Справа № 367/4133/15-ц Головуючий у І інстанції Кухленко Д. С.
Провадження № 22-ц/780/3241/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 49 08.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Касьяненко Л.І.

при секретарі Воробей В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Солом»янської районної в м.Києві державної адміністрації, служба у справах дітей та сім»ї Ірпінської міської ради Київської області державної адміністрації про встановлення місця проживання дітей та стягнення аліментів,-

встановила :

Позивачка звернулась з позовом, в якому вказала, що 28.02.2004р. між нею та відповідачем ОСОБА_2 , було укладено шлюб.

Від цього шлюбу є два сини, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2

Шлюб був розірваний 15.05.2012р. по заочному рішенню Чемеровецького суду Хмельницької області, про що позивачка дізналась майже через рік випадково, бо на той час проживали з чоловіком як родина і відповідач до останнього тримав її в омані.

Протягом останнього часу позивачка мала дуже скрутне фінансове становище (з лютого 2013 р.) у зв'язку з тим , що, зовсім не була готова, що людина, з якою стільки років жила разом, просто викине її на вулицю, розуміючи, що позивачка в цій країні самотня і відповідач та їх діти є диними родичами .

Незважаючи на скрутне фінансове становище позивачка намагалась, виконувати свої батьківські обов'язки.

Діти після розірвання шлюбу з березня 2015 року проживають постійно разом з позивачкою.

Оскільки відповідно до ст.. 141., 157.,та 159 СКУ батьки мають рівні права та мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини, позивачка запропонувала відповідачу укласти письмову мирову угоду про місце проживання дітей, дні побачення та розмір аліментів на утримання дітей , але відповідач від цього відмовився.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та відмовилась від вимог в частині визначення днів для побачень дітей з батьком.

Просила визнати місце проживання дітей з нею та стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в сумі 1300 грн. на кожну дитину.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2016 року позов задоволено частково. Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з матір'ю ОСОБА_3.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі - 1 100,00 грн. (одна тисяча сто гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи із 09.07.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі - 1 100,00 грн. (одна тисяча сто гривень 00 коп.) щомісячно, починаючи із 09.07.2015 р. і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці у задоволенні її позовних вимог.

На обґрунтування апеляційної скарги, зокрема, вказував на те, що діти завжди знаходилися на його утриманні та проживали до липня 2015 року разом з ним.

Зазначав, що він розірвав шлюб з позивачкою за заочним рішенням Чемеровецького районного суду Хмельницької області від 15.05.2012 року. 18 січня 2013 року громадською організацією «Ахлі-Бейт»Алейхімус «Салам» в присутності адвокатів та подружжя підтверджено факт розлучення подружжя, що зазначено у довідці про розірвання шлюбу.

Після розлучення за домовленістю між батьками діти залишилися проживати з батьком. А згідно рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області за його позовом до колишньої дружини на його користь були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі по 350 грн. на кожну дитину з 05 березня 2013 року. Виконавчий лист для примусового виконання рішення суду він отримав та передав у ВДВС Ірпінського МУЮ; було відкрито виконавче провадження. Аліменти на утримання дітей він не отримував, ОСОБА_3 має заборгованість по оплаті аліментів з вересня 2013 року по березень 2015 року.

З липня 2015 року діти проживають з матір»ю, колишня дружина змінила адресу та номер телефону, забрала документи з школи, де вони раніше навчалися; діти на даний час навчаються в м.Ктєві.

Вирішуючи справу, суд належним чином не з»ясував прихильність дітей до кожного із батьків, не встановив ставлення кожного із батьків до дітей, не встановив в яких умовах проживають діти, та чи обстежувалися органами опіки-піклування житлово-побутові та матеріальні умови, в яких проживають діти з матір»ю.

На думку відповідача, дітям більше потрібен авторитет і допомога батька, а не матері. У зв»язку з викладеним просив задовольнити апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Відповідно до ст..161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо орган опіки та піклування або суд визнав, що жоден із батьків не може створити дитині належних умов для виховання та розвитку, на вимогу баби, діда або інших родичів, залучених до участі у справі, дитина може бути передана комусь із них.

Якщо дитина не може бути передана жодній із цих осіб, суд на вимогу органу опіки та піклування може постановити рішення про відібрання дитини від особи, з якою вона проживає, і передання її для опікування органу опіки та піклування.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбу з 28.02.2004р..

Від цього шлюбу мають двох дітей-синів, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2

Заочним рішенням Чемеровецького суду Хмельницької області від 15.05.2012 року шлюб між подружжям був розірваний.

З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що про рішення суду про розірвання шлюбу їм не було відомо до січня 2013 року.

18 січня 2013 року громадською організацією «Ахлі-Бейт»Алейхімус «Салам» в присутності адвокатів та подружжя підтверджено факт розірвання шлюбу, про що свідчить довідка про розірвання шлюбу. Оскільки на той час вона не мала належного місця проживання та роботи, у неї відсутні будь-які родичі, за її згодою, діти залишилися проживати з батьком.

Після розлучення, за домовленістю між батьками, діти залишилися проживати з батьком .

Згідно рішення Чемеровецького районного суду Хмельницької області за позовом ОСОБА_2 до колишньої дружини на його користь з 05 березня 2013 року були стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі по 350 грн. на кожного. Виконавчий лист для примусового виконання рішення суду стягував передав у ВДВС Ірпінського МУЮ; було відкрито виконавче провадження. Відповідно до довідки - розрахунку ВДВС Ірпінського МУЮ ОСОБА_3 має заборгованість по оплаті аліментів на користь ОСОБА_2 з вересня 2013 року по березень 2015 року.

Судом встановлено, що діти з березня 2015 року проживають з матір»ю.

По матеріалам справи, з пояснень ОСОБА_2 встановлено, що останній на даний час проживає з іншою жінкою, постійного місця роботи не має, арендує житло в п.г.т .Гостомель Київської області, за місцем постійної реєстрації в с.Вишнівчик Чемеровецького району, Хмельницької області-не проживає.

Позивачка ОСОБА_3 має посвідку на постійне проживання на території України, дата видачі-лютий 2015 року. На даний час разом з дітьми мешкає в трикімнатній квартирі, яку орендує за адресою АДРЕСА_1.

Актом обстеження умов проживання від 27 листопада 2015 року, складеного працівниками служби у справах дітей Солом»янської районної в м.Києві державної адміністрації, встановлено, що дітям ОСОБА_3 створено належні умови для проживання, навчання, відпочинку; мати належним чином доглядає та піклується за дітьми.

Згідно характеристик, наданих спеціалізованою школою №7 ім.М.Рильського м.Києва, діти відвідують навчальний заклад з вересня 2015 року, в школу дітей приводить та забирає мама, яка постійно спілкується з класними керівниками дітей та вчителями-предметниками, відвідує батьківські збори, бере до відома рекомендації вчителів.

Згідно висновку психолога Ірпінської міської поліклініки ситуація, що склалася у родині є психотримуючою для Артіна. Хлопець переймається конфліктами між батьками, негативно відноситься до бійок і образ зі сторони батька стосовно матері. По відношенню до батька у дитини багато образ та розчарувань. Спостерігається сильний емоційний зв»язок з матір»ю та молодщим братом.

З досліджень психолога відносно до Емануіла вбачається, що ситуація в родині дуже впливає на розвиток емоційни-почуттєвої сфери малолітнього. Діагностика батьківського ставлення показала слабкі позитивні відчуття любові до батька. Найбільш позитивні почуття та сильна емоційна прив'язаність у хлопчика до матері.

З матеріалів Служби у справах дітей Солом»янської районної у місті Києві державної адміністрації встановлено, що під час бесіди з працівниками служби у справах дітей малолітні ОСОБА_4 і ОСОБА_5 вказали, що люблять маму і бажають проживати лише з нею. Про батька гворять негативно, проживати з ним та зустрічатися не мають бажання, так як він та його дружина проводять себе агресивно стосовно їх матері та їх самих. Розповідали, що коли проживали у батька, часто були голодні та недоглянуті, оскільки батько від»їзджав на заробітки до Росії.

Службою у справах дітей Солом»янської районної у місті Києві державної адміністрації зазначено, що ОСОБА_2 про час та розгляд комісією питання щодо визначення місця проживання дітей був повідомлений належним чином. Щодо проживання дітей з їх матір»ю заперечував, але жодного документа для обґрунтування своєї позиції щодо заперечень не подавав.

Мати дітей працює в ТОВ «ПершанПрімавера», виконує обов»язки директора товариства.

Згідно висновку органу опіки та піклування Солом»нської районної в м.Києві державної адміністрації від 02 грудня 2015 року, з урахуванням інтересів дітей, доцільно є визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4,2005 року народження та ОСОБА_5,2007 року народження з матір»ю ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2 з зустрічними позовними вимогами до суду не звертався.

З наданого останнім, у ході апеляційного розгляду справи, договору оренди жилого приміщення від 02 травня 2012 року встановлено, що строк дії даного договору закінчився 01 травня 2013 року. Будь-яких інших доказів місця свого проживання не надав. У зв»язку з чим встановити умови проживання відповідача на час розгляду справи у визначеному законом порядку не представлялося можливим.

У ході розгляду справи в апеляційній інстанції судовою колегією був вислуханий неповнолітній ОСОБА_4,2005 року народження, який у присутності представника органу опіки та піклування та матері пояснив, що він бажає проживати лише з мамою, у нього дуже добрі відносини з братом та однокласниками, він має хороші умови для проживання та навчання. Зустрічатися з батьком та проживати з ним категорично не згоден. Коли він та брат проживали у батька, батько постійно був відсутній оскільки їздив на заробітки, вони залишалися з його дружиною, часто були самі. До батька відноситься негативно, був свідком, коли останній бив їх матір, а коли мати просила, щоб вони проживали з нею, батька сказав, щоб вона забирала їх до себе.

При цьому, апелянт ОСОБА_2 відмовився бути присутнім при показах сина та покинув зал судового засідання і до закінчення розгляду його апеляційної скарги до залу не повернувся.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апелянтом не надано доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги та спростування висновку суду про визначення місця проживання неповнолітніх дітей з їх матір»ю - позивачкою поданій справі.

Посилання відповідача на те, що мати дітей, на час їх проживання дітей з ним, належним чином не сплачувала аліменти та має заборгованість по сплаті аліментів, у даному випадку, не впливає на право останньої в судовому порядку вирішувати питання щодо визначення місця проживання дітей. Стягувач аліментів не позбавлений був можливості ставити питання про стягнення заборгованості по аліментам за період, коли неповнолітні діти проживали разом з ним.

Щодо розміру аліментів, які були стягнуті за позовом позивачки, то апеляційна скарга не містить будь-яких доводів та посилань на те, що апелянт не погоджується з визначеним судом розміром аліментів та оспорює їх в апеляційному порядку, а тому, на думку колегії, рішення суду в цій частині позовних вимог слід залишити без змін.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що при апеляційному розгляді справи, підстав для задоволення апеляційної скарги не встановлено.

В силу положень ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, а тому у задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді