

Дійсна (ринкова) вартість спадкового майна у вигляді 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, розташованого на земельній ділянці площею 401 кв.м., що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_14, померлому 08 квітня 2012 року, та складалось в житловому будинку під літ. "А" з приміщень: 1-1 веранди, площею 17,0 кв.м., 1-2 кухні, площею 9,7 кв.м., 1-4 житлового, площею 20,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою - 20,4 кв.м., підсобною - 26,7 кв.м., вбиральні під літ. "Б", І - мостіння, Ц огорожі (з урахуванням фізичного зношення на момент оцінки згідно даних технічної інвентаризації проведеної КП "ОМБТІ та РОН" в момент складання технічного паспорту від 16 грудня 2009 року; без врахування самочинно проведеного переобладнання житловому буднику під літ. "А" - прибудови літ. "а1" (приміщення 1-1 коридору, /ею 8,3 кв.м. - збільшено на 1,8 кв.м., 1-2 туалету, площею 2,4 кв.м., 1-3 житлового, площею 7,8 кв.м., 1-10 підсобного, площею 7,4 кв.м. та дійсної вартості земельної ділянки, переданої у користування співвласникам ОСОБА_14 та ОСОБА_11) згідно даних технічної інвентаризації, проведеної КП "ОМБТІ та РОН" в момент складання технічного орту від 27 вересня 2012 року) становить 171 002 (сто сімдесят одна тисяча дві) грн. з урахуванням ПДВ (п.1).

Вирішуючи спір за зустрічним позовом ОСОБА_7, суд першої інстанції правильно виходив з того, що визнати за ОСОБА_7 право власності на земельну ділянку не представляється можливим, оскільки умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, у тому числі земельної ділянки, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством порядку, проте, за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, а був лише її користувачем, тому спадкоємець також не набуває права власності на неї в порядку спадкування.

Однак колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позовна вимога про визнання за ОСОБА_7 1/4 частини права власності на домоволодіння за померлим також не підлягає задоволенню, оскільки дана вимога є абстрактною та неконкретизованою: на які саме приміщення позивач просить визнати право власності.

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №6971/24 від 22 червня 2016 року встановлено, що

дійсна вартість (ринкова) 1/4 частини від 57/100 частин спадкового майна у вигляді 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, розташованого на земельній ділянці площею 401 кв.м., що належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_14, померлому 08 квітня 2012 року, та складалось в житловому будинку під літ "А" з приміщень - 1-1 веранди, площею 17,0 кв.м., 1-2 кухні, площею 9,7 кв.м., 1-4 житлового, площею 20,4 кв.м., загальною площею 47,1 кв.м., житловою - 20,4 кв.м., підсобною - 26,7 кв.м., вбиральні під літ. "Б", 1 - мостіння, 1,2 огорожі (з урахуванням фізичного зношення на момент оцінки згідно даних технічної інвентаризації проведеної КП "ОМБТІ та РОН в момент складання технічного паспорту від 16 грудня 2009 року; без врахування самочинно проведеного переобладнання у житловому будинку під літ. "А" - прибудови літ. "а1" (приміщення 1-1 коридору, площею 8,3 кв.м. - збільшено на 1,8 кв.м., 1-2 туалету, площею 2,4 кв.м., 1-3 житлового, площею 7,8 кв.м., 1-10 підсобного, площею 7,4 кв.м. та дійсної вартості земельної ділянки, переданої у користування співвласникам ОСОБА_14 та ОСОБА_11) згідно даних технічної інвентаризації, проведеної КП "ОМБТІ та РОН" в момент складання технічного паспорту від 27 вересня 2012 року), становить: 42 751 (сорок дві тисячі сімсот п'ятдесят одна) грн. з урахуванням ПДВ.

1/4 частка від 57/100 частин спадкового майна вигляді 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі становить: 11,8 м2 (п.4) (т.3, а.с. 31).

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, виконуючи повноваження суду апеляційної інстанції, колегія суддів вважає, що позивачкою ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_7 доведено в судовому засіданні те, що вони прийняли спадщину у вигляді 57/100 частин спірного домоволодіння відповідно ? частки та ? частки цієї частини майна після смерті ОСОБА_14, померлого 08 квітня 2012 року, та з моменту його смерті мають право на спадкове майно, оформити спадщину в нотаріальної конторі не мають можливості, тому у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України вони мають право на захист судом порушеного права шляхом визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка та дідуся відповідно за позивачкою ОСОБА_4 право власності на ? частини від 57/100 частини домоволодіння, а за позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_7 на ? частину від 57/100 частин домоволодіння.

Отже, первісні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та зустрічні вимоги ОСОБА_7 в частині вимог про визнання права власності на частки спадкового майна є законними, обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Посилання позивачів за первісним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про припинення права власності на частки ОСОБА_7 та ОСОБА_11 з незаконним, необґрунтованим, не приймається до уваги за таких підстав.

Частинами 1, 2 та 3 ст. 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно із ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У частинах 1 та 2 ст. 182 ЦК України зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобовязаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 37 Постанови Кабінету Міністрів України №868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат.

Частиною 4 ст. 334 ЦК України передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Аналізуючи зазначені норми права та зясовуючи обставини, що мають значення для справи, колегія суддів вважає, що вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про припинення права ОСОБА_7 на частку у спільному майні задоволенню не підлягають, оскільки на момент розгляду справи ОСОБА_4 не отримала свідоцтва на право на спадщину за законом, тому не набула права власності на частку у спільному спадковому майні й не сплатила іншому співвласнику ОСОБА_7 грошової компенсації частки у праві власності на спірне домоволодіння, тобто вони звернулися до суду передчасно.

З матеріалів справи вбачається, що 21.10.1969 року ОСОБА_14 подарував 1/5 частину вказаного домоволодіння, що складається з житлової кімнати площею 9.6 кв. м. своєму брату, відповідачу ОСОБА_11 (т.1, а.с. 13-14).

Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів №83 від 21 лютого 1992 року «Про визначення правого статусу зведених будівель та про погодження будівництва в індивідуальному житловому фонді» затверджена проектна пропозиція на самочинно зведену ОСОБА_16 прибудову «а1», яка складається із веранди -14,96 кв.м., коридору 3,3 кв.м., прихожій 3, 5 кв.м., топочної 3,5 кв.м., санвузла 2,6 кв.м., кухні 5,75 кв.м., кладової 9,2 кв.м. та зобовязано ОМБТІ провести перерахунок часток по будинку №25 по вул. Жовтневої революції за рахунок ОСОБА_14.

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року ОСОБА_11 на підставі рішення виконавчого комітету Київської районної ради народних депутатів від 21.02.1992 року перераховано частки в домоволодінні за адресою: м. Одеса, вул. Жовтневої революції, 25-в, та визначено порядок користування земельною ділянкою. Рішенням суду встановлено, що ОСОБА_11 належить 43/100 домоволодіння, а ОСОБА_14 - 57/100 відповідно. Порядок користування земельною ділянкою визначено згідно проведеного експертного дослідження та становить: ОСОБА_11 виділено 80 кв.м., ОСОБА_14 виділено 321 кв.м. та в загальному користуванні залишено 40 кв.м.

28.12.2009 року ОСОБА_11 зареєстрував своє право спільної часткової власності на 43/100 домоволодіння в КП "ОБТІ та РОН" та отримав витяг №24937958 (номер запису 13577, книга 127-75).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи №6971/24 від 22 червня 2016 року встановлено, що

Дійсна (ринкова) вартість 43/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11, та складалось в житловому будинку під літ "А" з приміщень: 2-1 топочної, площею 3,5 кв.м., 2-2 коридору, площею 3,5 кв.м., 2-3 житлового, площею 9,6 кв.м., 2-4 коридору, площею 3,3 кв.м., 2-5 веранди, площею 15,0 кв.м., 2-6 кладової, площею 9,2 кв.м., 2-7 кухні, площею 5,8 кв.м., 2-8 санвузлу, площею 2,6 кв.м., загальною площею 52,5 кв.м., житловою 9,6 кв.м., підсобною - 42,9 кв.м., вбиральні літ. "Б", І - мостіння, 1,2 огорожі (з урахуванням фізичного зношення па момент оцінки згідно даних технічної інвентаризації проведеної КП "ОМБТІ та РОП в момент складання технічного паспорту від 16 грудня 2009 року та без врахування дійсної вартості земельної ділянки, переданої у користування співвласникам ОСОБА_14 та ОСОБА_11), становить: 129 002 (сто двадцять і дев'ять тисяч дві) грн. з урахуванням ПДВ (п. 2) (т.3, а.с. 30зв.).

43/100 частини домоволодіння (за виключенням приміщення 2-3 житлового, площею 9,6 кв.м. в літ. "А") №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, що належить праві спільної часткової власності ОСОБА_11, знищено зруйновано), при цьому: у зруйнованому стані частково залишились конструкції (тільки фундамент, стіни, дах та горищне перекриття) в частині розташування приміщень №4,5,6 означення за технічним паспортом станом на 16.12.2009р.), а наземні конструкції іншої стіни вказаної прибудови зруйновані повністю. На підставі копій технічних паспортів, виконаних КП "ОМБТІ та РОН" станом на 16.12.2009р. та станом на 27.09.2012р. експертом визначено, що вищезазначена частина домоволодіння була зруйнована у період 16.12.2009р. по 27.09.2012р.; встановити сталося це до смерті спадкодавця ОСОБА_14, померлого 08 квітня 2012 року, чи після, експертом не уявляється можливим (п.3) (т.3, а.с. 31).

Таким чином, на час вирішення спору 43/100 частина домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, що належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_11, частково зруйнована.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна.

