УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Кадєтової О.В.,
Мостової Г.І.,Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 грудня 2009 року ОСОБА_7 отримав у борг від нього грошові кошти у сумі 276 300,00 доларів США у національній валюті України за курсом Національного банку України на день надання позики (2 206 255,50 грн), про що свідчить надана відповідачем розписка. Зазначені грошові кошти відповідач зобов'язувався повернути у строк до 01 липня 2010 року.

Однак станом на 30 липня 2013 року відповідач не повернув борг, прострочивши виконання даного грошового зобов'язання.

Позивач неодноразово повідомляв відповідача про те, що йому необхідно добросовісно виконати умови грошового зобов'язання, однак останній не повернув позичені грошові кошти.

З урахуванням наведеного, а також збільшивши позовні вимоги, остаточно просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості за договором позики у розмірі 276 300,00 доларів США, що за курсом НБУ на час подання позову становило 5 807 328,66 грн, та 3 % річних у сумі 873 485,70 грн, а також понесені судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 року, позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 заборгованість за договором позики з урахуванням 3 % відсотків річних у розмірі 6 680 814,36 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, в той час як ОСОБА_6 пропустив строк позовної давності з поважних причин.

Судами встановлено, що 31 грудня 2009 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 укладено договір позики, за умовами якого позивач передав позичальнику 276 300,00 доларів США в національній валюті за курсом Національного банку України, які останній зобов'язався повернути до 01 липня 2010 року.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_7 написав розписку.

ОСОБА_7 свої зобов'язання повернути позику не виконав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним із моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували факт виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики.

Враховуючи наведе, суди попередніх інстанцій, на підставі належних доказів у їх сукупності, дійшли правильного висновку про стягнення з відповідача заборгованості за договором позикиу розмірі 276 300,00 доларів США.

Вирішуючи питання про поновлення строку позовної давності, суди виходили з того, що 26 червня 2013 року ОСОБА_6 уклав з Адвокатським об'єднанням «А.ДВА.КА» договір про надання юридичних послуг №26/06/2013, на підставі якого 27 червня 2013 року Адвокатське об'єднання видало Куцу Я.О. ордер серії КВ № 38882, яким уповноважило надавати правову допомогу ОСОБА_6

На підставі Договору та ордера Куц Я.О. 27 червня 2013 року подав за своїм підписом позовну заяву від імені ОСОБА_6 про стягнення боргу з ОСОБА_7 за даним договором позики, що підтверджується вхідним штемпелем Солом'янського районного суду міста Києва від 27 червня 2013 року. Позовна заява була зареєстрована судом в той же день і їй присвоєно номер цивільної справи 760/13660/13ц.

Зазначена позовна заява була повернута ОСОБА_6 згідно з ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва 05 липня 2013 року з посиланням на те, що за умовами договору про надання юридичних послуг Куц Я.О., який діяв на підставі ордера, не мав права підписувати та подавати позовну заяву.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 звернувся за допомогою про надання послуг адвоката і адвокат Куц Я.О. на підставі договору про надання юридичних послуг звернувся від його імені з позовом в межах строку позовної давності. Тобто позивач ужив заходів щодо заявлення позову у визначені законом строки і мав переконання, що такий позов буде поданий в межах цих строків.

Згідно з довідкою від 12 червня 2015 року № 27, виданою ТОВ «РОСИЧІ», ОСОБА_6 у період з 29 червня 2013 року по 29 липня 2013 року перебував на санаторно-профілактичному лікуванні в ДП «Санаторій «Україна», який розташований за адресою: АРК, м. Ялта, смт Гаспра, Алупкінське шосе, 15.

Позовна заява в даній справі подана представником позивача 01 серпня 2013 року, тобто через два дні після повернення позивача з санаторно-профілактичного лікування.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_7 про те, що позивачем пропущено строк позовної давності з неповажних причин, не можуть бути підставою для скасування судових рішень, оскільки висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст.337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 лютого 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова О.В. Попович