Справа № 236/2322/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Колесник О.І.,

за участю:

заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лиман цивільну справу за заявою окремого провадження ОСОБА_1, заінтересовані особи Лиманський міський відділ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про встановлення факту народження дитини,

В С Т А Н О В И В:

15.09.2016 року до Краснолиманського міського суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту народження дитини.

Заявник повідомляє, що його син ОСОБА_3 перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 з 1998 року і по теперішній час. 11.04.2016 року в м. Донецьку Донецької області ОСОБА_2 народила дитину жіночої статі, яка є онукою заявника. Комунальною установою «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька» було видане медичне свідоцтво № 342 від 15.04.2016 року про народження дитини.

ОСОБА_1 як близький родич новонародженої дитини у вересні 2016 року звертався до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації своєї онуки на території, підконтрольній українській владі, однак йому було відмовлено з огляду на те, що непідконтрольна українській державній владі частина території Донецької області (в тому числі м. Донецьк Донецької області) на теперішній час відімкнені від державних реєстрів Міністерства юстиції України, в звязку з чим свідоцтво про народження дитини можливо отримати за умови надання медичних документів, які відповідають чинному законодавству України.

Заявник був змушений звернутись до суду задля встановлення факту народження малолітньої дитини в певному місці в певний час, оскільки іншим чином встановити цей факт,на думку заявника, неможливо.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заяву окремого провадження підтримав, просив її задовольнити, надав пояснення, аналогічні викладеним у поданій заяві. Додатково зазначив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають між собою в шлюбі з 1998 року і дотепер, мешкають однією родиною в м. Донецьку, по вул. Артеківській, 50, від шлюбу вже мають старшого сина ОСОБА_4 17-річного віку,який зараз навчається в м. Одесі; 11.04.2016 року ОСОБА_2 народила доньку в пологовому відділенні 6-ї міської лікарні м. Донецька, дитина народилась здоровою, мешкає разом зі своїми батьками в м. Донецьку,для реєстрації дитини на території, підконтрольній державній владі України, немає можливості її привезти через загострення бойових дій у тимчасово окупованих районах Донецької області.

Заінтересовані особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи судом, проте для участі в судовому засіданні не прибули, оскільки проживають на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України, зайняті доглядом за новонародженою дитиною, надали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.с. 50,51).

Лиманський МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було своєчасно повідомлено про дату, час та місце розгляду справи судом, проте заінтересованою особою для участі в судовому засіданні представника не направлено,надано заяву про розгляд справи без участі такого представника (а.с. 56), клопотань про необхідність відкладення судового розгляду заявлено не було; заперечень проти задоволення заяви ОСОБА_1 заінтересованою особою висловлено не було.

Суд, вислухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали по справі, встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини.

Заявник ОСОБА_1, 25.09.1952 р. н., є громадянином України, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.4-5), внесений до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків(а.с.6), як особа, переміщена з тимчасово окупованої території України/районів проведення АТО, фактично мешкає за адресою Донецька область, Лиманський район, с. Ярова, вул. Ялинкова, буд.11(а.с.7). ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_3, 24.05.1974 р. н., громадянина України, зареєстрованого за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2(а.с.30,34). ОСОБА_3 з 1998 року і дотепер перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2,22.02.1974 р. н., що підтверджено свідоцтвом про одруження серії І-НО № 042337, виданим 05.12.1998 року Київським відділом РАГС м. Донецька(а.с.32)

ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_5) ОСОБА_6, 22.02.1974 р. н., є громадянкою України, зареєстрована та фактично мешкає за адресою Донецька область, м. Донецьк, вул. Артеківська, буд.50, внесена до Державного реєстру фізичних осіб-платників податків (а.с.31), з 05.12.1998 року і по теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «Резніченко» на «Радченко» (а.с.32).

Дитина жіночої статі була народжена ОСОБА_2 11.04.2016 року в м. Донецьку Донецької області, що підтверджено наданим заявником медичним свідоцтвом про народження № 342 від 15.04.2016 року, виданим Комунальною установою «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька» (а.с. 28). Крім того, ОСОБА_2 отримала свідоцтво про народження доньки Василини, видане 24.05.2016 року Київським відділом ЗАГС м. Донецька, на території, тимчасово непідконтрольній державній владі України (а.с.29).

Суд не сприймає ці документи як допустимі докази з огляду на положення Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», але звертає увагу на їхній зміст, оскільки викладена в них інформація підтверджується іншими доказами по справі.

Разом із тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема висновки у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey»,«Cyprus v. Turkey»), а також проти Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republico f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де,ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на території,контрольованій не визнаним на міжнародному рівні державним утворенням.

Заявник ОСОБА_1 як близький родич новонародженої дитини у вересні 2016 року звертався до Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області для реєстрації своєї онуки на території, підконтрольній українській владі, однак йому було відмовлено з огляду на те, що непідконтрольну українській державній владі частину території Донецької області (в тому числі м. Донецьк) на теперішній час відімкнено від державних реєстрів Міністерства юстиції України, в звязку з чим свідоцтво про народження дитини можливо отримати за умови надання медичних документів, які відповідають чинному законодавству України. Факт відмови у реєстрації народження дитини підтверджено листом Лиманського МВ ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 15.09.2016 року № 1593/3.2.-01-116 (а.с. 27). Заявник позбавлений на теперішній час можливості отримати такі документи.

Факт народження ОСОБА_2 у квітні 2016 року дитини жіночої статі опосередковано підтверджено наданими заявником календарем вагітності ОСОБА_2, обмінною картою пологового відділення лікарні, даними аналізів та ультразвукових досліджень,даними ехокардіографічного обстеження, консультативним висновком пренатального обстеження, випискою зі стаціонарного лікування ОСОБА_2І.(а.с.8-26); суд також бере до уваги оглянуті в судовому засіданні фотознімки ОСОБА_2, ОСОБА_3 разом з новонародженою дитиною(а.с. 40,41,46,47). Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 (а.с.49),який є батьком породіллі ОСОБА_2, також підтвердив, що 11.04.2016 року його донька в м. Донецьку народила дитину жіночої статі, в серпні 2016 року його дружина ОСОБА_7 їздила провідати доньку, безпосередньо допомагала у догляді за новонародженою дитиною.

Учасниками процесу не піддавалась сумніву достовірність оглянутих судом доказів.

Згідно зі ст. 258 СК України баба і дід мають право на самозахист внуків, вони мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.256 ЦПК України встановлення факту народження особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом ДРАЦС зареєструвати факт народження. Суд встановлює факт народження особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Згідно зі ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України, незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народила дитину жіночої статі 11.04.2016 року в м. Донецьку Донецької області, про що Комунальною установою «Центральна міська клінічна лікарня № 6 м. Донецька» було видане медичне свідоцтво № 342 від 15.04.2016 року.

Загальновідомою та такою, що не потребує доказування, за змістом ст. 61 ЦПК України є обставина проведення антитерористичної операції на території Донецької області та вихід частини території області (в тому числі м. Донецьк) з-під контролю державної влади України.

Нормами ст. 1 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» визначено період проведення антитерористичної операції як час між датою набрання чинності Указом Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України; визначено територію проведення антитерористичної операції як територію України, на якій розташовані населені пункти, визначені у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р (зі змінами) затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, в тому числі м. Донецьк Донецької області.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» в районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян; на вимогу керівників учасників антитерористичної операції підприємства, установи та організації, що знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, частково або повністю припиняють свою роботу.

Згідно зі ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їхні посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Як вбачається зі змісту наказу Міністерства юстиції України від 17.06.2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема, до Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території частини Донецької області, в тому числі м. Донецьк, тимчасово припинено до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Донецьк.

Виходячи із засад справедливості та розумності, притаманних цивільному судочинству, суд за таких обставин вважає обґрунтованим твердження заявника про неможливість отримання на території, тимчасово непідконтрольній українській владі, медичних документів, що підтверджують факт народження малолітньої дитини ОСОБА_2 на теперішній час з обєктивних причин.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження фізичної особи та її походження проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням їй прізвища, власного імені та по батькові; походження дитини визначається відповідно до Сімейного кодексу України. Державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків. Якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя, документи, що підтверджують факт народження.

Згідно з положеннями ст. 135 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебувають між собою в зареєстрованому шлюбі з 05.12.2998 року і дотепер (а.с. 32). Отже, суд приходить до висновку щодо можливості встановлення факту народження у ОСОБА_2 дитини жіночої статі в певному місці в певний час і вважає, що перешкод для запису органом ДРАЦС батьками дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 при розгляді справи не встановлено.

Пунктом 2 підрозділу 1 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затв. наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (зі змінами), передбачено, що підставою для державної реєстрації народження дитини є, зокрема, медичне свідоцтво про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (зі змінами); медична довідка про перебування дитини під наглядом лікувального закладу (форма № 103-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 08.08.2006 року № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 року за № 1150/13024 (із змінами).

Для встановлення народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану цього факту необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для заявника ОСОБА_1 від встановлення факту народження його онуки в певний час залежить можливість в подальшому здійснення дитиною особистих немайнових прав.

За таких обставин суд дійшов висновку про те, що заява ОСОБА_1 в порядку окремого провадження про встановлення факту народження дитини підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене,керуючись ст. ст. 208-223, 256-259,367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Заяву окремого провадження ОСОБА_1 про встановлення факту народження дитини задовольнити.

Встановити факт народження громадянкою України ОСОБА_2 (народилась 22.02.1974 року, зареєстрована та фактично мешкає за адресою Донецька область, м. Донецьк, вул. Артеківська, буд.50) у шлюбі з громадянином України ОСОБА_3 (народився 24.05.1974 року в м. Донецьк Донецької області, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2) дитини жіночої статі 11.04.2016 року в м. Донецьк Донецької області.

Розяснити заявникові його право звернутись до відповідного територіального органу ДРАЦС із заявою про реєстрацію встановленого судом факту народження дитини.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду відповідно до ст. ст 257-1, 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню; оскарження цього рішення не зупиняє його виконання.

Суддя -