Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1

суддів: Павліченка С.В. , Бондаренка Ю.О.

при секретарі: Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах відповідачки ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що 25 червня 2010 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8 тис. гривень, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку кредиту, із зобовязанням повернути отримані кошти на умовах і в строк, встановлені договором.

08 грудня 2013 року позичальник ОСОБА_4 помер, внаслідок його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися.

Оскільки ОСОБА_5, як спадкоємець, постійно проживала разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, і фактично прийняла її, оскільки протягом шестимісячного строку, передбаченого ст. 1270 ЦК України, заяви про відмову від спадщини не подала до нотаріальної контори.

05 червня 2014 року Першою Ужгородською нотаріальною конторою повідомлено, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті ОСОБА_4 заведена на підставі претензій банку.

21 серпня 2014 року кредитором, відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України було направлена лист- претензія спадкоємцеві ОСОБА_3 про повернення кредитних коштів.

Відповідачем ОСОБА_3 кредитні кошти банкові не були повернуті.

Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_4, його заборгованість перед кредитором за цим кредитним договором № б/н від 25 червня 2010 року становить суму 6777.22 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом .

Позивач, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини справи та з підстав передбачених ст. 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1223, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України просив у суді першої інстанції стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 6777.22 гривень за кредитним договором від 25.06.2010 року та судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року задоволено позов ПАТ КБ „ Приватбанк та стягнуто із ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором у розмірі 6 777. 22 гривень та вирішено питання про судові витрати.

Представник відповідача - ОСОБА_2 не погодившись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову .

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідачка в період з 30 листопада 2013 року по 30 травня 2014 року знаходилась в США, і на час смерті чоловіка - 08 грудня 2013 року вона не проживала з ним, у звязку з чим у ОСОБА_3 не було фізичної можливості подати заяву про відмову від спадщини. Також нею не подавалася заява про прийняття спадщини, а тому ОСОБА_3 не може відповідати за кредитні зобовязання покійного чоловіка.

Відповідачка та її представник у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримали у повному обсязі.

Представник позивача вважає рішення суду першої інстанції законним та обгрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Задовольняючи позов суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин правила ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, ст. ст. 1218, ч. 3 ст. 1268 ст. 1270, ч. 1 ст. 1282 ЦК України у звязку зі смертю позичальника, поклав на спадкоємця, яка прийняла спадщину, обовязок повністю задовольнити вимоги кредитора по поверненню кредитних коштів кредитору.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд першої інстанції дійшов його без повного та всебічного зясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального права.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

За змістом ст. 1218, ч 3 ст. 1231 ЦК України до складу спадщини входять усі: права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини, і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

Таким чином, у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника у зобовязанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Судом апеляційної інстанції встановлені наступні обставини.

25 червня 2010 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 8 тис. гривень, із сплатою відсотків за його користування в розмірі 30.00 % на рік на суму залишку кредиту, із зобовязанням повернути отримані кошти на умовах і в строк, встановлені договором.

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбові.

08 грудня 2013 року позичальник ОСОБА_4 - помер.

За час життя позичальник кредитні зобовязання належним чином не виконував, станом на дату його смерті заборгованість позичальника перед кредитором за цим кредитним договром № б/н від 25 червня 2010 року становила : 6777.22 гривень, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 6777.22 гривень

05 червня 2014 року Першою Ужгородською нотаріальною конторою повідомлено кредитора про те, що спадкоємці померлого ОСОБА_4 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не зверталися, спадкова справа після смерті спадкодавця заведена на підставі претензій банку.

Кредитором 21 серпня 2014 року відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України було направлено лист- претензію до спадкоємця ОСОБА_3 про повернення кредитних коштів, яка нею не була виконана.

Встановлено, що спадкоємці, в тому числі і дружина ОСОБА_3 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 08 грудня 2013 року по 08 червня 2014 року.

Матеріалами справи стверджений факт того, що відповідачка у період з 30 листопада 2013 року по 30 травня 2014 року тимчасово знаходилась у США, і на час смерті чоловіка - 08 грудня 2013 року вона не проживала з ним.

Матеріалами справи, зокрема, з інформації прикордонної служби України від 10 листопада 2015 року стверджується факт, що позивачка повернулася в Україну 28 травня 2014 року .

Отже, спадкоємець ОСОБА_3 не була позбавлена можливості подати заяву про відмову від спадщини в строк з 08 грудня 2013 року по 08 червня 2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Факт постійного проживання спадкоємиця ОСОБА_3 разом зі спадкодавцем стверджується копіями паспортів позичальника - ОСОБА_4 та відповідачки по справі ОСОБА_3, в якості адреси реєстрації зазначена 880117, Закарпатська область м. Ужгород вул. Озерна , будинок №52

У суді апеляційної інстанції представником відповідача наданий нотаріально посвідчений договір дарування від 04 квітня 2013 року, яким стверджуються факт, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , від якого діє представник ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, подарував ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , житловий будинок №52 , по вул. Озерна в м. Ужгороді загальною площею 226.7 кв. м., який розташований на земельній ділянці розміром 450 кв. м.. загальною вартістю 429846.00 гривень( а. с.146).

Крім цього, додав витяг із державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно від 24.04.2013 року про реєстрацію даного будинку ( а. с. 147).

Із письмової відповіді Територіального сервісного центру № 2141 в Закарпатській області від 17 березня 2016 року за № 31/7/2141- 225 вбачається , що згідно наявних інформаційних баз за ОСОБА_4 транспортні засоби зареєстрованими не значаться.

З інформації управління Держземагенства в Ужгородському районі Закарпатської області вбачається, що земельної ділянки за ОСОБА_4 на праві власності або користування у Ужгородському районі не зареєстровано ( а. с.106).

Отже, зібраними доказами стверджений факт того, що відповідачка, як дружина померлого, спадкового майна не отримала, оскільки таке майно відсутнє

Із врахуванням наведеного, у суду першої інстанції не було правових підстав визначених ст. 1282 ЦК України для задоволення вимога кредитора.

З урахуванням вимог вищезазначеного закону та вимог п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ПАТ "Приватбанк".

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах відповідачки ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 02 квітня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Судді: