Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Закропивного О.В., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Гриня Костянтина Андрійовича, на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 липня 2007 року між ним та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 076 грн зі сплатою 12,00 % річних, строком до 26 липня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір поруки.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 18 жовтня 2013 року склала 43 682 грн 90 коп., а саме: 2 076 грн - заборгованість за кредитом, 11 003 грн 23 коп. - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, 610 грн 32 коп. - заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 27 437 грн 02 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 056 грн 33 коп. - штраф (процентна складова).

З урахуванням вищевикладеного, ПАТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість у розмірі 33 682 грн 90 коп., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн та судові витрати по справі, стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент-Банк» 10 тис. грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову, виходив з того, що банк звернувся з відповідним позовом зі спливом трирічного строку позовної давності, передбаченого ст. 257 ЦК України, що відповідно до положень ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні позову.

З такими висновками судів не можна погодитись, оскільки вони зроблені з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 26 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 2 076 грн зі сплатою 12,00 % річних, строком до 26 липня 2008 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») було укладено договір поруки, згідно з умовами якого розмір відповідальності ПАТ «Акцент-Банк» перед ПАТ КБ «ПриватБанк» склав 10 тис. грн.

ОСОБА_6 свої зобов'язання за договором кредиту не виконав, допустив утворення заборгованості, яка станом на 18 жовтня 2013 року склала 43 682 грн 90 коп., а саме: 2 076 грн - заборгованість за кредитом, 11 003 грн 23 коп. - заборгованість із сплати процентів за користування кредитом, 610 грн 32 коп. - заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 27 437 грн 02 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 056 грн 33 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності - загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Нормою ч. 3 ст. 267 ЦК Українивстановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Тлумачення ч. 3 ст. 267 ЦК України, положення якої сформульовано із застосуванням слова «лише» (аналог «тільки», «виключно»), та відсутність будь-якого іншого нормативно-правового акта, який би встановлював інше правило застосування позовної давності, дає підстави для твердження про те, що із цього положення виплаває безумовний висновок, відповідно до якого за відсутності заяви сторони у спорі, позовна давність судом не застосовується.

Тобто цією нормою встановлені суб'єктивні межі застосування позовної давності, а саме передбачені випадки, до яких позовна давність не застосовується судом у зв'язку з відсутністю відповідної заяви сторони у спорі.

Таким чином, позовна давність, як загальна, так і спеціальна, є диспозитивною, а не імперативною в застосуванні.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не можуть за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише з наявністю про це заяви сторони.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 24 червня 2015 року № 6-738 цс 15, від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має обов'язковий характер при застосування зазначених норм права для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як встановлено судами та вбачається з матеріалів справи, відповідач не брав участі під час розгляду справи у суді першої інстанції, за результатами якого було ухвалено заочне рішення, та не подавав заяви про застосування строку позовної давності.

Суди у порушення вимог ст. 360-7 ЦПК України роз'яснення, викладені у постановах Верховного Суду України, до уваги не взяли, не врахували, що суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, ухвалили рішення, що не відповідає закону.

Крім того, частинами 1 і 2 ст. 15 ЦПК України визначено, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також щодо інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статей 1, 12 ГПК України господарському суду підвідомчі справи між юридичними особами у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконання господарських договорів.

Встановлено, що позов, який було розглянуто судом із ухваленням рішення по суті спору, пред'явлено юридичною особою - ПАТ КБ «ПриватБанк». Одним із відповідачів у справі є також юридична особа - ПАТ «Акцент-Банк»». Отже, спір виник між юридичними особами.

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Розгляд справ між юридичними особами віднесено до компетенції господарського суду.

Отже, зазначена справа в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України).

Оскільки суди попередніх інстанцій розглянули справу в порядку, визначеному цивільним процесуальним законодавством, то ухвалені в справі судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцен-Банк» про стягнення заборгованості підлягають скасуванню із закриттям провадження в цій частині.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 205, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 19 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 лютого 2016 року в частині вирішення позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягення заборгованості закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Коротун
Судді: О.В. Закропивний
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович