АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в І інстанції: Матвєєва Н.В. Єдиний унікальний номер справи: 661/4712/15-ц
Доповідач: Борко А.Л. Справа №22-ц/791/1831/2016
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого Борка А.Л.

Суддів: Бездрабко В.О.

ОСОБА_1

Секретар Кутузова А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу, зазначаючи, що 22.10.2008 року позивач та ОСОБА_2 уклали договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу в позику грошові кошти в сумі 100 000 грн. з терміном повернення 22.10.2010 року. ОСОБА_2 свої зобовязання за договором позики не виконала, а тому ОСОБА_3 має право на стягнення основного боргу в сумі 257067,45 грн.. 22.10.2008 року позивач та відповідачі уклали договір поруки, згідно якого ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 поручилися перед позивачем за виконання ОСОБА_2 її зобовязань за договором позики від 22.10.2008 року та, згідно вище вказаного договору поруки, поручителі і боржник несуть солідарну відповідальність перед позивачем, при цьому поручителі відповідають перед позивачем у тому ж обсязі, що і боржник. Виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ОСОБА_3 було також забезпечено договором іпотеки серії ВМА № 515332 від 22.10.2008 року між ОСОБА_3 з одного боку та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_8 з іншого боку. 25.01.2012 року Новокаховським міським судом Херсонської області було відкрито провадження у справі № 2117/440/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави, визнання права власності на предмет іпотеки та зняття з реєстрації. Заочним рішенням Новокаховського міського суду від 26.03.2012 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково, проте ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області рішення суду було скасовано. Ухвалами суду від 07.08.2014 року, 11.03.2015 року провадження у вказаній цивільній справі зупинялося, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 17.07.2015 року було визнано недійсним договір іпотеки серії ВМА № 515332, укладений 22.10.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_6, від імені якого діяла ОСОБА_8 з іншого боку. Визнання договору іпотеки недійсним унеможливлює задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок боргу за договором позики. У звязку із наведеним, позивач просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 100 000 грн. основного боргу за договором позики, втрати від інфляції в сумі 84 720 грн., 3% річних в сумі 15 279,45 грн. та 57 068 грн. процентів за користування позикою, а всього 257 067,45 грн.

У січні 2016 року року ОСОБА_2П, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися у суд із зустрічним позовом до ОСОБА_3, третя особа - приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання недійсним договору позики від 22.10.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5336 та поруки від 22.10.2008 року, зареєстрованого в реєстрі за № 5348, зазначаючи, що відповідно до п.5 договору позики від 22.10.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення зобовязання буде вважатися розписка позичальника, котра знаходиться у позикодавця. З тексту ксерокопії розписки, на яку посилається представник позивача зазначено,та оригінал якої був перевірений та засвідчений головуючим по справі, ОСОБА_2 зобовязується повернути борг в сумі 100 000 грн. за договором позики ВМА №0515327 від 22.10.2002 року зареєстрованого в реєстрі № 5336, дата написання розписки 21.09.2011 року. Однак, договір позики був укладений 22.10.2008 року. Підписання договору позики до отримання грошових коштів було здійснено на прохання ОСОБА_3, оскільки він запевнив, що передасть гроші після закінчення формальностей у нотаріуса. Поручителі уклали договір поруки до отримання грошових коштів на прохання ОСОБА_2, 04.12.2014 року позивачі ОСОБА_2П, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернулися до суду з позовом про визнання договору іпотеки від 22.10.2008 року недійсним, рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 17.07.2015 року позов був задоволений, договір іпотеки від 22.10.2008 року визнаний недійсним. У звязку із наведеним, просять визнати недійсним договір позики ВМА № 515327 на суму 100 000 грн., укладений в м. Нова Каховка Херсонської області 22.10.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, припинити зобовязання поруки ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 за договором поруки ВМА № 515330, укладеним в м. Нова Каховка Херсонської області 22.10.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 від імені якого діяла ОСОБА_8.

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення боргу задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики в сумі 100000,00 грн., інфляційні витрати в сумі 90 670,00 грн., 3% річних в сумі 16 331,50 грн., проценти за користування позикою в сумі 64 504,56 грн., судовий збір в сумі 2 715, 06 грн. В іншій частині позову відмовлено. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу за договором позики в сумі 100 000,00 грн., інфляційні витрати у сумі 90670,00 грн., 3% річних у сумі 16 331,50 грн., проценти за користування позикою в сумі 64 504,56 грн., судовий збір в сумі 2 715, 06 грн. і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,в іншій частині рішення залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 22.10.2008 року уклали договір позики, за яким позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність 100 000 грн. (а.с.4). Факт одержання грошей підтверджується розпискою, власноручно написаною позичальником в момент передачі грошей. Зазначену суму грошей позичальник зобовязується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 22.10.2010 року. У разі, якщо позичальник не поверне позичені гроші у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість в безспірному порядку. Документом, що підтверджує безспірність заборгованості позичальника та встановлює прострочення зобовязання буде вважатися розписка позичальника, котра знаходиться у позикодавця. Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити на вимогу позикодавця суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми. (п.1,2,5,7 зазначеного договору). Цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту передання грошей. Вказаний договір посвідчений ОСОБА_7 приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу.

Як зазначено у договорі поруки, укладеним між ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_6 (від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_8М.) та ОСОБА_2 22.10.2008 року, поручителі поручаються перед кредитором за виконання боржником зобовязань за договором позики від 22.10.2008 року, посвідченим ОСОБА_7, приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу, за реєстровим номером 5336, за яким останній зобовязаний до 22.10.2010 року повернути кредит в розмірі 100 000 грн. Згідно п.п. 2,3 цього договору, відповідальність поручителів настає у випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за договором позики. Поручителі і Боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність. Поручителі відповідають перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи повернення позики. У випадку невиконання (неналежного виконання) боржником зобовязань за договором позики Кредитор повідомляє про це Поручителів шляхом направлення письмової вимоги із зазначенням суми заборгованості та реквізитів рахунків, на які поручителі зобовязані сплатити заборгованість. П.10 договору поруки визначено, що договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань по договору позики боржником та поручителями (а.с.5).

Заочним рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 26.03.2012 року задоволено позов ОСОБА_3 та звернуто стягнення за договором позики від 22.10.2008 року на предмет іпотеки квартиру, сума заборгованості за договором позики 109 253,1 грн., визнано за ОСОБА_3 право власності на двокімнатну квартиру загальною площею 49,1 кв.м., житловою площею 27,9 кв.м.(а.с.6-8).

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 09.04.2014 року вказане заочне рішення скасоване за заявою ОСОБА_2 В подальшому ухвалами суду від 07.08.2014 року, 11.03.2015 року провадження у вказаній справі зупинялося до розгляду інших цивільних справ за позовами ОСОБА_2 про визнання договору позики удаваним, договору іпотеки недійсним. (а.с.9,10)

Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 17.07.2015 року визнано недійсним договір іпотеки серії ВМА № 515332, укладений 22.10.2008 року в м. Нова Каховка Херсонської області між ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_8, яка діяла від імені ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Новокаховського міського нотаріального округу ОСОБА_7, в реєстрі за № 5350., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 20.10.2015 року. Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 25.11.2014 року в задоволенні позову ОСОБА_10, що діяла в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики, договору поруки та договору іпотеки удаваними, відмовлено. Вказане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 17.12.2014 року. Вказаним рішенням судом встановлено, що до підписання оспорюваних договорів ОСОБА_2 отримала в борг у ОСОБА_3 100 000 грн., про що власноручно написала розписку, уклавши після цього договір позики від 22.10.2008 року, договір поруки від 22.10.2008 року та договір іпотеки квартири, діючи при цьому добровільно, розуміючи значення своїх дій, будучи ознайомленою нотаріусом з приписами цивільного законодавства, що регулюють укладені нею правочини

Як вірно встановлено судом першої інстанції, згідно оригіналу розписки від 21.09.2011 року, наданої представником позивача суду, яка була перевірена та посвідчена в судовому засіданні вірність копії оригіналу (а.с.85), ОСОБА_2 зобовязується повернути борг 100000 грн. взятий за договором позики ВМА №0515327 від 22.10.2002 року, зареєстрований в реєстрі № 5336, вказана розписка підписана ОСОБА_2П.(а.с.85).

18.02.2011 року представником ОСОБА_3 ОСОБА_11 були направлені вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_9, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 про повернення протягом 5 робочих днів ОСОБА_3 100 000 грн. основного боргу за договором позики від 22.10.2008 року, 3% річних в сумі 2 187,50 грн., 133 349,67 грн. інфляції за весь час прострочення та 25 000 грн. штрафу від загальної суми заборгованості відповідно до п.9 за договором іпотеки від 22.10.2008 року, що підтверджується чеками про відправку поштової кореспонденції адресатам (а.с.129,130,131,132,133).

Згідно до вимог ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.599 ч.4 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як передбачено ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як вбачається із положень ст. 215 ч.3, 216, 261 ЦПК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Згідно вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

На думку колегії суддів,судом першої інстанції з підстав передбачених законом,встановлено, що 22.10.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_3 гроші в сумі 100 000 грн. і зобовязалася їх повернути в строк до 22.10.2010 року. В договорі позики не визначено розмір процентів за користування грошовими коштами та передбачено відповідальність за невиконання або несвоєчасне виконання грошового зобовязання в строк визначений в договорі позики.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність розписки про отримання грошових коштів не є підставою для визнання недійсним договору позики від 22.10.2008 року, оскільки договір позики укладений сторонами в нотаріальному порядку та посвідчений нотаріусом, є за своєю природою реальним, оплатним та диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим, тому письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана позиція викладена Верховним судом України в правовому висновку по справі № 6-50 цс16 від 24 лютого 2016 року.

Таким чином,суд першої інстанції з підстав передбачених законом зазначив в ухваленому рішенні,що посилання відповідачів на те, що факт отримання позичальником грошових коштів за договором позики обовязково повинен бути підтверджений складанням розписки є безпідставним, інших доказів стосовно неотримання грошових коштів за договором позики позичальником не надано. До того ж рішенням Новокаховського міського суду від 25.11.2014 року встановлено факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів у ОСОБА_3 в сумі 100 000 грн., про що вона власноручно написала розписку, уклавши після цього договір позики від 22.10.2008 року, договір поруки від 22.10.2008 року та договір іпотеки квартири, тому вказаний факт не підлягає доказуванню відповідно до ст. 61 ЦПК України.

Як вірно зазначено судом першої інстанції,договір поруки від 22.10.2008 року укладений між сторонами є способом забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 за договором позики від 22.10.2008 року. Оскільки підстав для визнання договору позики від 22.10.2008 року недійсним суд не вбачає, тому і договір поруки є чинним та його дія не може бути припиненою з підстав зазначених позивачами у зустрічному позові.

Як вбачається з матеріалів справи,позивачі звернулися до суду із зустрічним позовом лише у 2016 році, тоді коли про порушення їх права їм стало відомо ще після укладення договору позики, тобто - 22.10.2008 року, тому на думку колегії суддів суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що ними пропущено строк для звернення до суду з відповідним позовом, і підстав для його поновлення суд не знайшов.

Таким чином, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обґрунтовано вважає, що наявність грошових зобовязань між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 підтверджується договором позики від 22.10.2008 року, підстав для визнання якого недійсним суд не знайшов.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернувся із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 лише 23.11.2015 року, тобто по закінченню 3 річного строку давності, визначеного ст.257 ЦК України, проте суд першої інстанції обґрунтовано вважає, що вказаний строк пропущений ним з поважної причини, підлягає поновленню, оскільки він звертався до суду з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах 3 річного строку, передбаченого для подачі позову, в подальшому рішенням суду договір іпотеки було визнано недійсним і ОСОБА_3 не зміг задовольнити вимоги за договором позики в передбачений спосіб шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, тому звернувся з позовом про стягнення боргу з позичальника ОСОБА_2 та поручителів за договором поруки від 22.10.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 до цього часу грошові кошти в сумі 100000 грн., одержані від ОСОБА_3 за договором позики від 22.10.2008 року не повернула, тому на думку колегії суддів, суд першої інстанції з підстав передбачених законом стягнув позику в сумі 100 000 грн. на користь позивача.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що оскільки в договорі позики від 22.10.2008 року не зазначено про розмір процентів за користування грошима, договір позики в розумінні ст.1048 ЦК України не є безпроцентним, тому позивач має право на отримання процентів за вказаним договором до часу повернення позики, проте в межах позовних вимог, виходячи з облікової ставки НБУ, що встановлювалася в період з 22.10.2010 року до 01.04.2016 року, щомісячно.

Зазначена правова позиція викладена у правому висновку ВСУ в справі № 6-79цс 14).

Як вбачається з матеріалів справи, розрахунок процентів за договором позики від 22.10.2008 року, проведено судом першої інстанції обґрунтовано.

Крім того,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано розрахував та застосував п. 7 Договору позики та ст. 625 ЦК України, якими передбачена відповідальність позичальника за невиконання грошового зобовязання, та стягнув на користь позивача 3 % річних від простроченої суми боргу, а також борг з урахуванням індексу інфляції :

Як вбачається з матеріалів справи, позивач просить стягнути заборгованість за договором позики з відповідачки ОСОБА_2 солідарно з іншими відповідачами поручителями за договором поруки від 22.10.2008 року, проте суд першої інстанції на думку колегії суддів обґрунтовано прийшов до висновку,що позов в цій частині не підлягає задоволенню, оскільки зобовязання за договором поруки від 22.10.2008 року є припиненими, договором позики визначено строк виконання зобовязання 22.10.2010 року, в договорі поруки не визначено строку його дії, тому відповідно до ст. 559 ЦК України строком предявлення вимоги до поручителя є 6 місячний строк з моменту настання строку для виконання зобовязання, який сплив на час подачі позову до поручителів.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що письмова вимога від 18.02.2011 року спрямована на адресу поручителів ОСОБА_3 не є предявленням вимоги в розумінні ст.559 ч.4 ЦК України, а розцінюється судом як повідомлення їх про невиконання позичальником своїх зобовязань за договором поруки від 22.10.2008 року, а з позовом про стягнення боргу за договором поруки ОСОБА_3 раніше не звертався, позов ОСОБА_3 був заявлений до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_9 та ОСОБА_6 як до майнових поручителів,відповідальність яких відрізняється від відповідальності поручителів за договором поруки. Вказана правова позиція викладена в правовому висновку Верховного суду України 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 предметом якої був спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Колегія суддів приходить до висновку,що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив в ухваленому рішенні,що застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Таким чином,на думку колегії суддів,суд першої інстанції з достатньою повнотою зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, та ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, до уваги не приймаються як такі, що не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і такі, що висновки суду не спростовують, а тому підлягають відхиленню.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку,що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України,колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий А.Л. Борко

Судді В.О. Бездрабко

ОСОБА_1