АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Кулянди М.І.

секретаря Герман Я.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності та поділ майна за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 липня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_3 у листопаді 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності та поділ майна.

ОСОБА_3 у липні 2016 року подано заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_3 вчиняти будь-які дії щодо товарно-матеріальних цінностей, що знаходяться у будинку АДРЕСА_1 в тому числі продавати, передавати в будь-який спосіб третім особам, накладення арешту на товарно-матеріальні цінності.

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 липня 2016 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить ухвалу Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 липня 2016 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

22ц-1188/2016 рік Головуючий у 1 інстанції Галичанський О.І.

Категорія 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції керувався положеннями ч.3 ст.151 ЦПК України та дійшов висновку про доцільність вжиття заходів забезпечення позову.

Мотивовано висновки суду першої інстанції тим, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення.

На підставі ч.1 ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України ухвала про вжиття заходів забезпечення позову повинна містити зазначення виду забезпечення позову і підстав його обрання.

За змістом ухвали Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 липня 2016 року судом першої інстанції обрано такий вид забезпечення позову як накладення арешту на майно та заборона вчиняти певні дії.

Частина 3 ст.151 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову можуть бути вжиті, якщо нездійснення таких заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з»ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За змістом п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв»язку із застосуванням відповідних заходів.

Предметом позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_2, тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останні просили ухвалити судове рішення, є визнання права власності та поділ майна.

Отже, обсяг позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 визначається частиною майна, що підлягає поділу, яка дорівнює ?.

Всупереч зазначеним вимогам, суд першої інстанції постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони вчиняти будь-які дії щодо всього майна, а не на частку ОСОБА_2

Відповідно до п.2 ст.312 ЦПК України апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Тому ухвала Першотравневого районного суду м.Чернівці від 29 липня 2016 року щодо накладення арешту на товарно-матеріальні цінності та заборони вчиняти будь-які дії щодо товарно-матеріальних цінностей підлягає зміні у визначеній частині.

На обґрунтування виду забезпечення позову ОСОБА_2 посилалася на можливість відчуження майна.

У такому разі наявний причинно-наслідковий зв»язок з умовою, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_3, на які є послання в апеляційній скарзі, про відсутність доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову може потягти неможливість або ускладненість при виконанні судового рішення.

До матеріалів справи приєднано повідомлення приватного підприємства охоронного детективного агентства «Гарант» від 27 липня 2016 року №16/16 про факти винесення (вивезення) товарно-матеріальних цінностей з будівлі, розташованої по АДРЕСА_1

Сама ОСОБА_3 в апеляційній скарзі визнає обставини здійснення підприємницької діяльності з реалізації товарно-матеріальних цінностей.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 на право спільної власності сторін та право особистої приватної власності кожної сторони.

У даному разі порушення питання належності майна, щодо якого вжито заходи забезпечення позову, стосується вирішення спору.

Крім того, законодавцем не пов»язується можливість застосування заходів забезпечення позову з доведеністю обставин, якими обґрунтовувалися вимоги.

Водночас посилання ОСОБА_4 на оспорення наявності товарно-матеріальних цінностей, що підлягають поділу, фактично зводяться до відсутності відомостей, потрібних для забезпечення позову.

За змістом ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Недодержання вимог наведеної норми є підставою для повернення заяви про забезпечення позову заявнику відповідно до ч.8 ст.153 цього Кодексу.

За змістом абз.4 п.9 постанови Пленум Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» оскільки ухвала про забезпечення позову або про його скасування не перешкоджає подальшому провадженню у справі, ця ухвала відповідно до ч.1 ст. 324 ЦПК у касаційному порядку оскаржена бути не може.

Керуючись п.2 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 29 липня 2016 року в частині накладення арешту на товарно-матеріальні цінності та заборони вчиняти будь-які дії щодо товарно-матеріальних цінностей змінити, зазначивши накласти арешт на ? частину товарно-матеріальних цінностей, заборонити вчиняти будь-які дії щодо ? частини товарно-матеріальних цінностей.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді