Справа № 299/2713/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

14 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М,

суддів: Бондаренка Ю. О., Собослоя Г.Г.,

при секретарі: Кухта М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Виноградівського районного суду від 01 грудня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно кредитного договору № MKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 29250,00 євро на термін до 19 березня 2021 року, а відповідач - повернути кредит і сплатити відсотки за користування кредитними коштами в порядку та строки, встановлені кредитним договором. Позивач, виконав зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач в порушення умов кредитного договору не надавав своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, в результаті чого станом на 07 серпня 2015 року у відповідача перед банком утворилася заборгованість, яка становить 96851,51 євро та складається з наступного: 23649,09 євро - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 46264,05 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Посилаючись на вищезазначені обставини, позивач просив у суді першої інстанції стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованість у розмірі 96851,51 євро, що за курсом 23,38 відповідно до службового розпорядження НБУ від 07 серпня 2015 року складає 2264388,30 грн. за кредитним договором № MKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року.

Заочним рішенням Виноградівського районного суду від 01 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованого у АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", місцезнаходження: 49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, буд. 50, КОД , рах. № 3111, МФО № 305299, заборгованість за кредитним договором № МKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року станом на 07 серпня 2015 року в сумі 50587,46 євро (п'ятдесят тисяч п'ятсот вісімдесят сім євро сорок шість євроцентів), з яких 23649,09 євро (двадцять три тисячі шістсот сорок дев'ять євро дев'ять євроцентів) - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро (двадцять три тисячі дев'ятсот три євро дев'яносто п'ять євроцентів) - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро (три тисячі тридцять чотири євро сорок два євроценти) - заборгованість по комісії за користування кредитом, а також 552915,72 грн. (п'ятсот п'ятдесят дві тисячі дев'ятсот п'ятнадцять гривень сімдесят дві копійки) - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У задоволенні решти позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Позивач ПАТ КБ "ПриватБанк" не погодившись з рішенням суду першої інстанції у частині вирішення позовної вимоги про стягнення пені, просить рішення суду у цій частині скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позовних вимог.

Разом із цим, апелянт просить залишити без змін рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості по кредиту, заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції необґрунтовано застосовано ч. 3 ст. 551 ЦК України, що призвело до неправильного вирішення справи по суті. На думку ПАТ КБ "ПриватБанк" суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків та помилково прийшов до висновку про можливість зменшення розміру нарахованої пені. Позивач під час судового засідання не заявляв позовних вимог про відшкодування збитків, а відтак, висновок суду про те, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків є надуманим і необґрунтованим. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за несвоєчасність виконання зобов'язання за кредитним договором ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає цілком законними та обґрунтованими. Апелянт вважає, що сума пені відповідає сумі відсотків та тіла кредиту, а також, не перевищує розмір завданої шкоди.

У іншій частині позову рішення суду першої інстанції у апеляційному порядку не оскаржено.

Представник ПАТ КБ "ПриватБанк" - Гриниха Т.Ю. у судовому засіданні апеляційного суду підтримала апеляційну скаргу з мотивів, викладених в ній.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника ПАТ КБ "ПриватБанк" - Гринихи Т.Ю., перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У неоскарженій частині рішення суду першої інстанції апеляційним судом не перевіряється.

Зменшуючи розмір неустойки, суд першої інстанції виходив із положень ч.3 ст. 551 ЦПК України, а також з того, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості майже у два рази, що є значним перевищенням, виходячи з принципів розумності та справедливості.

Судова колегія погоджується із даним висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.ст. 610, 611, 612, 625 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором.

У відповідності до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належним йому, відповідно до ст. 1048 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлені наступні факти.

20 березня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк", - позивач у справі та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № MKV0GK00006032. На підставі даного договору відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 євро на термін до 19 березня 2021 року (а. с. 8-10).

У відповідності до умов укладеного договору відповідач взяв на себе такі обов'язки: щомісяця в період сплати надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору (пункт 1.2); у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором сплачувати банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,4 % на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом (пункт 3.2); у випадку порушення будь-якого зобов'язання, передбаченого п.п. 2.2.2, 2.2.3 договору сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочки (пункт 4.1).

В порушення умов кредитного договору відповідач не виконував своєчасно взяті на себе зобов'язання, в результаті чого утворилася заборгованість. Сума заборгованості станом на 07 серпня 2015 року становить 96851,51 євро, з яких: 23649,09 євро - заборгованість за кредитом, 23903,95 євро - заборгованість за процентами за користування кредитом, 3034,42 євро - заборгованість по комісії за користування кредитом, 46264,05 євро - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Факт заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним договором № MKV0GK00006032 від 20 березня 2006 року стверджується наявним у матеріалах справи розрахунком позивача - ПАТ КБ "ПриватБанк" , та не заперечується сторонами (а. с. 4-6).

Кредитним договором, укладеним між сторонами, передбачено неустойку у виді пені та її розмір.

Станом на 07 серпня 2015 року відповідачеві нараховано пеню в розмірі 46264,05 євро. Розмір заборгованості за кредитом становить 23649,09 євро.

Згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й судова колегія апеляційного суду, враховуючи положення ч.3 ст. 551 ЦК України, а також те, що розмір неустойки перевищує розмір заборгованості майже у два рази, що є значним перевищенням, виходячи з принципів розумності та справедливості, зменшив розмір неустойки до розміру заборгованості, а саме, стягнув з відповідача неустойку в розмірі 23649,09 євро.

Дані висновки суду першої інстанції узгоджуються із висновками, викладеними у рішенні Конституційного суду України № 7-рп/2013 від 11.07.2013 року, про те, що вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Крім того, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 03.09.2014 року за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, ухвалив постанову у справі № 6-100цс14, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за договором позики.

У вказаному судовому рішенні Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги про неправомірність зменшення пені не можуть бути взяті до уваги зважаючи на те, що судом першої інстанції при вирішенні питання про зменшення розміру пені було правильно застосовано положення ч.3 ст.551 ЦК України.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Заочне рішення Виноградівського районного суду від 01 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: