Справа № 603/787/15-ц
Провадження №2/603/13/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" вересня 2016 р. м.Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді: Іванчука В. М.

при секретарі: Швець Н.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Монастириська справу за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області про поновлення на роботі та вирішення трудового спору, -

за участі позивача: ОСОБА_1

представника позивача: ОСОБА_3

представника відповідача: ОСОБА_4,

ОСОБА_5

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області, в якому із врахуванням змінених позовних вимог (обєднаних ухвалою суду від 10.06.2016 року) просить суд постановити рішення, яким поновити її на посаді прибиральниці 0,5 ставки Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району, визнати незаконними та скасувати накази відповідача «Про дисциплінарне стягнення» №8-К від 04.08.2015 року та №10-К від 13.08.2015 року, зобовязати відповідача нарахувати та виплатити на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.11.2015 року до дня поновлення на роботі та стягнути 2000 грн. моральної шкоди завданої незаконним звільненням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 01.07.2010 року позивача ОСОБА_1 призначено на посаду прибиральниці Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району згідно наказу №9-К від 01.07.2010 року. Наказом № 22-К від 09.11.2015 року позивача звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст. 40 КЗпПУ за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених на неї трудовим договором, посадовою інструкцією та правилами трудового розпорядку. Звільнення вважає незаконним, оскільки у наказі про звільнення № 22-К від 09.11.2015 року не зазначено які саме обовязки передбачені трудовим договором, посадовою інструкцією та правилами трудового розпорядку не виконувала позивач та відсутність поважних причин систематичного невиконання посадових обовязків. Також позивач вважає незаконними накази відповідача «Про дисциплінарне стягнення» №8-К від 04.08.2015 року та №10-К від 13.08.2015 року, посилаючись на те, що в зазначених наказах відсутні докази невиконання посадових обовязків та порушення трудової дисципліни, не зазначено які саме пункти посадової інструкції не виконала позивач, перед застосуванням дисциплінарного стягнення від позивача не відібрано пояснення та не ознайомлено із зазначеними наказами.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позовній заяві та додатково суду пояснила, що 21.10.2015 року не мала змоги зявитись на робоче місце у звязку з незадовільним станом здоровя, про що повідомила керівництво музею напередодні. Крім того, ОСОБА_1 суду повідомила, що чітко встановленого графіку робочого часу керівництвом Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області для неї встановлено не було та з правилами внутрішнього трудового розпорядку в порушення ст. 29 КЗпП України керівництво музею її не ознайомлювало. Також ОСОБА_1 зазначила, що знаказом про звільнення від 09.11.2015 року та «Про дисциплінарне стягнення» від 04.08.2015 року та від 13.08.2015 року керівництво музею її не ознайомлювало, крім того відомості зазначені у актах «Про відмову розпису під наказом №8-К» від 05.08.2015 року, «Про відмову розпису під наказом №10-К» від 17.08.2015 року та «Про відмову від написання письмового пояснення» від 13.08.2015 року не відповідають дійсності, оскільки графік робочого часу особи яка підписувала зазначені акти - ОСОБА_6 не співпадає з графіком робочого часу позивача ОСОБА_1, а тому, зазначена особа не могла бути свідком неналежного виконання позивачем ОСОБА_1 своїх посадових обовязків та факту відмови від підпису в зазначених наказах.

Представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що з правилами трудового розпорядку та наказами №8-К від 04.08.2015 року та №10-К від 13.08.2015 року позивач ОСОБА_7 ознайомлена не була, жодних функціональних обовязків не порушувала та зазначив, що відповідачем в порушення вимог ст.47 КЗпП України трудову книжку у день звільнення ОСОБА_1 не видано. Крім того, вважає посилання відповідача у наказі № 22-К від 09.11.2015 року на відсутність позивача ОСОБА_1 21.10.2015 року на робочому місці більше 4 годин безпідставними, оскільки остання повідомила керівництво Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області про свою відсутність на робочому місці 21.10.2015 року у звязку з незадовільним станом здоровя, після чого надала листок непрацездатності.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, однак в судовому засіданні 12.04.2016, 21.04.2016 року проти позову заперечила, посилаючись на те, що з наказом № 22-К від 09.11.2015 року, ОСОБА_7 була ознайомлена, однак від підпису про ознайомлення із зазначеним наказом - відмовилась. Також зазначила, що про причини відсутності на робочому місці 21.10.2015 року ОСОБА_1 керівництво музею повідомила лише 23.10.2015 року, а також відмовилась від написання пояснень стосовно зазначеного факту, про що керівництвом музею складено відповідний акт. Токож ОСОБА_1 намагалась силоміць отримати свою трудову книжку, не розписавшись у книзі обліку трудових книжок. Стосовно пояснень ОСОБА_1 щодо неправомірності актів «Про відмову розпису під наказом №8-К» від 05.08.2015 року, «Про відмову розпису під наказом №10-К» від 17.08.2015 року та «Про відмову від написання письмового пояснення» від 13.08.2015 року, ОСОБА_5 зазначила, що в опалювальний період підсобний працівник ОСОБА_6, працює з 06:30 до 08:30 та з 12:40 до 14:00 а тому мав право підпису у зазначених актах.

Представник відповідача ОСОБА_4 надав суду пояснення, які за своїм змістом є аналогічними поданим суду письмовим запереченням.

Свідок ОСОБА_8, яка працює на посаді головного бухгалтера Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області, суду пояснила, що 21.10.2015 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці у звязку з незадовільним станом здоровя, про що остання у її присутності повідомила керівництво музею напередодні, а саме - 20.10.2015 року. Також свідок ОСОБА_8 зазначила, що ОСОБА_1 зверталась до керівництва музею з проханням про видачу їй трудової книжки із внесеним записом про звільнення, однак у її видачі позивачу було відмовлено. У своїх поясненнях, ОСОБА_8 також зазначила, що представник відповідача ОСОБА_5 неодноразово образливо ставилась до неї та ОСОБА_1 а також перебувала у неприязних стосунках з останньою.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що працює підсобним працівником Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району Тернопільської області з листопада 2014 року. У своїх поясненнях свідок ОСОБА_6 суду зазначив, що графік його робочого часу не співпадає з графіком робочого часу позивача ОСОБА_1 а тому про неналежне виконання позивачем ОСОБА_1 трудових обовязків та Правил внутрішнього трудового розпорядку йому не відомо.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що 21.10.2015 року вона навідувала ОСОБА_1 по місцю проживання, оскільки остання хворіла. На наступний день ОСОБА_1 звернулась у Монастириську РКЦЛ Тернопільської області де отримала листок непрацездатності.

Заслухавши позивача, представника позивача, представників відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ-1 №7103404 та копії наказу №9-К від 01.07.2010 року, позивача ОСОБА_1 01.07.2010 року призначено на посаду прибиральниці Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с.Велеснів Монастириського району.

Згідно наказу №8-К від 04.08.2015 року, ОСОБА_1 оголошено догану за несвоєчасне та неякісне виконання посадових обовязків, зокрема: не витирає порохи, не збирає павутиння у кімнатах музею, не виконує доручення директора та порушує трудову дисципліну. Як вбачається з акту від 05.08.2015 року, ОСОБА_1 ознайомлена з наказом №8-К від 04.08.2015 року однак розписуватись під ним відмовилась.

Наказом №10-К від 13.08.2015 року, ОСОБА_1 оголошено догану за нетактовну поведінку, майже щоденний шантаж директора музею, а також за те, що 06.08.2015 року, витираючи вікно у третій кімнаті музею ОСОБА_2 у присутності бухгалтера ОСОБА_8, назвала музей «дур домом», та не розписується у «Журналі трудового розпорядку». Згідно акту від 05.08.2015 року, ОСОБА_1 із вищезазначеним наказом ознайомлена, однак розписуватись під ним відмовилась.

Відповідно до акту від 13.08.2015 року «Про відмову написання письмового пояснення прибиральниці музею ОСОБА_1В.», ОСОБА_1 відмовилась написати письмове пояснення стосовно того, що 06.08.2015 року обізвала музей ОСОБА_2 «дур домом».

З 22.10.2015 року по 28.10.2015 року позивач ОСОБА_1 перебувала на лікарняному згідно листка непрацездатності серії АВС №960783 від 22.10.2015 року.

29.10.2015 року, складено акт «Про відмову написання письмового пояснення прибиральниці музею ОСОБА_1В.», згідно якого, ОСОБА_1 відмовилась написати письмове пояснення про відсутність на роботі 21.10.2015 року протягом 4 годин, не повідомивши про причини відсутності.

Наказом №22-К від 09.11.2015 року ОСОБА_1 звільнено з посади прибиральниці з 09.11.2015 року на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених на неї трудовим договором та правилами трудового розпорядку.

Однією з підстав для звільнення згідно зазначеного наказу є те, що ОСОБА_1 21.10.2015 року без поважних причин не зявилась на роботу, про що свідчить відсутність її підпису в журналі обліку робочого часу.

Згідно ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано, в тому числі, такий захід стягнення як догана.

Зі змісту пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року за № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Стаття 142 КЗпП України передбачає, що трудова дисципліна на підприємствах, установах та організаціях регламентується правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами та положеннями про трудову дисципліну.

Судом встановлено, що в оскаржуваному наказі «Про дисциплінарне стягнення» №10-К від 13.08.2016 року відсутня інформація про пункт та розділ Правил внутрішнього трудового розпорядку, за порушення яких ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та відсутній підпис останньої про ознайомлення із зазначеним наказом. В судовому засіданні сторона відповідача не надала суду доказів про те, що позивач самовільно відмовилась ознайомитись із зазначеним наказом.

Крім того, обставини зазначені у наказі «Про дисциплінарне стягнення» №10-К від 13.08.2015 року не знайшли підтвердження в судовому засіданні та не підтверджуються жодними доказами.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 149 КЗпП до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Суд оцінює критично покази представника відповідача ОСОБА_5 щодо правомірності актів «Про відмову розпису під наказом №8-К» від 05.08.2015 року, «Про відмову розпису під наказом №10-К» від 17.08.2015 року та «Про відмову від написання письмового пояснення» від 13.08.2015 року, оскільки, згідно пояснень свідка ОСОБА_6 підпис якого міститься у зазначених актах, графік його робочого часу не співпадає з графіком робочого часу позивача ОСОБА_1 а тому свідком обставин, які зазначені у даних актах ОСОБА_6 бути не міг, що останній підтвердив в судовому засіданні.

Згідно ст. 21 КЗпП України на працівника покладено обов'язок виконувати роботу, визначену угодою між ним та власником та дотримання внутрішнього трудового розпорядку.

Відповідно до ст. 142 КЗпП України трудовий розпорядок на підприємствах, установах, організаціях, визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються у встановленим цією статтею порядку.

Нормами статті 29 КЗпП України до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний: 1) роз'яснити працівникові його права і обов'язки та проінформувати під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. 2) ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором; 3) визначити працівникові робоче місце, забезпечити його необхідними для роботи засобами; 4) проінструктувати працівника з техніки безпеки, виробничої санітарії, гігієни праці і протипожежної охорони.

В порушення вищезазначених норм, в судовому засіданні стороною відповідача не доведено, що позивачу ОСОБА_1 було встановлено і доведено до її відома чіткий графік та режим роботи в установі та ознайомлено з правилами внутрішнього трудового розпорядку. Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_1 ознайомлено лише з витягом з Правил внутрішнього трудового розпорядку 10.08.2015 року.

Згідно п. 73 витягу із правил внутрішнього трудового розпорядку обласного комунального Етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2, які затверджені зборами трудового колективу протоколом №2 від 07.12.2006 року, при визначенні виду дисциплінарного стягнення директор музею враховує, зокрема, обставини, за яких вчинено проступок.

