АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5848/16 Справа № 205/1734/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

при секретарі - Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів в порядку регресу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 14 листопада 2011 року з вини ОСОБА_2, який керував автобусом «IKARUS 365», державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої було пошкоджено автомобіль НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, що належить на праві власності ОСОБА_5 Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди та позбавлено права керування транспортними засобами протягом одного року. Згідно звіту про оцінку вартості матеріального збитку, розмір завданих збитків у зв'язку з пошкодженням автомобіля НОМЕР_3 склав 40 656,20грн. ОСОБА_5, скориставшись своїм правом, звернулась із заявою до МТСБУ про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, і МТСБУ платіжним дорученням від 05.03.2012р. здійснило виплату страхового відшкодування в сумі 32 166,01 грн., виходячи з розрахунку: 40 656,20 грн. (розмір шкоди) - 8 490,19 грн. (вартість автомобіля в пошкодженому стані). Також МТСБУ понесло витрати за послуги аварійного комісара в сумі 612,70грн. На час ДТП договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності за збитки, спричинені автобусом «IKARUS 365», - не було. Посилаючись на ст. 1191, п.38.2.1 Закону У «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та на те, що ОСОБА_2 на момент ДТП перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_3, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3 у порядку регресу кошти в сумі 32 778,71грн. та судові витрати по справі (а.с.1-3).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто із фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в сумі 32 778,71 грн. та судові витрати у сумі 327,79 грн., в іншій частині позову відмовлено (а.с. 82-85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову до нього (а.с. 90-91).

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення районного суду залишено без змін (а.с.127-128).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 152-154).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 14 листопада 2011 року ОСОБА_2, керуючи автобусом «IKARUS 365», державний номер НОМЕР_1, рухаючись по вул. Набережна Заводська в м. Дніпропетровську, в районі електроопори №220, не витримав безпечну відстань та допустив зіткнення з автомобілем «Daewoo Matiz», державний номер НОМЕР_4, який рухався попереду нього, та з автомобілем «ВАЗ-217030», державний номер НОМЕР_5, який також рухався попереду нього зліва, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 грудня 2011 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та застосовано адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами (а.с.6).

Згідно полісу №АА/5182421 від 21 вересня 2011 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 як власника автомобіля «Daewoo Matiz», державний номер НОМЕР_4, була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Юнівес» (а.с.40).

Згідно висновку № 650 автотоварознавчого дослідження від 02 грудня 2011 року по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ, загальна вартість спричиненої матеріальної шкоди, завданої автомобілю НОМЕР_6, складає 40 656,20грн., а згідно висновку № Еф-031/12 автотоварознавчого дослідження від 26 січня 2012 року вартість автомобіля «Daewoo Matiz»в пошкодженому стані складає 8 490,19 грн. (а.с. 43-46, 55-64).

27 січня 2012 року ОСОБА_5 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України із заявою про отримання страхового відшкодування, оскільки на дату дорожньо-транспортної пригоди відповідач не мав чинного договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, і на підставі наказу № 721 від 02 березня 2012 року МТСБУ 05 березня 2012 року сплатило на користь ОСОБА_5 страхове відшкодування в сумі 32 166,01грн. Крім того, МТСБУ було сплачено 612,70грн. за проведення оцінки нанесених збитків та збір необхідних документів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог. Так, згідно із п.п. «а» п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим законом, у разі заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до ст. 38 п.38.2, п.п.38.2.1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Згідно із ст. 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальнохї за завдані збитки. Частиною 1 ст. 1191 ЦК України встановлено, що особа яка відшкодувала шкоду, заподіяну іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Із матеріалів даної справи та адміністративного матеріалу № 3-3528/11, що був досліджений апеляційним судом, вбачається, що на момент ДТП ОСОБА_2 працював водієм ФОП ОСОБА_3, якой, будучи власником автобуса «Ікарус 365», д/н НОМЕР_1 не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а тому він має повернути сплачені МТСБУ кошти в порядку регресу.

Посилання апелянта на довідку Леніського центра зайнятості м. Дніпропетровська № 01/1740 від 24 липня 2015 року про те, що станом на 1 січня 2015 року ФОП ОСОБА_3 не звертався для реєстрації трудового договору, укладеного із ОСОБА_2, не заслуговує на увагу, оскільки не свідчить про відсутність такого договору станом на 14 листопада 2011 року, крім того, відповідно до ч.4 ст. 24 КЗпП України у редакції, яка діяла на час ДТП, трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Виходячи із того, що апелянт не заперечує, що у момент ДТП за кермом автобуса перебував ОСОБА_2, який мав при собі документи, передбачені п.2.1 Правил дорожнього руху України (у редакції, яка діяла на момент ДТП), і з заявою про угон транспортного засобу ОСОБА_3 до органів міліції не звертався, суд правильно стягнув із нього у порядку регресу суму виплаченого страхового відшкодування.

При цьому посилання апеллянта на те, що кошти були виплачені не у порядку регресу, а в порядку суброгації, - протирічать п. 27 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», тому не заслуговують на увагу.

Що стосується строків позовної давності, то вони не пропущені. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку позовної давності починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок. Статтею 254 вказаного Кодексу встановлено, що строк, що визначений роками, спливає у відповідні місяць та число останнього року строку.

Із матеріалів справи вбачається, що страхове відшкодування ОСОБА_5 на підставі платіжного доручення від 2 березня 2012 року, фактично було перераховано 05.03.2012р. (а.с.11), а до суду МТСБУ звернулось 5 березня 2015 року (а.с.28), здавши позовну заяву з додатками в установу звязку, що, згідно із ч.2 ст. 255 ЦК України вважається процесуальною дією, виконаною вчасно.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки зводяться до переоцінки доказів, а згідно із ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду першої інстанції.

Розмір стягнутої суми апелянтом не оспорюється.

Судом 1 інстанції правильно встановлено характер правовідносин, які виниклі між сторонами, у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, тому апеляційний суд вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307-308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: