Номер провадження: 22-ц/785/4355/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_2,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника позивача, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_3, представника Одеської національної академії харчових технологій ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської національної академії харчових технологій на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Одеська міська рада, ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу неживого приміщення підвалу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

02 липня 2014 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з вказаним позовом, який остаточно уточнив 18 травня 2015 року, обґрунтовуючи вимоги тим, що нежитлове приміщення підвалу, площею 111,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, належить на праві власності територіальній громаді м. Одеса в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі рішення Одеської міської ради від 27 червня 2006 року №56-У «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежитлових приміщень, що знаходяться у комунальної власності територіальної громади м. Одеси». 11 липня 2006 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та ПП «Фірма Мейбах» було укладено договір оренди №15/Р щодо зазначеного приміщення. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2007 року по справі №2-7767/07 за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» про визнання права власності та зобовязання здійснити державне реєстрацію права власності, позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_5 право власності на нежиле підвальне приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що складається: 1-основна, площею 16,1 кв.м., 2-коридор, площею 4,3 кв.м., 3-основана, площею 11,2 кв.м., 4- коридор, площею 5 кв.м., 5-основна, площею 21.7кв.м., 6-основна, площею 5 кв.м., 7-основна, площею 13, 5 кв.м., 8-коридор, площею 4,2 кв.м., 9-основна, площею15.1 кв.м., 10-основна, площею 15, 3 кв.м., по вул. Преображенській, 17 в м. Одесі, та зобовязано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» змінити державну реєстрацію права власності на вказане нежиле підвальне приміщення. 04 грудня 2007 року право власності за ОСОБА_5 було зареєстровано у КП «ОМТІ та РОН». Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2010 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2007 року було скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2011 року позов ОСОБА_5 залишений без розгляду (справа №1522/1474/11). 18 грудня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила підвальне приміщення. 21 березня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7, ОСОБА_8 купила підвальне приміщення. 05 вересня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_10 купив підвальне приміщення. 25 грудня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_10. продав, а ОСОБА_9 купив підвальне приміщення. Таким чином, спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибуло з її власності без її відома та волі, та потім було неодноразово перепродано іншим особам.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 328, 387, 388, 400, 575 ЦК України, позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради,просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу підвального приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, від 18 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №1061, витребувати у ОСОБА_12 підвальне приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17 на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, усунути перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_12 з підвального приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради(а.с. 1-6, 73-78).

Відповідачі та треті особи у судове засідання не зявилися, викликались в судове засідання належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Заочним рішенням суду першої інстанції позов Департаменту комунальної власності Одеської міської радизадоволено. Суд визнав недійсним договір купівлі-продажу підвального приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, від 18 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та зареєстрований в реєстрі за №1061, витребував у ОСОБА_9 підвальне приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, та усунув перешкоди в користуванні майном шляхом виселення ОСОБА_9 з підвального приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради(а.с. 182-184).

В апеляційній скарзі Одеська національна академія харчових технологій (далі ОНАХТ), просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати, мотивуючи тим, що заочне рішення стосується прав та обовязків ОНАХТ, оскільки учбовий заклад зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, нежитлове підвальне приміщення загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17 (вул. Пастера,31), належить на праві власності учбовому закладу на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ №068985 від 04 жовтня 2010 року, виданого виконкомом Одеської міської ради. Зазначений обєкт в цілому складається з будівлі літ «Б» загальною площею 1903,5 кв.м., до складу якого згідно планів, які містяться в технічних паспортах та експлікації, входять нежитлові (підвальні) приміщення літ. «А», у тому числі загальною площею 111, 4 кв.м. (105 кв.м.), що розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, та є частиною нежитлового підвального приміщення, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера,31. З 2010 року в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №1522/23302/12 за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Міністерства освіти і науки України в особі ОНАХТ до ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року, витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нежиле приміщення, загальною площею 111,4 кв.м. (105 кв.м.) учбового корпусу ОНАХТ за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 17. Таким чином, судом порушені норми процесуального та матеріального права, що є підставою для відмови від позову (а.с. 218-225).

В запереченні на апеляційну скаргу позивач, Департамент комунальної власності Одеської міської ради, просить скаргу відхилити у звязку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОНАХТ, пояснення на апеляцію представника позивача, Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, ОСОБА_3, представника Одеської національної академії харчових технологій ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість заочного рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до розяснень Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" від 24 жовтня 2008 року, викладених у п. 8 постанови № 12, при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обовязки якої суд першої інстанції питання не вирішував, подання скарги на ухвалу суду, що не підлягає апеляційному оскарженню, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції стосується прав та обовязків ОНАХТ і учбовий заклад має право на апеляційне оскарження цього рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

У статті 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У статті 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 330 ЦК якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

У п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом ст. 388 ЦК України добросовісним вважається придбання майна не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права його відчужувати. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація).

У пунктах 19, 22, 26, 33, 35 постанови № 7 Пленуму "Про судову практику в справах про захист права власності на інших речових прав" від 07 лютого 2014 року Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, розяснив, що застосовуючи положення статті 387 ЦК, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, предявлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Якщо під час судового розгляду за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння спірне майно було передано відповідачем іншій особі в тимчасове користування, суд відповідно до статті 33 ЦПК за клопотанням позивача залучає цю особу як співвідповідача.

У разі якщо під час судового розгляду за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння спірне майно було відчужено відповідачем іншій особі та передано їй у володіння, суд відповідно до статті 33 ЦПК за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем або залучає до участі у справі цю особу як співвідповідача. При цьому відчужувач залучається до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача (статті 35, 36 ЦПК).

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У звязку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. При цьому суди повинні мати на увазі, що власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК.

Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 5759 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому обєкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.

Задовольняючи позов про захист права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння, суд має право як заборонити відповідачу вчиняти певні дії, так і зобовязати відповідача усунути наслідки порушення права позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що нежитлове приміщення підвалу, площею 111,4 кв.м., розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, належить на праві власності територіальній громаді м. Одеса в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі рішення Одеської міської ради від 27 червня 2006 року №56-У «Про впорядкування роботи виконавчих органів Одеської міської ради з виконання функцій орендодавця нежитлових приміщень, що знаходяться у комунальної власності територіальної громади м. Одеси».

11 липня 2006 року між Представництвом по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради та ПП «Фірма Мейбах» було укладено договір оренди №15/Р щодо зазначеного приміщення.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2007 року по справі №2-7767/07 за позовом ОСОБА_5 до Одеської міської ради, Комунального підприємства «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» про визнання права власності та зобовязання здійснити державне реєстрацію права власності, позов задоволено. Суд визнав за ОСОБА_5 право власності на нежиле підвальне приміщення, загальною площею 114,4 кв.м., що складається: 1-основна, площею 16,1 кв.м., 2-коридор, площею 4,3 кв.м., 3-основана, площею 11,2 кв.м., 4- коридор, площею 5 кв.м., 5-основна, площею 21.7кв.м., 6-основна, площею 5 кв.м., 7-основна, площею 13, 5 кв.м., 8-коридор, площею 4,2 кв.м., 9-основна, площею15.1 кв.м., 10-основна, площею 15, 3 кв.м.: по вул.. Преображенській, 17 в м. Одесі, та зобовязано КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості» змінити державну реєстрацію права власності на вказане нежиле підвальне приміщення. 04 грудня 2007 троку право власності за ОСОБА_5 було зареєстровано у КП «ОМТІ та РОН».

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05 липня 2010 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2007 року було скасована, справа направлена на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 лютого 2011 року позов ОСОБА_5 залишений без розгляду (справа №1522/1474/11).

18 грудня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купила підвальне приміщення.

21 березня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7, ОСОБА_8 купили підвальне приміщення.

05 вересня 2008 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_7, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_10 купив підвальне приміщення.

25 грудня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу нежилого підвального приміщення за вказаною адресою, за яким ОСОБА_10. продав, а ОСОБА_9 купив підвальне приміщення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, є комунальною власністю територіальної громади м. Одеси, та вибуло з її власності без її відома та волі, та потім було неодноразово перепродано іншим особам.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Частиною 2 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку апеляційний суд має законні підстави для встановлення обставин, що мають значення для справи, та дослідження й оцінки наявних у справі доказів та доказів, наданих скаржником.

Встановлено, що ОНАХТ зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Нежитлове підвальне приміщення загальною площею 114,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17 (вул. Пастера,31), належить на праві власності учбовому закладу на підставі свідоцтва про право власності серії САЕ №068985 від 04 жовтня 2010 року, виданого виконкомом Одеської міської ради.

Згідно Інформаційних відомостей КП «ОМБТІ та РОН» від 13 червня 2012 року, вбачається, що згідно планів, які містяться в технічних паспортах, нежитлове (підвальне) приміщення, загальною площею 11,4 кв.м. (105,2 кв.м.), що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, 17, є частиною нежитлового (підвального) приміщення, загальною площею 1903,5 кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 31; тобто приміщення, площею 111,4 кв.м. (105,2 кв.м.) увійшли до складу приміщень площею 1903,5 кв.м. (а.с. 239).

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 03 березня 2016 року № 54519178, вбачається, що в обтяженні з 12 грудня 2012 року знаходиться інше нежитлове підвальне приміщення літ. «А» підвалу №5: №3, площею 20, 7 кв.м., №5, площею5, 1 кв.м., №6, площею 22,0 кв.м.,№7, площею 13,9 кв.м., №8, площею 1,5 кв.м., №9, площею2,9 кв.м., №10, площею 16,3 кв.м., №11, площею 15, 3 кв.м.; літ. «А» підвалу 6: №1, площею 13, 4 кв.м.; літ. «А» підвалу 7: №1, площею 14,8 кв.м., загальною площею 105,2 кв.м. (11,4 кв.м.) за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд.17/вул. Пастера, буд. 31 (а.с. 243-246).

З 2010 року в провадженні Приморського районного суду м. Одеси знаходиться цивільна справа №1522/23302/12 за позовом заступника прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах Міністерства освіти і науки України в особі ОНАХТ до ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_9, ОСОБА_14 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 18 грудня 2007 року, витребування з чужого незаконного володіння та визнання права власності на нежиле приміщення, загальною площею 111,4 кв.м. (105 кв.м.) учбового корпусу ОНАХТ за адресою м. Одеса, вул. Преображенська, 17. Таким чином, судом порушені норми процесуального та матеріального права, що є підставою для відмови від позову.

Таким чином, суд першої інстанції не визначився з колом учасників цивільного процесу й в порушення ст. ст. 33, 35 ЦПК України не залучив до участі у справі Одеську національну академію харчових технологій, що суттєво порушує її право на спірне майно.

На стадії перегляду рішення суду в апеляційному порядку апеляційний суд відповідно до наданих чинним ЦПК України повноважень (ст. 11, ч.1 ст. 303, ч. 1 ст. 304 ЦПК України) позбавлений можливості виправити вищевказані помилки та усунути допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права.

Отже, вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради є незаконними, необґрунтованими й не підлягають задоволенню.

Порушення норм процесуального права, а саме, ст. 10, 60, 179, 212, 213, 214 ЦПК України, норм матеріального права, а саме, ст. ст. 317, 319, 328, 391 ЦК України у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. 4, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Одеської національної академії харчових технологій задовольнити, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 травня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, Одеська міська рада, ОСОБА_10, про визнання договору купівлі-продажу нежилого приміщення підвалу недійсним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_15

ОСОБА_2