АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер провадження 22-ц/791/101/16 Доповідач Орловська Н.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Орловської Н.В.

суддів: Кутурланової О.В.

ОСОБА_2

секретар Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 травня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3, який є правонаступником ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки та зустрічним позовом ОСОБА_3, діючого від свого імені та як правонаступник ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6 про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014р. представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся із позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначив, що ОСОБА_3 на підставі генерального договору про надання кредитних послуг, укладеного із Банком 01.12.2006р. з наступними змінами, укладеними додатковою угодою №1 від 01.01.2008р. та угодою про внесення змін від 01.08.2008р., отримав кредит на суму 450 000 доларів США з оплатою 15% річних, який зобов`язався повернути до 30.11.2021р.

Вказане кредитне зобовязання забезпечено порукою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі, укладених із кожним із них договорів поруки від 01.08.2008р. та іпотекою згідно договору іпотеки, укладеного Банком із ОСОБА_4 01.12.2006р. та договору про внесення змін у договір іпотеки від 01.08.2008р., предметом якого є готель та земельна ділянка площею 0,0775 га по вул. Ломоносова, 55 в м. Херсоні, що належать на праві власності іпотекодавцеві згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 07.06.2007р. та ухвали того ж суду від 20.06.2007р. і державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 16.11.2006р. на підставі рішення Херсонської міської ради від 26.09.2006 р. № 108.

Оскільки позичальник порушив виконання кредитного зобовязання, виплати за договором припинив, у звязку із чим утворилась заборгованість в сумі 543 774,12 дол. США еквівалентних 8 440 664,88 грн. Банком направлена письмова вимога позичальнику та іпотекодавцеві ОСОБА_4 про дострокове повернення кредитної заборгованості, яка залишена останніми без задоволення.

Просить в рахунок часткового погашення заборгованості в розмірі 543 774,12 дол. США еквівалентних 8 440 664,88 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки: готель та земельну ділянку, розташовані за адресою вул. Ломоносова, 55 в м. Херсоні, шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ПАТ «Укрсоцбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі продажу із іншою особою покупцем за стартовою ціною, погодженою сторонами іпотечною вартістю майна 3 699 390 грн., з отриманням витягу із державного реєстру, дублікату правовстановлюючих документів на нерухомість з можливістю здійснення Банком всіх необхідних дій для продажу іпотечного майна.

В лютому 2015 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулись із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки, зазначивши, що кредитний договір не відповідає вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки при його укладанні позичальнику у письмовій формі не надана орієнтовна сукупна вартість кредитних послуг, умови договору не містять інформації щодо варіантів повернення кредиту, графіку платежів. Крім того, договір містить умову за якою кредитор вправі одноособово змінювати умови договору за власної ініціативи, в тому числі і відсоткову ставку за договором. Договором не передбачена відповідальність кредитора за порушення його зобовязань у договорі, що суперечить ст. 628 ЦК України та п.9 ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг».

Просять визнати недійсним кредитний договір, укладений 01.12.2006р. із змінами, внесеним договором від 01.08.2008р., визнати недійсними договір поруки від 01.12.2006р., та договір іпотеки від 01.12.2006р. із змінами внесеним за договорами від 01.02.2008р. та 01.08.2008р., укладені із ОСОБА_4, скасувати заборони на відчуження нерухомості, внесені до Єдиного державного реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, та скасувати обтяження на предмет іпотеки, внесені до Державного реєстру іпотек.

Рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 травня 2015р. позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 задоволені, та відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Укрсоцбанк» посилається на те, що суд першої інстанції своїх висновків дійшов всупереч нормам матеріального права, зокрема, ст.ст. 203, 1054 ЦК України, Законам України «Про захист прав споживачів», «Про фінансові послуги і державне регулювання ринків фінансових послуг», та не врахував, що кредит надано підприємцю ОСОБА_3 в рамках програми кредитування малого і середнього бізнесу з метою переобладнання житлового будинку у готель, а тому кредит не є споживчим і Закон України «Про захист прав споживачів» на ці кредитні відносини не поширюється. Правило надавати позичальнику письмово сукупну вартість кредиту встановлено після його укладання 10.05.2007р., тоді як спірний кредитний договір укладений 01.12.2006р.

Просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову Банку та про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 15.09.2015р. провадження у цивільній справі було зупинено до вступу правонаступників ОСОБА_4, яка померла 03.08.2015р.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016р. відновлено провадження, до участі у справі залучено правонаступника ОСОБА_3, який є спадкоємцем вибулого відповідача, ОСОБА_4

Заслухавши доповідача, перевіривши законність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга ПАТ «Укрсоцбанк» підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсними кредитний договір, договори поруки та іпотеки, суд виходив з того, що кредитний договір укладений внаслідок нечесної підприємницької практики Банку, яка спонукала споживача дати згоду на здійснення правочину, предметом якого є іноземна валюта у розмірі 450000 дол. США, тоді як фактично отримана сума 325500 доларів США, що є несправедливими умовами для споживача фінансових послуг, суперечить принципу добросовісності і є наслідком дисбалансу прав і обовязків позичальника, що погіршує його становище. Несправедливими є умови щодо плати за обслуговування кредиту, плати за дострокове його погашення і це є підставою для визнання таких умов та договору у цілому, недійсними. Недійсність договорів поруки та іпотеки на думку суду, є наслідком визнання недійсним основного зобовязання за кредитним договором.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав визначених законом. За визначенням ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.3,ч.5,6 ст. 203 цього Кодексу.

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 статті 18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Як вбачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 недійсність кредитного договору, укладеного 01.12.2006р. із змінами від 01.08.2008р. та несправедливість його умов для позичальника, повязував із тим, що при його укладанні позичальнику у письмовій формі не надана орієнтовна сукупна вартість кредитних послуг, умови договору не містять інформації щодо варіантів повернення кредиту, графіку платежів. Крім того, договір містить умову за якою кредитор вправі одноособово змінювати умови договору за власної ініціативи, в тому числі і відсоткову ставку за договором. Договором не передбачена відповідальність кредитора за порушення його зобовязань у договорі.

З матеріалів справи вбачається, що 01.12.2006р. АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_3 уклали генеральний договір про здійснення кредитування за умовами якого Банк зобовязався надати позичальнику кредит в межах загального ліміту 250 000 доларів США на умовах визначених цим договором та додатковими угодами до нього на строк до 30.11.2021р., а позичальник зобовязався повернути кредит у строк та на умовах, зазначених у договорі та додатковими угодами до нього.

Сплата процентів за цим договором, згідно п.3.7 здійснюється позичальником у валюті кредиту щомісячно згідно умов, викладених у додаткових угодах до цього договору. На кредитора покладений обовязок у п.4.1.2 своєчасно повідомляти позичальника про намір змінити розмір процентів в порядку, визначеному п.3.11 цього договору.

Також сторони погодили підстави за яких Кредитор має право ініціювати зміну відсоткової ставки та порядок вчинення останнім таких дій, які виклали у п. 3.11, згідно якого відсоткова ставка може бути змінена за ініціативою кредитора після укладання із позичальником додаткової угоди, або внесення змін до цього договору.

Наслідком відмови позичальника від запровадження таких змін є надання Кредитору права вимагати дострокового повернення кредиту, порядок якого встановлено у п.3.11.2 договору.

Крім того, у ст.5 цього договору сторони погодили умови покладання на кожного із них відповідальності за невиконання зобовязань, які складають зміст договірних відносин з надання кредиту, де у п.5.4 встановлена і відповідальність кредитора у вигляді сплати пені за прострочення виконання його частини зобовязань.

У додатковій угоді №1 до генерального договору про здійснення кредитування, укладеного сторонами 01.12.2006р., сторони погодили, що кредит надається у формі не відновлюваної кредитної лінії окремими частинами «транш», а саме сума 220 000 доларів США надається у 4 кварталі 2006р., а 30 000 доларів США із 1-2 квартали 2007р., а також із сплатою 13% річних та комісії, вид, строк і порядок оплати якої узгоджений у п.6 цієї угоди (а.с.36) .

01.08.2008р. сторони уклали генеральний договір про надання кредитних послуг у новій редакції, де загальний ліміт кредитування збільшений до 450 000 доларів США, із сплатою 15% річних для цієї базової валюти. У наведеній редакції договору згідно ст. 3.4 сторони встановили право позичальника достроково повністю або частково повернути кредит та проценти. Аналогічне право позичальника було передбачено у ст.4.4 генерального договору, укладеного сторонами в редакції від 01.12.2006р. Жодних умов, щодо встановлення для позичальника додаткової плати за дострокове повернення кредитних коштів цим договором не передбачено.(а.с. 28-34).

Відсоткова ставка за користування кредитом була змінена на 14,5% річних на підставі додаткової угоди від 21.10.2008р. (а.с37).

Як вбачається зі змісту додаткових угод до генерального кредитного договору, які укладені 01.08.2008р., сторони погодили порядок погашення кредиту та визначили розмір і періодичність платежів, розмір відсоткової ставки за користування кредитом.(а.с.27-34).

Із наявних в матеріалах справи письмових доказів вбачається, що на виконання вимог п.3.2 розділу 3 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженого постановою Правління НБУ № 168 від 10.05.2007р., позичальник 25.06.2008р. письмово повідомлений про умови та орієнтовну сукупну вартість кредитування та графіком погашення кредиту до часу кінцевого строку повернення кредиту 30.11.2021р., у відповідності до умов додаткової угоди від 01.08.2008р., та додаткової угоди, укладеної в редакції від 26.04.2010р.(а.с.148-156).

Крім того, несправедливість умов оспореного кредитного договору, суд визначив виходячи із того, що фактично позичальник отримав кредит у розмірі 325 500 дол. США, тоді як умовами договору встановлена сума кредиту 450 000 дол. США, а у видачі решти відмовлено.

Проте, з матеріалів справи вбачається, що договором встановлений ліміт кредитування у межах 450 000 дол. СЩА. Фактично отримана позичальником сума кредиту відповідає встановленому у ст. 2 кредитного договору порядку надання кредитних послуг та у відповідності до поданих ОСОБА_3 заявок на отримання готівкових коштів у валюті кредиту (а.с.29, 176-188).

В ході апеляційного розгляду справи сторони визнали той факт, що кредитні кошти отримані позичальником на підставі поданих ним письмових заяв, як це передбачено порядком, встановленим п.п. 3.1-3.3 кредитного договору в редакції від 01.12.2006р. та п.п.2.1-2.2 цього договору в редакції від 01.08.2008р.

Сторони також визнали той факт, що нараховані кредитором відсотки за користування кредитом здійсненні виходячи із фактично отриманих позичальником сум з дотриманням наведеного у кредитному договорі порядку.

Отже, суд першої інстанції наведеним письмовим доказам належної оцінки не надав, фактичні обставини справи щодо умов кредитування погоджених сторонами не врахував, а тому дійшов помилкового висновку про невідповідність договору вимогам ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» через несправедливість його умов станом на час його укладання внаслідок дисбалансу прав і обовязків сторін договору та погіршення становища споживача.

Враховуючи наведене та положення ст. 1054 ЦК України колегія суддів вважає, що умови договору не суперечать вимогам законодавства, що діяли на час укладання договору та не порушують прав ОСОБА_3, як споживача фінансових послуг, а тому помилковим є висновок суду щодо визнання цього договору недійсним з підстав зазначених позивачем.

Крім того, помилковим є висновок суду щодо недійсності решти договорів, поруки та іпотеки, якими забезпечені кредитні зобовязання позичальника, недійсність яких суд вважав похідним від основного зобовязання.

Враховуючи, що за змістом позовних вимог щодо недійсності вказаних договорів позивачі, за зустрічним позовом, не посилаються на будь-які інші підстави їх недійсності, ніж ті, що повязані із обставинами із якими повязана недійсність кредитного договору, висновок суду щодо задоволення цієї части позовних вимог суперечить фактичним обставинам справи та не ґрунтується на нормах матеріального права.

Отже, рішення у цій частині належить скасувати і ухвалити нове про відмову у задоволенні цих вимог.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що кредитні зобовязання позичальника забезпечені іпотекою у відповідності до договору іпотеки від 01.12.2006р., укладеного між Банком і ОСОБА_4 з наступними змінами і доповненнями на підставі додаткових договорів іпотеки від 01.02.2008р., 01.08.2008р., предметом якого є готель та земельна ділянка площею 0,0775 га по вул. Ломоносова, 55 в м. Херсоні, що належать на праві власності іпотекодавцеві згідно рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 07.06.2007р. та ухвали того ж суду від 20.06.2007р. і державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 16.11.2006р. на підставі рішення Херсонської міської ради від 26.09.2006 р. № 108. (а.с.15-23).

З наданих Банком письмових доказів вбачається, що позичальник порушив виконання кредитного зобовязання. Останній платіж на погашення заборгованості по тілу кредиту здійснив 14.02.2013р., остання виплата на погашення відсотків за користування кредитом здійснена 01.07.2013р. після чого виплати за договором припинив.

Внаслідок порушення кредитного зобовязання станом на 13.11.2014р. утворилась заборгованість в сумі 543 774,12 дол. США еквівалентних 8 440 664,88 грн. із яких: сума заборгованості за тілом кредиту складає 306018,45 дол. США (еквівалентних 4750616,05 грн.), за відсотками заборгованість - 200369,38 дол. США (еквівалентних 3110279,61 грн.), а також пені нарахованої в межах спеціального строку позовної давності один рік до часу звернення із позовом з листопада 2013р. по листопад 2014р. за прострочення повернення тіла кредиту - 389 985,88 грн. та за прострочення повернення відсотків за користування кредитом - 189 783,35 грн.

На виконання положень п.2.47 договору іпотеки від 01.12.2006р. та положень ст. 35 Закону України «Про іпотеку», в редакції, яка діяла на час порушення кредитного зобовязання позичальником, ПАТ «Укрсоцбанк» направлена письмова вимога позичальнику ОСОБА_3 та іпотекодавцеві ОСОБА_4 про дострокове повернення кредитної заборгованості, яка отримана адресатами 29.05.2014р., однак залишена без задоволення.(а.с. 54-55).

Із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки для погашення встановленої кредитором заборгованості позивач звернувся 28.11.2014р.

В ході розгляду справи жодною із сторін розмір заборгованості не заперечений та питання щодо неправильності розрахунку сум, для повернення яких, позивачем заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки ні позичальник, ні іпотекодавець не порушували.

Вказана позивачем заборгованість станом на час розгляду справи не погашена.

Умовами п.2.4.3 та п.2.4.7, 4.2 договору іпотеки, укладеному 01.12.2006р. з наступними змінами і доповненнями, між ПАТ «Укрсоцбанк» і ОСОБА_4, сторони передбачили право іпотекодержателя у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобовязання, задовольнити забезпечені іпотекою вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У п.4.5.1 договору іпотеки визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя на підставі рішення суду. Це право може бути реалізовано згідно п.4.5.4 цього договору шляхом продажу предмета іпотеки іпотекодержателем ПАТ «Укрсоцбанк» з укладанням від свого імені договору купівлі продажу в порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Статтею 38, 39 Закону України «Про іпотеку» встановлена процедура продажу предмета іпотеки, та встановлено, що ціна встановлюється зокрема на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З матеріалів справи вбачається що за висновком експерта, до спеціалізації якого у тому числі належить право визначення оцінної вартості будівельних обєктів і споруд, ринкова вартість готелю, який є предметом іпотеки становить 554 329,46 дол. США, еквівалентних станом на час проведення дослідження 26.10.2016р. - 14 188 228,80 грн.

Початкову оцінку земельної ділянки при зверненні стягнення на цей предмет іпотеки сторони визначили в умовах договору іпотеки, і в ході розгляду справи таку ціну не заперечували.

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що висновки суду першої інстанції в частині відсутності передбачених законодавством підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки суперечать встановленим обставинам справи і суперечать нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини сторін, а тому ухвалене у справі рішення суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» належить скасувати і постановити нове про їх задоволення.

Ухвалюючи нове рішення у цій частині апеляційний суд також враховує ту обставину, що іпотекодавець ОСОБА_4 померла 03.08.2015р.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 01.03.2016р. залучено правонаступника ОСОБА_3, який є спадкоємцем вибулого відповідача, ОСОБА_4

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки вiд iпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус iпотекодавця i має всі його права i несе всі його обов'язки за iпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця, який в разі його порушення боржником основного зобовязання, відповідає за задоволення вимоги iпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

З врахуванням викладеного та встановлених судом фактичних обставин, про те, що позичальник за кредитним договором ОСОБА_3 допустив порушення основного зобовязання, але набувши у порядку спадкування після смерті іпотекодавця ОСОБА_4 право на майно, яке є предметом іпотеки, успадкував і встановлені наведеним Законом обовязки майнового поручителя.

Отже, обовязок повернути заборговані кошти за основним зобовязанням позичальника, слід покласти на спадкоємця іпотекодавця ОСОБА_3 у межах вартості предмета іпотеки.

На підставі викладеного, ст. 215 ЦК України, ст.ст. 23, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 18 травня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити.

В рахунок погашення кредитної заборгованості ОСОБА_3, яка виникла станом на 13.11.2014р. в розмірі 543774,12 дол. США, еквівалентних 8440664,88 грн., в межах вартості успадкованого майна звернути стягнення на нерухоме майно, яке згідно договору іпотеки від 01.12.2006р. та додаткових договорів від 01.02.2008р. та від 01.08.2008р. про внесення змін до договору іпотеки для задоволення вимог ПАТ «Укрсоцбанк» за кредитним договором від 01.12.2006р. та додаткових договорів від 01.02.2008р., 01.08.2008р. та 27.04.2010р., є предметом іпотеки:

готель літ. «А» загальною площею 786,4 кв.м., господарчі будівлі літ. «Б», огорожа № 1-4, басейн №5, мостіння (1), який на підставі рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 07.06.2007р. та ухвали цього ж суду від 20.06.2007р. належав на праві власності спадкодавцеві ОСОБА_4, спадкоємцем якої є ОСОБА_3 та земельну ділянку розміром 0,0775 га, кадастровий №:07:006:0078, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд, розміщених за адресою: м. Херсон, вул. Ломоносова, 55, яка згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯГ номер 501445, виданого Херсонською міською радою 16.11.2006р., належала на праві власності спадкодавцеві ОСОБА_4, спадкоємцем якої є ОСОБА_3 в межах вартості успадкованого майна шляхом продажу іпотекодержателем, ПАТ «Укрсоцбанк», від свого імені будь-якій особі на підставі договору купівлі продажу без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження від іпотекодавця, за правилами ст. 38 Закону України «Про іпотеку», предмета іпотеки:

готелю за початковою ціною, в сумі 554 329,46 дол. США, що еквівалентно 14 188 228,80 грн. за курсом на 26.10.2016р., але не менше за ціну визначену субєктом оцінної діяльності на рівні не нижчому на цей вид майна станом на час виконання рішення суду та початковою ціною земельної ділянки погодженою сторонами у сумі 31372 грн.

Стягнути на користь ПАТ «Укрсоцбанк» документально підтверджені судові витрати в розмірі 5481 грн. з ОСОБА_3.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, правонаступником якої є ОСОБА_3 до ПАТ «Укрсоцбанк», третя особа приватний нотаріус ОСОБА_6, про визнання недійсними кредитного договору, договорів іпотеки та поруки відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з часу набрання ним законної сили.

Головуючий ____________ Н.В.Орловська

Судді: ____________ О.В.Кутурланова

____________ ОСОБА_2