У Х В А Л А

іменем україни

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки; за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання окремих частин договору іпотеки недійсними за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану їхнім представником - ОСОБА_7, на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 20 серпня 2008 року ОСОБА_8 отримав кредитні кошти у розмірі 400 тис. швейцарських франків із сплатою 12,95 % річних на строк до 10 серпня 2038 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 74 % у с. Нові Петрівці у масиві «Лазарів сад» Вишгородського району Київської області та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розміщене вказане будівництво. ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є дружина − ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Посилаючись на те, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник за життя та його спадкоємці, незважаючи на вимоги, не погасили, позивач просив в рахунок погашення кредитної заборгованості у розмірі 391 556,84 швейцарських франків звернути стягнення на предмет іпотеки, визнавши за ним право власності на нього.

У липні 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3, як дружина спадкодавця, не давала згоди на включення до договору іпотеки іпотечного застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке за своєю правовою природою є окремим договором та потребує отримання згоди другого із подружжя, яке не було отримано. Враховуючи викладене, позивачі за зустрічним позовом просили визнати положення п. 4.2 в частині застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, п. 4.6, розділу 5 договору іпотеки від 20 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_8, недійсними.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року позов ПАТ «Універсал Банк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 серпня 2008 року в розмірі 391 556,84 швейцарських франків, звернуто стягнення на предмет іпотеки, зокрема незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 74%, розташований у с. Нові Петрівці у масиві «Лазарів сад» Вишгородського району Київської області та земельну ділянку загальною площею 0,15 га, на якій він розташований, що є власністю ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4, шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах із застосуванням процедури продажу, передбаченої ст. 38 Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 5 445 тис. грн. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року рішення районного суду в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ «Універсал Банк» в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості у розмірі 391 556,84 швейцарських франків за кредитним договором від 20 серпня 2008 року звернуто стягнення на вказаний вище предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за ПАТ «Універсал Банк» на зазначене майно в межах вартості отриманого спадкоємцями померлого боржника спадкового майна, загальною ринковою вартістю 5 445 тис. грн. В іншій частині рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4 - ОСОБА_7 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовити, а зустрічний позов задовольнити у повному обсязі.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Універсал Банк» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що у результаті неналежного виконання померлим ОСОБА_8 кредитних зобов'язань утворилася заборгованість, яку він за життя та його спадкоємці не погасили, що є підставою для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому зазначив, що підстав, передбачених законодавством, для визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем немає.

Скасовуючи рішення районного суду в частині визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки, апеляційний суд виходив із того, що одним зі способів звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є набуття іпотекодержателем права власності на нього. В іншій частині суд апеляційної інстанції погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що ОСОБА_3 надала письмову згоду чоловікові, ОСОБА_8, на передачу спірного майна в іпотеку.

Такі висновки апеляційного суду є правильними, відповідають фактичним обставинам справи, до яких вірно застосовано норми матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 20 серпня 2008 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_8 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредитні кошти у розмірі 400 тис. швейцарських франків із сплатою 12,95 % річних на строк до 10 серпня 2038 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є незавершений будівництвом житловий будинок готовністю 74 % у с. Нові Петрівці у масиві «Лазарів сад» Вишгородського району Київської області та земельна ділянка площею 0,15 га, на якій розміщене вказане будівництво.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 помер. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є дружина − ОСОБА_3 та діти: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4

Пред'являючи позов, ПАТ «Універсал Банк» посилалось на те, що у результаті порушення умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник за життя та його спадкоємці, незважаючи на вимоги, не погасили.

Частиною 1 ст. 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Апеляційний суд обґрунтовано виходив із доведеності кредитної заборгованості у розмірі 391 554,84 швейцарських франків, розрахунок заборгованості відповідає умовам договору та вимогам закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 37 цього Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У п. 39 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що з урахуванням положень ч. 3 ст. 33, ст. 36, ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цим норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Апеляційним судом вірно встановлено, що у розділі 5 договору іпотеки, дозвіл на укладення якого надала ОСОБА_3, міститься застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, зокрема, його право самостійно визначати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, у тому числі шляхом передачі йому права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».

Отже, суд апеляційної інстанції, правильно застосувавши Закон України «Про іпотеку» та розділ 5 договору іпотеки, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов вірного висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на нього. Крім того, апеляційний суд правильно погодився із висновком районного суду про відмову в задоволенні зустрічного позову з огляду на те, що дружина іпотекодавця − ОСОБА_3 - надала письмову згоду на укладення договору іпотеки в цілому, тому на укладення окремих його положень, зокрема розділу 5 цього договору, її письмової згоди закон не вимагає.

Ураховуючи викладене та положення ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подану їхнім представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 листопада 2015 року, у нескасованій апеляційним судом частині, та рішення апеляційного суду Київської області від 18 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

І.М. Фаловська