АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

головуючого - Панченка М.М.

cуддів - Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 2 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд малолітніх дітей за межі України,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просила винести рішення, яким надати дозвіл без згоди батька дитини, на вивезення малолітніх синів сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 на відпочинок за межі України у Чорногорію на період з 01 по 31 серпня 2016 року разом з матір»ю без згоди батька, пославшись на те, що батько перешкоджає виїзду дітей за кордон.

Крім того, просила надати дозвіл на виготовлення проїзних документів на право виїзду дітей за межі України.

За указаним позовом Святошинським районним судом м.Києва було відкрите провадження за №2/759/3119.

Також, 5.04.2016 року позивачка звернулась до суду з тими ж вимогами до ОСОБА_2, але з правом виїзду дітей до Болгарії.

За цим позовом було відкрите провадження №2/759/3120/16.

Ухвалою Святошинського районного суду м.Києва від 26.05.2016 року указані цивільні справи об»єднані в порядку ст.126 ЦПК України.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.06.2016 року позов задоволено у повному обсязі /т.2 а.с.174-177/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м.Києва від 2 червня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_3 /т.2 а.с.186-200/.

Скаржник послався на те, що позивачка має намір вивезти дітей за межі України, щоб їх відповідач, як батько, більше їх не побачив.

При цьому, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що в порушення ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою КМ України від 27.01.1995 року №57 позивачка не зверталась до відповідача в досудовому порядку про надання нотаріально-посвідченої згоди на виїзд дітей з України.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення Дарницького районного суду м.Києва від 19 лютого 2013 року залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що сторони ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 02.08.2003 року по 11.11.2014 року.

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо за різними адресами.

Від спільного проживання у шлюбі сторони мають малолітніх синів ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання яких, відповідно до рішення Святошинського районного суду м.Києва від 09.04.2015 року, залишеного в силі ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 22.10.2015 року та Ухвалою ВССУ від 27.01.2016 року визначено з матір»ю дітей - позивачкою ОСОБА_3, та визначено спосіб участі батька дітей відповідача ОСОБА_2 у спілкуванні з дітьми - а саме: щосуботи з 09.00 год. по 16.00 год. в присутності матері/т.1 а.с.17-25,26-31, 32-38/.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини у випадку перетину кордону дитини з одним із батьків провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників.

Як встановлено судом вище, батьками малолітніх ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивачка ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_2.

З тих підстав, що батько дітей заперечує виїзду дітей на відпочинок за межі України у період з 01.08.2016 року по 31.08.2016 року мати дітей позивачка ОСОБА_3 звернулась з даним позовом до суду.

На неодноразові письмові звернення позивачки до відповідача про надання нотаріально-посвідченої згоди на вивіз дітей на відпочинок за межі України у серні 2016 року залишились без реагування /т.1 а.с.58-66/.

Відповідно до п.ч ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітньої дитини за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Задовольняючи позов, та надаючи дозвіл на виїзд дитини за межі України у період, який просила позивачка, на надання дозволу на виготовлення документів, суд обгрунтовано виходив з того, що позивачка в позовній заяві зазначала, що у серпні 2016 року у неї планується відпустка, яку вона має намір провести разом з дітьми у Чорногорії та Болгарії, про що неодноразово просила відповідача надати нотаріально-посвідчене погодження. Зазначене підтверджується матеріалами справи.

При цьому, суд правомірно керувався чинним законодавством, зокрема, відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України. Мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою (ч.1 ст,141 СК України). Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (ч.2 ст.155 СК України).

Фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч.3 ст.313 ЦК України).

Крім того, дійшовши висновку про задоволення позову в частині надання дозволу на виготовлення документів на дітей для виїзду за межі України, суд першої інстанції правильно керувався ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадяни України», згідно якої оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально посвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути лише на підставі рішення суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє за дорученням ОСОБА_2, відхилити, а рішення Святошинського районного суду м.Києва від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді