АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 604/737/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Сидорак Г.Б.
Провадження № 22-ц/789/1209/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Підволочиського районного суду від 02 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд для малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька у супроводі матері, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про надання тимчасового дозволу на виїзд їх малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України у країну Шенгенської зони - Республіку Італія, та виготовлення проїзних документів з метою оздоровлення та відпочинку з часу набрання рішенням законної сили по 01.09.2017 року без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, а у супроводі матері - ОСОБА_3

В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що з 07.09.2013 року по 05.03.2015 року перебувала з ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільного сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З моменту народження син проживає із нею по вул.Партизанській, 5, що у смт. Підволочиськ, Тернопільської області. Вона матеріально утримує сина та піклується про його розвиток, а ОСОБА_1 не приймає участі у вихованні дитини, не спілкується з ним, чинить перешкоди у виїзді за межі України для покращення його здоров'я. В звязку з тим, що дитина часто хворіє застудними захворюваннями, систематичними гострими респіраторними захворюваннями, а тому суттєво знизився імунітет. Для лікування та профілактики цих захворювань згідно рекомендацій лікарів необхідний періодичний відпочинок на морі, зміна кліматичних умов. Оскільки її мати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, впродовж останніх десяти років проживає у республіці Італія та має можливість забезпечити їх перебування за межами України, тому просила задовольнити позов.

Рішенням Підволочиського районного суду від 02 вересня 2016 року позов - задоволено.

Надано тимчасовий дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, за межі України у країну Шенгенської зони - Республіку Італія та виготовлення проїзних документів дитині, з метою оздоровлення та відпочинку, з часу набрання рішенням законної сили по 01 вересня 2017 року, без згоди та супроводу батька ОСОБА_1, у супроводі матері - ОСОБА_3.

Стягнуто з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) гривню 20 (двадцять) копійок судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на те, що суд не в повному обсязі з'ясував обставини справи, дав неналежну оцінку доказам у справі, що призвело до порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_3 та представник третьої особи служба у справах дітей Підволочиської РДА в апеляційну інстанцію не зявились, будучи належним чином повідомлені про що свідчать документи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню її світогляду, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особливості й не порушить прав відповідача як батька і не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні малолітнього сина.

Проте погодитись із таким висновком суду колегія не може.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2013 по 05.03.2015 року.

Під час шлюбу 04.02.2014 року у сторін народився син ОСОБА_4 (свідоцтво про народження серії І-ИД №190910, видане 11.02.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Підволочиського районного управління юстиції у Тернопільській області).

Малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні, що не заперечується сторонами та підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов проживання від 22.06.2016 року, довідкою виконкому Підволочиської селищної ради №4179 від 07.06.2016 року. (а.с.6).

За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити її належне виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Конвенцією ООН про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.З Конвенції).

Нормами ст.ст. 1, 3 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання Державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України, відповідно до цього Закону та інших Законів України.

Відповідно до п.3 Правил перетинання державного кордону громадянами України затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку здійснюється за згодою обох батьків (усиновителів) (далі батьки) в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Пунктом 4 підп.1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27 січня 1995 року №57 встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункту пропуску.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Позивачка в своїй позовній заяві посилається на те, що син ОСОБА_4 часто хворіє застудними захворюваннями, а тому його необхідно вивести на лікування за кордон - в Італію, де впродовж останніх десяти років проживає її мати - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка працює у роботодавця Павам ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 Посилання позивачки на те, що при приїзді в Італію вона разом із сином буде забезпечена житлом, колегія суддів до уваги не бере, оскільки договір перебування, на який вона посилається, укладений між ОСОБА_5 та Павам ОСОБА_6 і стосується їх обох і в даному договорі не зазначено, а також відсутня згода Павам ОСОБА_6 на проживання в його будинку позивачки разом із сином ОСОБА_7. Голослівними є твердження ОСОБА_3 щодо лікування їх сина саме в Італії, оскільки нею не представлено жодного доказу на підтвердження цієї обставини.

Із висновку лікарсько-консультативної комісії №145 від 31.08.2016 р. вбачається, що для лікування та профілактики ОСОБА_4 необхідний періодичний відпочинок на Чорному чи Середземному морях, в горах Карпатах, санаторно-курортне лікування.(а.с.51).

Під час розгляду справи в Апеляційному суді ОСОБА_1 зазначив, що для оздоровлення сина ОСОБА_7 зарезервував 4-місний двокімнатний, площею 56 кв. м. номер люкс з усіма зручностями вартістю 600 грн. на добу на період з 21.08. по 21.09.2016 року у гостинному дворі Дикий мед, що розташований в с.Павлово, Свалявського р-ну, Закарпатської обл. Однак ОСОБА_3 на даний відпочинок сина не привезла, що стверджується відповіддю власника гостинного двору ОСОБА_8 (а.с.55) та поясненнями відповідача.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснив, що ОСОБА_3 має намір вивести сина на постійне місце проживання в Італію, що неодноразово стверджувала йому при зустрічах, чим порушить його право, визначене ст.ст. 15, 16 Закону України Про охорону дитинства, ст. ст. 151, 153,157-159 СК України, щодо підтримання регулярних особистих стосунків і прямих контактів з сином, участі у його вихованні, а той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (ч.1 ст.18 Конвенції).

У відповідності до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно до ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Із матеріалів справи вбачається, що в звязку з тим, що між сторонами склались неприязні відносини і позивачка створює перешкоди відповідачу у спілкуванні із сином, розпорядженням голови Підволочиської РДА № 178-од від 23 червня 2016 року визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_7 шляхом відвідування дитини щотижня щовівторка, першу, третю суботу та другу, четверту неділю місяця за місцем проживання дитини або батька. Надати право батькам змінювати спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина за їх взаємною згодою. (а.с.52,53).

Рішенням Підволочиського районного суду від 13 липня 2016 року, яке ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 09 серпня 2016 року, залишено без зміни, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - служба у справах дітей Підволочиської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України без згоди батька - відмовлено. (а.с.31-34).

Постановою Кабінету Міністрів №682 від 26.11.2014 року визнано такою, що з 01.04.2015 року втратила чинність Постанова Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, якою затверджено Правила оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення.

З 06.12.2012 року набрав чинності Закон України №5492 від 20.11.2012 року Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчуючий її спеціальний статус, який не передбачає таку назву та вид документів, як виготовлення проїзного документ дитини на виїзд за кордон.

Тобто, з 01.04.2015 році Державною міграційною службою України припинено видачу проїзних документів дітям, а також внесення даних дитини в паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків.

Однак, раніше видані проїзні документи є чинними до дати терміну їх дії.

Отже, рішення щодо дозволу на виготовлення проїзного документу дитини є незаконним і підлягає скасуванню.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, дана невірна оцінка зібраним доказам, а тому у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України дане рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні вимог позивачки.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 315, 317, 319,324,325 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 -задовольнити.

Рішення Підволочиського районного суду від 02 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Підволочиської районної державної адміністрації Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд для малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька у супроводі матері - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9