Статтею 349 ЦК України передбачено, що право власності на майно припиняється в разі його знищення.

У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що законних підстав для припинення права власності на 43/10 частини спірного будинку, що належить відповідачу ОСОБА_11 у звязку з її знищенням немає. Крім того, ці вимоги заявлені передчасно, оскільки позивачка ОСОБА_4 не набула права на ? частки спадкового майна у встановленому законом порядку, як це визначалось вище.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи в частині відмови у задоволенні первісного позову про припинення права власності на частки у домоволодінні та відмови у задоволенні зустрічного позову про визнання права власності на частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом.

Отже, порушення норм процесуального права, а саме, ст. ст.10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України, та норм матеріального права, а саме, ст. ст. 1218, 1268, 269 ЦК України, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст.309 ЦПК України є підставою для зімни рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення первісного та зустрічного позову частково.

Згідно із ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу;3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до частин 1 та 5 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі первісного позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 не сплатили судовий збір.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 28 березня 2014 року було відстрочена сплата судового збору до вирішення справи по суті (т.1,а.с. 50).

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2015 року з позивачів у дохід держави стягнуто 3654 грн. в рівних частках (т.2, а.с. 34).

Висновком судової будівельно-технічної експертизи встановлено, що вартість спадкової маси становить 171002 грн., з них вартість ? частин 128251 грн., вартість ? частки 42571 грн.

Таким чином, розмір судового збору при подачі позовної заяви становить немайнової вимоги 121, 80 грн., майнової вимоги - 1281,51 грн., а всього 1403, 31 грн.

Отже, розмір судового збору, який підлягає присудженню з позивачки ОСОБА_4 у дохід держави, необхідно зменшити до 1403,31 грн.

При подачі апеляційної скарги представник позивачки ОСОБА_4 ОСОБА_6 сплатив судовий збір в сумі 121,80 грн. (т.2, а.с. 40), сума недооплати становить 519,46 грн. (641.26 грн. 121,80 грн.).

При подачі зустрічного позову представник ОСОБА_7 ОСОБА_17, сплатив 298, 20 грн. (т.1, а.с. 40), а необхідно було сплатити 427,51 грн. (1% від 42571 грн.), тому позивачу ОСОБА_7 необхідно доплатити у дохід держави 129,31 грн. (427,51 грн. 298, 20 грн.).

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_7 сплатив 298,18 грн. (т.2,

При проведенні судової будівельно-технічної експертизи позивачка ОСОБА_4 сплатила 8316 грн. з ПДВ в сумі 1386 грн. (без ПДВ 6930 грн.). Тому з відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 слід присудити ? частку витрат по оплаті вартості судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3465 грн. в рівних частках.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1, п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_6, задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 березня 2015 року змінити й ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_11, ОСОБА_7 про припинення права власності частку у спільному майні та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? частини від 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, що розташовано на земельній ділянці площею 401 кв.м., та складалось в цілому без врахування самочинного переобладнання згідно технічного паспорту, виконаного КП "ОМБТІ та РОН" станом на 27 вересня 2012 року, та з врахуванням рішення Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року, з наступних приміщень: частка приміщення №1 - коридору, площею 1,8 м2; №4 - коридору, площею 6,2 м2; №5 - ванної, площею 1,9 м2; №6 - жилої, площею 20,4 м2; №8 - жилої, площею 9,7 м2; №9 - кухні, площею 7,4 м2., загальною площею 47,4м2; житловою - 30,1м2, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, померлого 08 квітня 2012 року.

Зустрічний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, виконкому ОСОБА_12 міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- Хуторной ОСОБА_23 про визнання права власності на частку спадкового майна в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на ? частину від 57/100 частин домоволодіння №25-в по вул. Жовтневої революції в м. Одесі, що розташовано на земельній ділянці площею 401 кв.м, та належало на праві спільної часткової власності ОСОБА_14, та в цілому складається без врахування самочинного переобладнання згідно технічного паспорту, виконаного КП "ОМБТІ та РОН" станом на 27 вересня 2012 року, та з врахуванням рішення Київського районного суду міста ОСОБА_16 від 25.05.1993 року, з наступних приміщень: частка приміщення №1 - коридору, площею 1,8 м2; №4 - коридору, площею 6,2 м2; №5 - ванної, площею 1,9 м2; №6 - жилої, площею 20,4 м2; №8 - жилої, площею 9,7 м2; №9 - кухні, площею 7,4 м2., загальною площею 47,4м2; житловою - 30,1м2, у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_14, померлого 08 квітня 2012 року.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_4 у дохід держави при подачі первісного позову до 1403,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 у дохід держави судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 519, 46 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 у дохід держави судовий збір при подачі зустрічного позову 129,31 грн.

Стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_11 на користь ОСОБА_4 ? частку витрат по оплаті вартості судової будівельно-технічної експертизи в сумі 3465 грн. в рівних частках.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_24

ОСОБА_2