Справа № 686/2849/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26 вересня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

Хмельницької області

в складі: головуючої- судді Козак О.В.,

при секретарі - Слободянюк А.Ю.,

за участі: позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Хмельницького цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про зобов'язання відповідача зупинити нарахування відсотків за кредитною угодою, скасування нарахованих за кредитною угодою відсотків, повернення безпідставно стягнутих коштів в сумі 490,98грн. та стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказав, що він являється клієнтом ПАТ «Приватбанк» і на його ім'я відкритий кредитний рахунок НОМЕР_1, а також відкритий рахунок НОМЕР_2, на який перераховується належна йому пенсія.

У провадженні Красилівського районного суду знаходиться кримінальна справа щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого КК України, який отримав доступ до його банківського рахунку, з якого незаконно перерахував на свою банківську картку і в подальшому зняв грошові кошти. Його визнано потерпілою особою від кримінального правопорушення. Враховуючи, що він грошових коштів не отримував, ними не користується, він звернувся до керівника відповідача з клопотанням зупинення нарахування відсотків та штрафних санкцій за кредитним рахунком НОМЕР_1, який відкритий на його ім'я до вирішення кримінальної справи по суті. Однак, відповідач всупереч всім існуючим нормам та законам не тільки продовжує нарахування відсотків, а ще й неправомірно стягнув з його пенсійного рахунку грошові кошти на погашення кредиту в сумі 490,98грн.

Вищевказаними діями відповідача порушенні його права, як споживача, оскільки ПАТ КБ «Приватбанк» не надавав та не надає йому кредитних коштів, якими він міг би користуватись, а відтак і не може нараховувати йому відсотки, тому просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в частині зобов'язання відповідача зупинити нарахування відсотків за кредитною угодою, скасування нарахованих за кредитною угодою відсотків та стягнення моральної шкоди в сумі 10000грн., з підстав викладених у позовній заяві. Решту вимог просили залишити без розгляду. Позивач в судовому засіданні також пояснив, що про крадіжку коштів йому стало відомо через два дні і того ж дня він повідомив банк. Листа в банк він написав пізніше, оскільки ОСОБА_4 йому сказав, що віддасть гроші, але так і не повернув.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку.

Відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності представника відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26.09.2016 року позов ОСОБА_2 в частині позовних вимог про повернення безпідставно стягнутих коштів в сумі 490,98грн. залишено без розгляду.

Судом встановлено, що 04.11.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, відповідно до якого останній отримав кредитну картку НОМЕР_1, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по рахунках позивача.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором б/н від 04.11.2013 року, заборгованість ОСОБА_2 станом на 10.07.2016 року становить 18508,38 грн., з яких: 12134,44 грн.- тіло кредиту; 3678,51 грн. - нараховані відсотки, решта пеня та штраф.

Частина 1 статті 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно п.1 ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 625 цього кодексу передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. При цьому ст. 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

При укладанні Кредитного договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України якою встановлено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору

Відповідно до п.9 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред'явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Згідно з п.п.1.1.2.1.12, 1.1.5.5 «Умов та Правил надання банківських послуг», що розміщені на сайті ПАТ КБ «ПриватБанк» і на які посилається в своїй позовній заяві позивач передбачено наступні обов'язки клієнта: не передавати Карти, Стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати Карти, стікер PayPass, або нанесені на них дані у цілях, не передбачених даним договором, або що суперечить чинному законодавству (п.п. 1.1.2.1.2). Вживати заходів щодо запобігання втрати (викрадення) Карти, Стікеру PayPass, ПІНу або інформації, нанесеної на Карту і магнітну смугу, або їхнього незаконного використання(п.п.1.1.2.1.12). У разі настання вищевказаних випадків, необхідно звернутися до відділення ПраватБанку, або за телефоном 3700 (безкоштовно) в Україні (п.п. 1.1.2.1.13). Власник карти зобов'язаний вживати всіх можливих заходів для запобігання втрати Карти/ Піну/ постійного пароля/ одноразових паролів п.п. 2.1.1.9.9).

Згідно вироку Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13.04.2016 року встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 28.11.2015 року, у вечірній час, знаходячись у АДРЕСА_1 зареєстрував ОСОБА_2 з його дозволу в сервісі надання послуг «Приват-24». Після чого, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_2, з метою заволодіння коштами, взяв його мобільний телефон «Нокіа», зайшов у сервіс надання послуг «Приват-24», логін якого був зареєстрований на потерпілого, підтвердивши пароль входу в сервіс, який йому був відомий та ввівши пароль підтвердження, який надійшов на мобільний телефон потерпілого, керуючись корисливим мотивом, повторно перерахував з банківської картки потерпілого НОМЕР_1 на свою банківську картку НОМЕР_3 грошові кошти в сумі 8500грн., заподіявши потерпілому матеріальний збиток на вказану суму. Вказаним вироком було затверджено угоду про примирення, укладену 13.04.2016 року між обвинуваченим ОСОБА_4 та потерпілим ОСОБА_2 ОСОБА_4 визнанно винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, та призначено покарання у виді одного року позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. Остаточне покарання визначено відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочині, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, яке призначено вироком Красилівського районного суду Хмельницької області від 17.12.2015 року, у виді 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців.

Отже, з вищевикладеного вироку вбачається, що позивач надав дозвіл ОСОБА_4 зареєструвати його в сервісі надання послуг «Приват-24», у зв'язку з чим ОСОБА_4 став відомий пароль входу в сервіс і саме за допомогою мобільного телефону позивача ОСОБА_4 вів пароль підтвердження. Вказані дії позивача, призвели до незаконного використання інформації третьою особою, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зокрема, ч.1 ст.11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зокрема, ч.3 та ч.4 ст.60 ЦПК України встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно п.2.1.1.9.10 Умов та правил надання банківських послуг у випадку втрати Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів або виникнення у Держателя підозр, що Карта / ПІН / постійний пароль / одноразові паролі могли бути втрачені, або виникнення ризику несанкціонованого використання Карти / ПІНу / постійного пароля / одноразових паролів Держатель повинен негайно виконати одну з таких дій, в т.ч.: звернутися до Банку за телефоном: 3700 (безкоштовно по Україні), НОМЕР_4 (для VIP-клієнтів),НОМЕР_5 (для дзвінків із-за кордону); звернутись в Банк для блокування Карти (у випадку втрати Карти); якщо Клієнт підключений до сервісу Internet Banking Приват-24 виконати дії, необхідні для припинення дії Карти відповідно до Керівництва з використання сервісу.

Доказів на підтвердження негайного повідомлення відповідача про несанкціоноване зняття коштів з його кредитного рахунку позивач суду не надав.

Позивач повідомив письмово ПАТ КБ «ПриватБанк» про отримання доступу третьою особою до його банківського рахунку лише 09.12.2015 року, та просив зупинити нарахування відсотків та штрафних санкцій за його кредитним рахунком, що підтверджується його письмовим клопотанням, яке було отримано банком 22.12.2015 року. Як вбачається з пояснень позивача в судовому засіданні листа в банк він написав пізніше, оскільки ОСОБА_4 йому сказав, що віддасть гроші.

Відповідно до п.п. 2.1.1.13.2 Умов та правил надання банківських послуг, постановка карти в СТОП-лист здійснюється на підставі письмової заяви Клієнта. Доказів на підтвердження направлення відповідачу заяви про постановку карти в СТОП-лист, позивачем також суду надано не було. Письмове клопотання позивача від 09.12.2015 року такої вимоги до відповідача не містить.

Наслідком вищевказаних обставин стало подальше нарахування процентів за користування сумами кредитного ліміту.

Листом від 05.01.2015 року № 20.1.0.0.0/7 - 20151222/3027 ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовило ОСОБА_2 у задоволенні його заяви про зупинення нарахування відсотків посилаючись на обов'язковість виконання умов договору сторонами та заборону законодавством банкам встановлювати окремій особі більш сприятливі умови, ніж іншим клієнтам банку за аналогічними договорами.

Відповідно до п.п.1.1.5.5, 1.1.5.14 Умов та правил надання банківських послуг банк не несе відповідальності у випадку, якщо інформація про рахунки Клієнта, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24 або проведених Клієнтом операціях стане відомо іншим особам внаслідок несумлінного виконання Клієнтом умов їхнього зберігання і використання та/або прослуховування або перехоплення інформації у каналах зв'язку під час використання цих каналів. Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах Банку, через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач порушив умови кредитного договору та не вжив всіх можливих заходів для запобігання втрати одноразових паролів, зберігання інформації про його рахунки, Карту, контрольну інформацію Клієнта, відправленому в SMS - повідомленні ПіН - коді, Ідентифікаторі користувача, паролях системи Приват24. У зв'язку з чим, між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_4 склалися деліктні правовідносини, які полягають у тому, що шкода, завдана особі чи майну громадянина, а також, шкода, завдана майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала. Юридичним фактом, з яким закон пов'язує виникнення зобов'язання внаслідок завдання шкоди, є факт завдання шкоди, делікт. А тому, позивач не позбавлений права звернутись з відповідним позовом про відшкодування шкоди до ОСОБА_4, діями якого йому була заподіяна матеріальна шкода.

Позивачем суду також не надано належних та допустимих доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що кредитний договір укладений між сторонами не розірвано та не виконано, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, слід відмовити.

Керуючись ст.ст. керуючись ст. 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 530, 610, 612, 634, 1048, 1054 ЦК України, Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою правління НБ України від 05 листопада 2014 року №705, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про зупинення нарахування відсотків, скасування нарахованих відсотків та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Хмельницької області через Хмельницький міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: