У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, Товариства з обмеженою відповідальністю торгово-будівельної компанії «Валган» до Приватного підприємства «Нова концепція будівництва», третя особа - Інспекція державного архітектурного-будівельного контролю Дніпропетровської міської ради, про зобов'язання вчинити певні дії та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_26 на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2007 року позивачі звернулися до суду з указаним позовом, в якому посилалися на те, що між ними та Приватним підприємством «Нова концепція будівництва» (далі - ПП «Нова концепція будівництва») укладені окремі договори про дольову участь у будівництві житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Зобов'язання щодо оплати коштів позивачами виконано в повному обсязі, проте відповідач не виконує умови укладеного договору та не передає об'єкти інвестування пайщикам. Враховуючи викладене, позивачі, відповідно до уточненої позовної заяви, просили суд зобов'язати відповідача передати відповідні квартири та нежитлові приміщення за актами прийому-передачі та визнати за ними право власності на відповідні квартири та приміщення. Зокрема, ОСОБА_18 та ОСОБА_17. просили суд визнати за ними право власності на квартиру № 2 в житловому будинку літ А-7, за указаною адресою поз. 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 (т. 1, а. с. 2-7, т. 2, а. с. 93-98).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року позовні вимоги 18 позивачівзадоволені у повному обсязі, у тому числі визнано право власності на квартиру № 2 у житловому будинку літ. А-7 за адресою: АДРЕСА_1 поз. 1,2,3,4,5,6,7,8,9,10,11 за ОСОБА_27, ОСОБА_28 та зобов'язано ПП «Нова концепція будівництва» передати їм вказану квартиру та нежитлові приміщення за актами приймання-передачі. Позовні вимоги ОСОБА_7 та ОСОБА_29 залишено без розгляду (т. 2, а. с. 107-110).

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року виправлено описку у написанні найменування позивача ТОВ ТБК «Валган» (т. 2, а. с. 113).

Ухвалами Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року та 24 липня 2008 року вказане рішення було роз'яснено в частині площ приміщень та того, що дане рішення є правовстановлюючим документом (т. 2, а. с. 116, 119).

Додатковим рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року вирішено питання судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року апеляційну скаргу повернуто ОСОБА_26, апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_26 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року закрито.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 січня 2016 року виправлено описку в ухвалі апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року, викладено абзац перший резолютивної частини в наступній редакції: «Апеляційну скаргу залишити без розгляду та повернути ОСОБА_26.».

У касаційній скарзі ОСОБА_26 порушує питання про скасування оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції із направленням справи до цього ж суду для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_26 оскаржує рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_17 та ОСОБА_18, яким право власності на спірне нерухоме майно було визнано за ОСОБА_18 на підставі договору про дольову участь у будівництві від 25 червня 2004 року № 17/с, а за ОСОБА_17 на підставі договору про дольову участь у будівництві від 16 березня 2003 року № 10/с та угодами про уступку договору від 23 червня 2004 року та від 12 квітня 2007 року (т.1, а. с. 15-18, 50-55).

16 березня 2003 року між ПП «Нова концепція будівництва» та ОСОБА_25 укладено договір про дольову участь у будівництві № 10/с, відповідно до умов якого підприємство зобов'язалося після закінчення будівництва передати у власність пайовику ОСОБА_25) частину зведеного об'єкта - квартиру № 3 загальною площею 135 кв. м, розташовану на 2 поверсі по АДРЕСА_1 (додаток 1 «План квартири»).

23 червня 2003 року між ПП «Нова концепція будівництва», ОСОБА_25 та ОСОБА_26 укладено угоду про уступку договору, відповідно до умов якої ОСОБА_25 передала ОСОБА_26 права та обов'язки за договором про участь у договорі про дольову участь у будівництві від 16 березня 2003 року № 10/с, укладеному між ОСОБА_25 та ОСОБА_26

25 червня 2004 року між ПП «Нова концепція будівництва» та ОСОБА_18 укладено договір про дольову участь у будівництві № 17/с, відповідно до умов якого підприємство зобов'язалося після закінчення будівництва передати у власність пайовику (ОСОБА_18.) частину зведеного об'єкта - квартиру № 2 загальною площею 125 кв. м, розташовану на 2 поверсі по АДРЕСА_1 (додаток 1 «План квартири»).

12 квітня 2007 року між ОСОБА_26 та ОСОБА_17 укладено договір, відповідно до умов якого ОСОБА_26 передала ОСОБА_17 всі права та обов'язки за договором про дольову участь у будівництві від 16 березня 2003 року № 10/с, укладеному між ПП «Нова концепція будівництва» та ОСОБА_25

Також, 12 квітня 2007 року між ОСОБА_26 та ОСОБА_17 укладено договір доручення, відповідно до умов якого остання взяла на себе зобов'язання здійснювати від імені довірителя всі необхідні юридичні дії пов'язані з виконанням договору про дольову участь у будівництві від 16 березня 2003 року № 10/с, укладеному між ПП «Нова концепція будівництва» та ОСОБА_26

Закриваючи апеляційне провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив з того, що апеляційну скаргу подано особою, яка не брала участь у справі і оскаржуваним рішенням суду першої інстанції не вирішувалося питання про її права та обов'язки.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна з таких підстав.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з пунктом 8 частини третьої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу V ЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Згідно зі ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом цієї статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається в несприятливих для них наслідках.

У справі, яка переглядається, звертаючись із апеляційною скаргою на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2007 року ОСОБА_26 посилалася на те, що позивачі: ОСОБА_17 та ОСОБА_18, у суді першої інстанції не вказали про її право на квартиру № 2 в житловому будинку літ. А-7 за адресою: АДРЕСА_1, поз. 1-11, м. Дніпропетровськ, загальною площею 244,6 кв. м, вказуючи на укладений між нею та ОСОБА_17 договір доручення 12 квітня 2007 року, який і визначає права та обов'язки щодо спірного нерухомого майно.

Так, до матеріалів справи долучено договір доручення, укладений між ОСОБА_17 та ОСОБА_26 12 квітня 2007 року, відповідно до п. п. 1, 3 якого: «Поверенный в течение срока действия настоящего договора принимает на себя обязательство, в качестве представителя доверителя, совершать от имени доверителя все необходимые юридические действия, связанные с исполнением договора о долевом участии в строительстве № 10/с от 16 марта 2003 року, заключенным между ЧП «Новая концепция строительства» и ОСОБА_30, и в целях исполнения поручения, поверенный обязан на основании предоставленных доверителем документов осуществить указанные юридические действия. Поверенный обязан исполнить поручение доверителя в соотвествии с указаниями, в рамках данного договора и после исполнения условий Раздела 1 настоящего договора в течении 10 дней расторгнуть с доверителем договор о переводе прав и обязанностей по договору о долевом участии в строительстве № 10/с от 16 марта 2003 року, заключенном между сторонами 12 апреля 2007 года и передать все документы, полученные в ходе исполнения настоящего договора, а также передать подписанный акт приема-передачи квартиры, дальнейшей государтсвенной регистрации права собственности на имя доверителя» (т. 2, а. с. 143).

Наявність вказаного договору доручення від 12 квітня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_17 зобов'язалася розірвати договір уступки права вимоги та провести державну реєстрацію квартири на ім'я ОСОБА_31 вказує на те, що остання має підстави вважати своє право порушеним і такі обставини підлягають перевірці.

Отже, висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у ОСОБА_31 права на оскарження рішення суду першої інстанції на тій підставі, що суд не вирішував питання про її права та обов'язки, є передчасним, суперечить змісту статті 292 ЦПК України та перешкоджає подальшому провадженню в справі щодо існуючого спору.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа - передачі до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_26 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2015 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду справи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова