АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 593/683/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/1195/16 Доповідач - Демкович Ю.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Демковича Ю.Й.

суддів - Козак І. О., Хома М. В.,

при секретарі - Танцюра О.В.

секретар Танцюра О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тернополя цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Приватбанк»

на рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2016 року

по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Приватбанк» /надалі «Банк»/

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У травні 2016 року Банк звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свої вимоги мотивував тим, що згідно договору № б/н від 10.02.12 відповідач отримала кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач неналежно виконувала умови договору, внаслідок чого за нею утворилась заборгованість, а тому Банк просив стягнути з відповідача 24024,46 грн., з яких 2893,47 грн. - заборгованість за кредитом; 16560,78 грн. - заборгованість за відсотками за користування коштами; 2950,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. (фіксована частина) та 1120,21 грн. (процентна складова).

Рішенням Бережанського районного суду від 07.07.16 в задоволенні позову Банку відмовлено.

Не погоджуючись із вище зазначеним рішенням 25.07.16 Банк звернувся з апеляційною скаргою, вважаючи, що воно поставлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Порушення вбачає в тому, що судом не в повному обсязі досліджено обставини справи, а саме: відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що Банком не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

Вказує, що з матеріалів справи вбачається, що відповідач підтвердила своє згоду на те, що підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг складає між сторонами договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між кредитором і позичальником укладено кредитний договір в порядку ч.1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованого кредитором договору.

Зазначає, що судом не взято до уваги розрахунок заборгованості, який підтверджує користування відповідачем кредитною картою, що включає в себе як знаття кредитних коштів, так і поповнення.

На думку позивача, що відповідачем взагалі не заперечувався ні факт укладання кредитного договору, ні наявності та розмір заборгованості, оскільки справа слухалась у порядку заочного розгляду.

Зазначає, що, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не вчинив жодних дій щодо повного зясування обставин справи не визнав явку представника Банку обовязковою для надання додаткових пояснень, не розяснив право на надання додаткових доказів та не попередив про наслідки невчинення таких процесуальних дій, тим самим Банком не надано суду належні та допустимі докази, які Банк вважав необхідними та допустимими для підтвердження факту наявності простроченої заборгованості за договором та її розміру, що не спростовано відповідачем.

У судове засідання сторони не зявилися, хоча належним чином повідомлені про час та місце слухання справи.

У відповідності до ст. 305 ЦПК України апеляційна інстанція вважає за можливе розглянути спір за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам процесуального закону оспорюване рішення не відповідає з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що Банк не надав докази укладення сторонами кредитного договору № б/н від 10.02.12, а також не виконав у встановлений строк ухвалу суду про надання кредитної справи, не надав суду першої інстанції кредитну справу по згаданому кредитному договору, з якої можна було б встановити факт укладення такого кредитного договору та істотних умов вказаного договору.

Із такими висновками колегія суддів не погоджується, так як вони не відповідають фактичним обставинам справи, й, як наслідок, вплинули на невірне застосування судом норм матеріального права, які не підлягали застосуванню до спірних правовідносин, виходячи з наступного.

Установлено, що 10.02.12 ОСОБА_1 на підставі договору № б/н від 10.02.12 отримала кредит у розмірі 4300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки / по тексту «Договір»/.

Як вбачається із розрахунок заборгованості, який надав Банк ОСОБА_1Б користувалась кредитною картою, що підтверджується знаттям кредитних коштів, так і поповненням коштів відповідачем.

Оцінюючи обставини справи, судова колегія приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини, які випливають із кредитного договору й законодавчо регулюються параграфами 1, 2 глави 71 ЦК України.

Так, у відповідності до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України передбачено письмову форму кредитного договору.

У даному випадку в силу договору приєднання сторони уклали договір в письмовій формі, так як відповідач склав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку від 10.02.12, якою власноручно погодився на усі запропоновані Банком умови кредитування.

Згідно із ч. 1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У силу ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», за користування відновлювальною кредитною лінією встановлена: базова процентна ставка 2,5% в місяць, що становить 30% річних, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи з розрахунку 360 днів в році, умовами також передбачено пільговий період до 55 днів, під час якого нарахування процентів здійснюється за ставкою 0,01% річних; розмір щомісячних платежів, що включають плату за використання кредитних коштів у звітному періоді в розмірі 7% від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, які підлягають внесенню до 25 числа місяця наступного за звітним; комісія за зняття готівки в розмірі 3%; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, яка розраховується за формулою: базова процентна ставка за договором / 30 (нараховується за кожен день прострочення кредиту) + 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць (нараховується один раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникненні прострочення на суму від 50 грн. та більше); штраф при порушенні термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів 500 грн.+5% від суми заборгованості по кредитному ліміту із врахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій; процентна ставка на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування 3,75 % в місяць.

Окрім цього, банк вправі в односторонньому порядку змінювати відсотки за користування коштами у випадку неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, що передбачено умовами та правилами кредитування.

Згідно із розрахунком заборгованості за Договором ОСОБА_1 знімала з кредитного рахунку кошти й сальдо поточної та простроченої заборгованості за кредитом становить 2893,47 грн.

У силу ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки ОСОБА_1 неналежно виконувала умови договору, тому до стягнення підлягають усі обовязкові платежі за договором.

Згідно із розрахунком, наданим позивачем, заборгованість ОСОБА_1 за вказаними платежами становить:

2893,47 грн. - заборгованість за кредитом;

16560,78 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Стосовно пені, яку позивач оцінює у 2950,00 грн., то колегія суддів приходить до висновку, що, у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України, її слід зменшити до 100,00 грн. При цьому слід зазначити, що комісія за зняття готівки не передбачена умовами договору, хоча позивач у своєму розрахунку її вказує.

Також, до стягнення підлягає сума штрафу в розмірі 500,00 грн. відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована частина) та 1120,21 грн. процентна складова.

Із врахуванням наведених обставин до стягнення підлягає сума в розмірі 21174,46 грн.

Окрім цього, з відповідача в користь Банку слід стягнути витрати по сплаті судового збору за розгляд спору в обох інстанціях в розмірі 2893,00 грн.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 309, 316, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 07 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги публічного акціонерного товариства «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь публічного акціонерного товариства «Приватбанк» 21174,46 грн. заборгованості за кредитним договором та 2893,00 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2