Справа № 368/1150/16-ц
провадження № 4-с/368/11/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" вересня 2016 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

під час розгляду в судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик Київської області цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з скаргою звернувся ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження, мотивуючи свою заяву наступним.

15.08.2016 р. ним було отримано постанову про відкриття виконавчого провадження відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про примусове виконання, стягнення з нього ІТЗ в сумі 90,00 грн., згідно якою він повинен виконати, сплатити дану суму до 12.08.2016 р.

Цілком не погоджуючись з даною постановою, він звернувся до ОСОБА_2, заступника начальника Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби. На його заперечення вона йому пояснила, що стягнення проваджується на підставі виконавчого листа № 2-1130/10 виданого 09.09.2013 р. Кагарлицьким районним судом. Даний виконавчий лист набрав чинності 18.03.2011 р. Заява про примусове виконання подана 03.08.2016 р., а тому стягнення законне, і так як він пропустив термін добровільного виконання, то повинен сплатити державний збір і витрати повязані з виконанням, а тому запропонували йому сплатити 144 грн. 94 коп.

Цілком не погоджуючись з даним рішенням, він вимушений звернутися з даною скаргою до суду.

Він є інвалідом бойових дій, а тому звільнений від сплати судових витрат, згідно ст. 22 Закону України «Про державне виконання», повинне бути проведене на протязі року, тому просив скасувати Постанову про відкриття виконавчого впровадження від 05.08.2016 р., винесеного ОСОБА_2, заступника начальника Кагарлицького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Київській області.

Представник відділу ДВС Кагарлицького РУЮ ОСОБА_2 подану скаргу не підтримала та просила суд у її задоволенні відмовити, оскільки відкрито виконавче провадження по заяві стягувача та в строк передбачених законом.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні скарги через її необґрунтованість з оглядом на наступні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод(надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Сферою регулювання ст. 6 Конвенції є також виконання судового рішення. Зокрема Європейський суд з прав людини зазначає, що п. 1 ст. 6 Конвенції («Право на справедливий суд») гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обов'язків. Таким чином, ця стаття проголошує право на доступ до суду, тобто право подати до суду позов з цивільно-правових питань. Однак, це право було б ілюзорним, якби правова система договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов'язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 Конвенції детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який договірні держави зобов'язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію.

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

В рішенні Європейського суду «Горнсбі проти Греції» від 10.03.1997 (п. 40) зазначено, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «суду».

Згідно із ст. 385 ЦПК України вбачається, що скарга може бути подана до суду у десятиденний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно із ст. 383 ЦПК України вбачається, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи виконавчої служби під час виконання судового рішення порушено її права чи свободи.

Згідно із частиною першою статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Статтею 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом (в тому числі, положенням статті 17 цього Закону щодо визначення виконавчого документа).

Відповідно до ч. 6 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржена сторонами у десятиденний строк у порядку, встановленому цим законом.

Стаття 385 ЦПК України визначає, що сторона виконавчого провадження може подати скаргу у суд у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

11 листопада 2010 року Кагарлицьким районним судом Київської області було розглянуто цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Кагарликводоканал», третя особа: Управління праці та соціального захисту населення Кагарлицької районної державної адміністрації Київської області про захист прав споживачів та винесено рішення, згідно якого у задоволені вимог ОСОБА_1 було відмовлено, звільнено від сплати судового збору та стягнуто витрати в сумі 90 грн. на сплату за інформаційно технічне забезпечення розгляду справи.

Позивачем ОСОБА_1 було подано апеляційну скаргу, але її було залишено без руху. Недоліки скаржником не було усунуто і скаргу було повернуто позивачу.

Справа із апеляційного суду надійшла до суду 06.09.2013 року, тому 09.09.2013 року було видано виконавчий лист та направлений на виконання.

Із наданих Відділом ДВС Кагарлицького РУЮ до суду документів вбачається, що вказаний виконавчий лист подавався на виконання двічі, про що свідчить напис на копії виконавчого листа та даних у заяві, а саме: що виконавчий лист перший раз перебував на виконанні, про що свідчий запис у копії виконавчого листа, а саме: поданий на виконання 09.09.2013 року та повернутий без виконання 27.10.2015 року та був та був повторно поданий на виконання 03.08.2016 року.

05.08.2016 року Відділом ДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та постанову було направлено боржнику.

У постанові про відкриття виконавчого провадження було зазначено строк добровільної сплати, а також те, що якщо боржник предявить конверт, то строк добровільної оплати буде продовжено.

Боржником у виконавчому провадженню є ОСОБА_1, який отримав постанову про відкриття виконавчого провадження 15 серпня 2016 року. Проте, представнику Відділу ДВС Кагарлицького РУЮ не предявив.

Приймаючи до уваги, що виконавче провадження було відкритте державним виконавцем 05 серпня 2016 року відповідно до вимог ст.ст. 19, 25 Закону України «Про виконавче провадження», тому суд не вбачає порушень у його відкритті.

Приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає недоведеними посилання скаржників на неправомірність дій державного виконавця.

На підставі досліджених доказів суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав задоволення скарги.

Дій державного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за рішенням суду вчинені ним в межах компетенції та відповідно ст.19 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин суд вважає, що скаржником не наведено доказів наявності підстав, що можуть слугувати для визнання рішень державного виконавця незаконними та їх скасування, тому у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд відмовляє.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 377 ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відкриття виконавчого провадження відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.І. Шевченко