АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/1312/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 212/8423/15-ц інстанції - Зімін М.В.
Категорія № 31 (I) Доповідач - Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Митрофанової Л.В.,

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми індексу інфляції та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулась із позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми індексу інфляції та трьох процентів річних.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що вирком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року і ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 березня 2013 року було засуджено ОСОБА_2, ОСОБА_4 по ч. 2 ст. 28, ст. 348; п.п. 6.9.,12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 262; ч. 1 ст. 14, п.п. 1, 6, 8, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, у зв'язку із нападом останніх на ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 100000 грн. Через невиконання грошового зобов'язання за рішенням суду ОСОБА_2, ОСОБА_4, позивачка вважає, що відповідачі повинні сплатити інфляційні втрати на суму боргу та три відсотка річних.

На підставі наведеного просила суд стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на її користь інфляційні витрати в розмірі 75030,67 грн. та три відсотка річних в розмірі 5136,13 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 суму індексу інфляції у розмірі 75030 грн. 67 коп.; три проценти річних у сумі 5136 грн. 13 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави у розмірі 400 грн. 83 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 судовий збір на користь держави у розмірі 400 грн. 83 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Крім того зазначає, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Вважає, що нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що вироком Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 12 грудня 2012 року, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 серпня 2013 року було визнано винними ОСОБА_2, ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ст. 348; п.п. 6.9.,12 ч. 2 ст. 115; ч. 3 ст. 262; ч. 1 ст. 14, п.п. 1, 6, 8 , 12, ч. 2 ст. 115 КК України. (а.с. 5-41).

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03 жовтня 2013 року було стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральну шкоду, завдану злочином в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 42-47).

Відповідно довідки № 48 від 23.11.2015 Криворізької установи виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області (№3), ОСОБА_4 за період відбування покарання в установі з 23.10.2013 по теперішній час доходи не отримував у зв'язку з тим, що він не є працевлаштованим. Виконавчі листи про стягнення до фінансового відділу установи станом на 23.09.2015 року не надходили. (а.с. 75).

Відповідно довідки № 4/5-10406 від 01.12.2015 Криворізької установи виконання покарань УДПтСУ у Дніпропетровській області (№3), ОСОБА_7 дійсно відбуває покарання з 19.12.2012 року і по теперішній час та не є працевлаштованим з незалежних від нього причин. (а.с. 76).

Постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції ОСОБА_8 22.02.2016 було відкрито виконавче провадження ВП № 50260726 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 120).

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції ОСОБА_9 17.04.2015 було відкрито виконавче провадження ВП № 47258027 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 моральної шкоди в розмірі 100 000,00 грн. (а.с. 122).

Згідно листа Жовтневого відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції від 30.03.2016 № 6221, відомості станом на 30.03.2016 щодо оплати боргу ОСОБА_4 на адресу відділу не надходили. (а.с. 134 ).

Згідно листа відділу державної виконавчої служби Менського районного управління юстиції від 04.03.2016 № 03-32/1459, розмір заборгованості боржника ОСОБА_2 становить 100 000,00 грн., утримання адміністрацією колонії з боржника не проводились. (а.с. 135).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив із їх обґрунтованості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов'язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Як було встановлено у судовому засіданні та не заперечувалось сторонами, за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 03.11.2013 року ОСОБА_2, ОСОБА_4 зобов'язані солідарно сплатити позивачу моральну шкоду в розмірі 100 000,00 грн.

Вказане зобов'язання зводиться до сплати відповідачами грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-113цс14 від 10 жовтня 2014 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що ч.2 ст.625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди колегія суддів не може прийняти до уваги з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 було завдано моральну шкоду ОСОБА_5, на відшкодування якої стягнуто кошти в розмірі 100000 грн.

У відповідності до ч. 2 ст. 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України №113цс14 відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов`язанням.

Тож слід дійти висновку, що зобов'язання ОСОБА_4. перед ОСОБА_5 є грошовим.

У відповідності до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

В розумінні вказаної правової норми нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вища наведеним спростовуються й доводи апеляційної скарги про те, що відшкодування шкоди - це відповідальність, а не боргове (грошове) зобов'язання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю.

Посилання в апеляційній скарзі та те, що нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності є безпідставними, оскільки в даному випадку нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання.

В іншій частині рішення суду не оскаржено.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: