АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Грегуль О.В.
№ 22-ц/796/9432/2016 Доповідач: Шебуєва В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Майданець К.В.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання батьківства,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 18 травня 2016 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві, Служба у справах дітей Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації про визнання батьківства.

Визнано ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Внесено зміни до актового запису № 2718, складеного 14 вересня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м.Києві про народження ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, вказавши, що батьком є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а прізвище дитини «ОСОБА_1» змінено на «ОСОБА_1».

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що при проведенні судово-генетичної експертизи вперше вона неодноразово зверталася до суду та експертної установи, але її проведено не було. На повторне проведення експертизи вона не з'явилася, оскільки перебувала на лікарняному. Суд першої інстанції не використав право на її примусовий привід та не з'ясував чому вона не з'явилася до експертної установи. Вважає, що суду були відсутні підстави для встановлення факту батьківства позивача. Ухвалюючи рішення, суд виходив лише з наявних в справі доказів та показів свідків, що по суті є припущеннями.

В апеляційній інстанції представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 та його представник просить відхилити подану апеляційну скаргу, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

В судове засідання представники третіх осіб не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року народилася ОСОБА_3.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 26 вересня 2014 року реєстрація актового запису про народження ОСОБА_3 (актовий запис № 2718 від 14 вересня 2010 року) була вчинена ВДРАЦСу Деснянського РУЮ у м. Києві на підставі заяви матері ОСОБА_1 Запис відомостей про батька дитини вносився на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за заявою матері, батьком дитини було записано ОСОБА_4 (а. с. 33-35).

14 серпня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що він є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. При народженні дитини він не перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1, запис про батька дитини було вчинено за її вказівкою. З перших днів народження він займається вихованням дочки, через чотири тижні після народження він постійно виходив з нею на прогулянки. Весною 2012 року він щодня забирав ОСОБА_3 до себе додому, оскільки ОСОБА_1 змушена була вийти на роботу. З вересня 2012 року ОСОБА_3 пішла до дитячого садочку. Крім того, в серпні 2012 року та 2013 року ОСОБА_3 відпочивала разом з його батьками на базі відпочинку у Конча-Заспі. В липні 2013 року він разом із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 їздили на відпочинок до Болгарії. З липня 2014 року відповідачка почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дочкою. Позивач просив визнати його батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та внести зміни в актовий запис про народження дитини.

Суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п.8 постанови Пленуму № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» , питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 23 грудня 2014 року за клопотанням відповідачки та представника позивача по справі було призначено судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлено питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проведення експертизи доручено експертам Київського міського бюро судово-медичних експертиз (а. с. 87-88, т. 1).

Призначена ухвалою від 23 грудня 2014 року експертиза проведена не була через неявку ОСОБА_1 до експертної установи для відбору зразків крові. Ухвала суду була повернута до суду без виконання (а. с. 173, т. 1).

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року повторно призначено по справі судово-генетичну експертизу, яка також не була проведена через неявку ОСОБА_1 (ОСОБА_1) до експертної установи (а. с. 234-235, т. 1, а. с. 9, т. 2).

Про призначення експертизи ОСОБА_1 була обізнана, належним чином повідомлена про час та місце відбору зразків для проведення експертизи, не надала суду будь-яких доказів на підтвердження поважності причин неявки до експертної установи.

Виходячи з положень ст. 146 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про визнання факту батьківства ОСОБА_2 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та задовольнив позовні вимоги. При цьому суд також врахував покази допитаних в судовому засіданні свідків.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 не порушує питання про призначення в справі судово-генетичної експертизи.

Колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні, оскільки при вирішенні спору суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, дав вірну оцінку наданим сторонам доказам по справі. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді