Номер провадження: 22-ц/785/3872/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Плавич Н.Д.,

суддів Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.,

з участю секретаря Сібовій Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року, -

встановила:

18.12.2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовною заявою до Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області про визнання права власності, посилаючись на те, що 03 квітня 2006 року помер його син ОСОБА_3.

Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 7,01 га , яка знаходиться на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, СФГ ім..Шевченка, ділянка № 7, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, на підставі Державного акту серії ЯЖ № 313994.

Для оформлення спадщини він звернувся до нотаріальної контори, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом йому відмовлено.

Представник відповідача надав заяву про визнання позову та відсутність заперечень, про слухання справи у їх відсутність.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Вважаючи, що вищезазначене рішення є незаконним, необґрунтованим, та таким, що ухвалене з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне їх відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 03 квітня 2006 року помер ОСОБА_3В./а.с.14/.

ОСОБА_3 являється сином ОСОБА_2 /а.с.4/.

09 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого сина ОСОБА_3 /а.с.39/.

Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 313994, виданий Іванівською райдержадміністрацією, 06 жовтня 2008 року на імя ОСОБА_3, який помер 03 квітня 2006 року, тобто вже після смерті особи /а.с.17/.

Як вбачається з вироку Ширяївського районного суду Одеської області від 03 вересня 2013 року, який набрав законної сили 19.11.2013 року, засуджено ОСОБА_4 за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст..366 , ч.2 ст.364 КК України, відповідно до якого встановлено ті обставини, що ОСОБА_4 була притягнута до кримінальної відповідальності за злочин, який вчинила при слідуючих обставинах, а саме 17 жовтня 2007 року, вона будучи посадовою особою, умисно з корисливих мотивів внесла в офіційний документ невідповідні відомості про те що ОСОБА_3 являється членом фермерського господарства, тоді як ОСОБА_3 помер 03 квітня 2006 року. 15.10.2007 року вона подала заяву до Іванівської районної державної адміністрації для надання дозволу на виготовлення технічної документації про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 на території Білчанської сільської ради для ведення фермерського господарства. На підставі наданих ОСОБА_3 недостовірних даних про членство селянського фермерського господарства «ім..Шевченка», ОСОБА_3, розпорядженням Іванівської райдержадміністрації № 412/А-2008 від 30 липня 2008 року на імя ОСОБА_3, який значиться померлим з 03 квітня 2006 року був виданий Державний акт, який зареєстрований в реєстрі за № 40 від 06 жовтня 2008 року та передано йому у власність земельна ділянка в розмірі 7,01 га. /а.с.57-59/.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, позивач має право на спадкування частки у спадщині після смерті свого сина.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції, що вимога стосовно визнання права власності на спадкове майно у вигляді земельної розміром 7,01 га, яка знаходиться на території Білчанської сільської ради Іванівського району Одеської області, СФГ ім..Шевченка, ділянка № 7, з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯЖ № 313994 виданий 06 жовтня 2008 року, задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Позивач обґрунтовуючи свої вимоги щодо визнання права власності на спадкове майно посилається, що його сину ОСОБА_3 належить земельна ділянка відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 313994 виданий 06 жовтня 2008 року.

Ч.1 ст.202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Ч.2 ст.203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Як вбачається з матеріалів справи, даний правовстановлюючий документ, яким позивач підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю, виданий після смерті особи, на імя якої виданий, а відповідно до ч.4 ст.25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

При своєму житті син позивача державний акт про право власності на земельну ділянку не отримав, помер 03.04.2006 року.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржникне надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав для його скасування.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги спадкоємців про визнання права власності на земельну ділянку щодо якої спадкодавцем розпочато, але не завершено процедуру приватизації.

Якщо спадкодавець не набув право власності на земельну і ділянку згідно ст. 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого і самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду з позовом про визнання відповідного права в порядку спадкування - право на завершення приватизації та одержання державного акту і про право власності на землю на ім'я спадкоємця, а не право власності на земельну ділянку.

Вказане роз'яснення міститься з п.3.5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

Позивач, як спадкоємець померлого сина, має право на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на своє ім'я.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних фактів у їх сукупності:

ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю;

виготовлення технічної документації на земельну ділянку;

визначення меж земельної ділянки в натурі;

погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю;

реєстрація права власності на земельну ділянку.

Позивач як спадкоємць померлого сина, має право звернутися до суду з позовом про завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на своє ім'я.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1.ч.1 ст.314 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 24 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Н.Д.Плавич

Судді Л.Г.Ващенко

ОСОБА_5