АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання.

Зазначав, що 10 листопада 2010 року сторони уклали договір довічного утримання й у порушення умов якого відповідач належним чином особисто не виконує зобов'язання за договором, не проводить індексацію суми грошового утримання, в результаті чого погіршилося матеріальне становище позивача. Відповідач не переймається потребами позивача, не виконує істотних умов договору, зокрема, не забезпечує необхідними ліками, доглядом, не забезпечує належних умов проживання, не провідує позивача. Грошові кошти на утримання, визначені договором, надає не відповідач, а його мати.

Враховуючи вищенаведене, просив розірвати договір довічного утримання, укладений 10 листопада 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, який було посвідчено Державним нотаріусом 5 Київської державної нотаріальної контори (надалі - КДНК) Войстрік О.В., зареєстрований у реєстрі за № 7-1673.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_3 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, представників відповідача, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Постановлене по справі рішення суду зазначеним вимогам процесуального права не відповідає.

Як убачається з матеріалів справи, 10 листопада 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 уклали договір довічного утримання, який посвідчено державним нотаріусом 5 КДНК, зареєстрований в реєстрі за №7-1673 (а.с.5 - 6).

Відповідно до положеннями п.1 оспорюваного договору передбачено, що ОСОБА_3 передає у власність, а набувач отримує у власність 52/100 частин квартири АДРЕСА_1, та взамін чого ОСОБА_2 зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням (доглядом) довічно.

Пунктом 7 договору встановлено, що ОСОБА_2 зобов'язується довічно утримувати ОСОБА_3, забезпечувати грошовими ресурсами для задоволення потреб та створення умов для необхідних життєвих потреб, на які відчужував самостійно буде забезпечувати себе харчуванням, одягом, лікарськими засобами, необхідними послугами, та всім необхідним для повноцінного життя. Сторони домовились, що утримання (догляд), у тому числі забезпечення харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами в розмірі 400 грн. на місяць, які будуть щомісяця надаватися відчужувачу, шляхом банківського або грошового переказу, або готівкою під розписку. Набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за вказану частину квартиру.

Сума грошового утримання підлягає індексації в порядку встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації не вважається істотним порушенням умов договору (п.8 договору).

Одноразове грошове утримання визначено сторонами за спільною згодою у розмірі 20000грн., які відчужувач отримав повністю від набувача перед підписанням договору. Визначене сторонами грошове утримання є достатнім для підтримання повноцінного та якісного життєвого рівня відчужувача та не потребуватиме, подальшого перегляду сторонами умов договору (п. 10 договору).

Згідно вимог ч. 1 ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Визнаючи доведеним наявність підстав до розірвання укладеного між сторонами договору довічного утримання, районний суд виходив з того, що відповідач неналежно виконував умови договору в частині виконання обов'язків за договором, пов'язаного зі сплатою позивачу суми грошового утримання без проведення індексації в період з 2010 року, що призвело до отримання відчужувачем коштів у меншому розмірі, аніж повинен отримувати за договором.

Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Згідно із ст. ст. 627, 638 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач, укладаючи договір довічного утримання, повністю погоджувався з його умовами.

В договорі довічного утримання від 10 листопада 2010 року визначені наступні істотні умови у вигляді таких обов'язків набувача:

- одноразове грошове утримання у розмірі 20 000 грн. (п. 9);

- щомісячне грошове утримання у розмірі 400 грн. (п. 7)

- оплата комунальних послуг (п. 7);

- довічне проживання відчужувача у квартирі (п. 11);

- поховання відчужувача після його смерті (п. 7).

Окрім цього, пунктом 8 договору передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації в порядку, встановленому чинним законодавством. Не проведення індексації у випадку, якщо про це не було заявлено відчужувачем, не вважатиметься істотним порушенням умов договору (а.с.5 на звороті).

Між тим, районний суд належним чином не дослідив зміст договору, а тому залишилася поза увагою істотна обставина, з якою ОСОБА_3, підписавши договір, погодився у повному обсязі, про те, що не проведення індексації у випадку, якщо це буде ним заявлено, не вважатиметься істотним порушенням умов договору.

Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою відсутність у справі доказів звернення позивача до ОСОБА_2 з вимогою про збільшення суми грошового утримання чи проведення індексації цих виплат.

Не долучено до справи й розрахунок заборгованості по платежах, не доведено, яка сума грошових коштів недоплачена боржником відчужувачу, що свідчить про поспішність висновків районного суду про наявність правових підстав до задоволення позову.

Колегія суддів враховує й те, що ОСОБА_3 раніше звертався у суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, за результатами розгляду якого рішенням Святошинского районного суду м. Києва від 13 березня 2014 року у позові відмовлено з підстав його недоведеності (а.с.105-106).

Згідно положень ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до положень ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції таким, що постановлено з неповним з'ясуванням обставин справи, що призвело до порушення норм матеріального права.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а по справі необхідно ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Правові підстави до закриття провадження у справі відсутні, а тому колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 18 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання відмовити.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/18519/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11932/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Заєць Т.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.