Суд не приймає, як підтверджені належними й допустимими доказами твердження сторони відповідача стосовно того, що позивач ОСОБА_1 21.10.2015 року, була відсутня на робочому протягом 4 годин без поважних причин, при цьому не повідомивши причину відсутності, оскільки згідно пояснень свідка ОСОБА_8, 21.10.2015 року ОСОБА_1 була відсутня на робочому місці у звязку з незадовільним станом здоровя, про що остання повідомила керівництво музею напередодні, а саме - 20.10.2015 року. Також згідно пояснень свідка ОСОБА_9, позивач ОСОБА_1 у звязку з незадовільним станом здоровя 21.10.2015 року не мала змоги звернутись у Монастириську РКЦЛ Тернопільської області, куди звернулась на наступний день де отримала листок непрацездатності серії АВС №960783 від 22.10.2015 року.

За таких обставин у суду виникає обґрунтований сумнів в неупередженості показів сторони відповідача.

Також у своїх письмових запереченнях сторона відповідача стверджує, що з наказом про звільнення позивач ОСОБА_1 була ознайомлена в день звільнення в 07 год. 55 хв., після чого їй була вручена копія наказу, однак розписатись у наказі та написати письмові пояснення стосовно відсутності - відмовилась.

Суд вважає зазначене твердження сторони відповідача необґрунтованим, оскільки, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується показами свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, позивач ОСОБА_1 неодноразово зверталась до керівництва музею з проханням про видачу їй наказу про звільнення та трудової книжки із внесеним записом про звільнення, однак у її видачі позивачу було відмовлено.

Разом з тим, не знайшло свого підтвердження твердження сторони відповідача про неналежне виконання позивачем ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, скільки жодних належних та допустимих доказів які підтверджують дану обставину суду не надано.

Суд також критично оцінює надані стороною відповідача фотознімки, як на підтвердження неналежного виконання позивачем ОСОБА_1 своїх посадових обовязків, оскільки із зазначених фотознімків неможливо встановити дату та місце обставин, які у них зафіксовані.

Не знайшов свого підтвердження також факт систематичності невиконання позивачем ОСОБА_1 покладених на неї обов'язків, про що зазначено у наказі про звільнення №22-К від 09.11.2015 року.

Також суд не може погодитися із запереченнями представника відповідача про відсутність підстав для задоволення позову внаслідок пропуску позивачем місячного строку для звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, оскільки в судовому засіданні встановлено, що наказ про звільнення №22-К від 09.11.2015 року та трудову книжку позивач ОСОБА_1 отримала 11.12.2015 року.

Відповідно до вимог ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше як за один рік.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.32 постанови від 06.11.1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями Про практику розгляду судами трудових спорів, у випадках стягнення па користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.1995 року № 348).

Враховуючи те, що представник відповідача не надав суду документів для обчислення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу (табель робочого часу установи), суд вважає за можливе задовольнити вказану позовну вимогу шляхом зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що встановлені по справі фактичні обставини виключають можливість вважати законним та обгрунтованим наказ Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області «Про звільнення» №22-К від 09.11.2015 року а також наказ «Про дисциплінарне стягнення» №10-К від 13.08.2015 року, а тому звільнення позивача ОСОБА_1 суд вважає вчиненим всупереч вимогам трудового законодавства, тому позовні вимоги є обґрунтованими й такими, що підлягають до задоволення в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обовязковому зясуванню підлягає наявність такої шкоди.

Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Завдану моральну шкоду позивач ОСОБА_1 обґрунтувала моральними переживаннями внаслідок незаконного звільнення, які виразились у моральних стражданнях внаслідок порушення її права на працю та можливість заробляти собі на життя, а тому, позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди слід задоволити частково.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задоволити частково.

Визнати незаконними та скасувати наказ Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області «Про дисциплінарне стягнення» №10-К від 13.08.2015 року.

Поновити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду прибиральниці 0,5 ставки Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області.

Зобовязати Обласний комунальний етнографічно-меморіальний музей ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 10.11.2015 року по 22.09.2016 року.

Стягнути з Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області в користь позивача ОСОБА_1 1000 грн. моральної шкоди.

Стягнути з Обласного комунального етнографічно-меморіального музею ОСОБА_2 у с. Велеснів Монастириського району Тернопільської області в користь держави 551,20 грн. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць підлягає до негайного виконання.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Монастириський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_10