УХВАЛА

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору підряду, відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про розірвання договору підряду, відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди, посилаючись на те, що 30 вересня 2013 року уклала усний договір підряду з відповідачами на виконання робіт з перекриття даху та його покрівлі з шиферу на металочерепиці у належному їй житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Проте відповідачі, виконавши більшу частину робіт (улаштування дерев'яного перекриття верха, встановлення покрівлі двосхилу з наданих позивачем матеріалів) з 30 вересня до 05 жовтня 2013 року та отримавши 8 840 грн за виконані роботи, більше до виконання решти робіт не приступили. Пізніше позивач також виявила, що роботи, проведені відповідачами, виконані неякісно. На її прохання директором ПП «Ювента» було проведено огляд даху її будинку та складено акт попереднього огляду житлового будинку від 20 листопада 2013 року та встановлено, що покрівля не відповідає вимогам державних будівельних норм, а саме: відстань між кроквами становить 1,3 м, а згідно з ДБН повинно становити 0,9 м; не дотримано технології влаштування покрівлі в частині черговості встановлення елементів (плівка, контррейка, обрешітка, металочерепиця); кріпильні саморізи на металочерепиці встановлено в хаотичному порядку (згідно з вимогами повинні бути встановлені під хвилею металочерепиці); не встановлено випуск металочерепиці під ринву; при візуальному огляді криво встановлено крокви та обрешітку. Усунути в добровільному порядку та завершити роботи за усним договором підряду відповідачі відмовились.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку на її користь 37 320 грн на відшкодування майнової шкоди, 5 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у справі.

Рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати та справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_3 належить житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи від 19 лютого 2015 року № 008/БТ-15 (а. с. 147-154, т. 1) вбачається, що готовність фактично виконаних в кінці 2013 року будiвельних робіт з реконструкції дерев'яного верха та покрiвлi житлового будинку, а саме: крокви, стропильна частина, муерлати, облаштування елементів гідробар'єру, обрешiтка, покриття металочерепиці, снiгозатримувачi, складає 83,0 %. Зазначені будівельні роботи не відповідають вимогам нормативно-правових документів в галузі будівництва. Вартість будівельних робіт у житловому будинку ОСОБА_3 з демонтажу наявного даху та для влаштування нового даху становить 37 637 грн.

Судом встановлено, що 08 листопада 2013 року (а. с. 219, т. 1), донька ОСОБА_3 домовилась з майстрами із с. Делева по телефону про перекриття даху, ціна за роботу - 65 грн за 1 кв. м.

Працювали майстри з 31 вересня до 05 жовтня 2013 року. Після закінчення роботи ОСОБА_3 сплатила майстрам всю суму - 8 840 грн. Також ОСОБА_3 домовилась із майстрами про те, що за додаткову плату вони приїдуть і заб'ють фронтони дошками.

Із письмових пояснень ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 12 листопада 2013 року (а. с. 220-223, т. 1) вбачається, що наприкінці вересня 2013 року вони розпочали роботу, під час виконання роботи їм забракло матеріалу, а саме: лат, на що ОСОБА_3 попросила їх натягнути гідробар'єрну плівку, що вони й зробили. По закінченню роботи ОСОБА_3 заплатила їм 8 840 грн, при цьому вона не мала до них жодних претензій як щодо обсягу робіт, так і щодо їх якості.

Відповідно до вимог ст. 875 ЦК України за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.

Виходячи зі змісту ст. ст. 837, 865 та 875 ЦК України договір підряду укладається з моменту досягнення його сторонами згоди у визначеній законом формі щодо усіх істотних умов договору зокрема щодо: сторін договору, строку виконання робіт, предмету договору, вартості робіт, яка відображається в погодженій сторонами договору проектно-кошторисній документації та відповідальності сторін.

Відповідачі не заперечували, що ним виконувались обумовлені з ОСОБА_3 роботи. Однак, встановити які конкретно були умови договору підряду і чи порушили їх відповідачі, за відсутності належних доказів, можливості немає. Документальних доказів, які б підтверджували які саме будівельні роботи були погодженні сторонами до виконання, які для цього придбані матеріали і чи дійсно відповідачі отримали плату за виконану роботу, позивачем не надано. Письмові пояснення відповідачів, відібрані ДІМ Тлумацького РВ УМВС в Івано-Франківській області, на які посилається ОСОБА_3, специфікація, видаткові накладні №АІ-002043 від 18 вересня 2013 року та № АІ-002099 від 25 вересня 2013 pоку, рахунок-фактура № АІ-0000173 від 08 вересня 2014 року, прайс-лист на водостічну систему та покрівельні матеріали не є доказами існування договору підряду і його істотних умов, а тому не могли бути підставою для задоволення позову.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами) відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності та встановивши фактичні обставини справи, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що жодних доказів щодо укладення у належній письмовій формі між сторонами договору підряду на проведення будівельних робіт з демонтажу старого та влаштування нового даху та погодження сторонами проектно-кошторисної документації суду не надано, тому неможливо встановити дійсні правовідносини між сторонами та наявність або відсутність між ними домовленості щодо істотних умов договору підряду.

Водночас, в матеріалах справи відсутні будь-які письмові документи, які б свідчили про передачу ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в рахунок оплати за виконані останніми будівельні роботи за договором підряду. Крім того, колегія суддів вважає обґрунтовану відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, оскільки така не підтверджена жодними доказами.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів щодо їх оцінки, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 22 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк