УХВАЛА

іменем україни

28 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» про внесення змін до договору оренди земельної ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є власником земельної ділянки площею 6,76 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, яка згідно з договором оренди земельної ділянки від 11 вересня 2006 року, укладеного строком на 10 років, знаходиться у оренді товариства з обмеженою відповідальністю «Аграрний дім ім. Горького» (далі - ТОВ «Аграрний дім ім. Горького»).

Позивачка вказувала на те, що розмір орендної плати за користування земельною ділянкою був збільшений ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» у 2006 році до 2 % від нормативної оцінки земельної ділянки, а з вересня 2008 року і по цей час ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» здійснює виплату орендної плати за користування земельною ділянкою за ставкою 3 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Зазначала, що 13 травня 2015 року вона направила на адресу відповідача пропозицію про зміну розміру орендної плати за вищевказаним договором оренди земельної ділянки, встановивши її у розмірі 8,5 % від нормативної грошової оцінки землі, а також про внесення до договору умови, що перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову проводиться виходячи з фактичної собівартості видів продукції (робіт, послуг), вирощених орендарем та наданих для розрахунку орендодавцеві, яка (фактична собівартість) склалася в орендаря за минулий рік, та запропонувала відповідні зміни до договору оренди. На вказану пропозицію ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» відповіді не надало.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила внести зміни до п. 4.2 договору оренди земельної ділянки, виклавши його у наступній редакції: «Розмір орендної плати є договірним і становить 8,5 % від нормативної грошової оцінки землі. Перерахунок обсягів натуральної та відробіткової форм плати за оренду земельної ділянки у грошову проводиться виходячи з фактичної собівартості видів продукції (робіт, послуг), вирощених орендарем та наданих для розрахунку з орендодавцем, яка (фактична собівартість) склалася в орендаря за минулий рік».

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 9 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що ОСОБА_3 не надано належних доказів на підтвердження доводів щодо наявності умов, передбачених ч. 2 ст. 652 ЦК України, для зміни за рішенням суду договору оренди. Вимога позивачки про внесення судом змін до умов договору оренди, вказавши їх у запропонованій позивачем редакції, не є належним способом судового захисту.

З таким висновком судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 6,76 га, розташованої на території Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області

11 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» укладено договір оренди земельної ділянки, яка була передана в користування ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» згідно з актом прийому-передачі земельної ділянки.

Також встановлено, що позивачка у травні 2015 року направила на адресу відповідача пропозицію про зміну розміру орендної плати за вищевказаним договором оренди земельної ділянки. На вказану пропозицію ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» відповіді не надало.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні положення містяться у ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Цей перелік не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

Тобто під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом або договором матеріальні правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав. У зв'язку із цим особа може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права, визначеним законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Статтею 30 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що зміна умов договору оренди землі здійснюється у письмовій формі за взаємною згодою сторін. У разі недосягнення такої згоди спір вирішується в судовому порядку.

Згідно зі ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою цієї статті визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч. 1 ст. 15 Закону «Про оренду землі» однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату.

За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності).

Згідно з п. 4.2 договору зазначено, що розмір орендної плати є договірним і складає 1,5 % від грошової оцінки землі.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 77 132 грн.

Отже, п. 4.2 договору визначено грошовий розмір орендної плати у відсотковому розмірі по відношенню до нормативної грошової оцінки землі.

Відповідно до п. 4.4 договору, у разі необхідності, за домовленістю сторін, розмір, порядок, строки та умови сплати орендної плати можуть змінюватись, що встановлюється додатковою угодою.

Пунктом 4.5 договору оренди передбачено, що розмір орендної плати переглядається у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни умов господарювання, спричинених інфляційними процесами; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами;

невиконання або неналежного виконання орендодавцем обов'язків, які викладені у пункті 1.5 цього договору; збільшення розмірів ставки земельного податку; в інших випадках передбачених законом.

Пунктом 4.6 договору передбачено, що в усіх інших випадках сторони можуть змінювати розмір, порядок, строки та умови оплати орендної плати не частіше, ніж один раз у два роки.

Отже, умовами договору оренди землі передбачено зміну розміру орендної плати за землю.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 313, 315 ЦПК України зазначених положень закону до уваги не взяли, не врахували, що в договорі оренди передбачено можливість збільшення розміру орендної плати, ТОВ «Аграрний дім ім. Горького» ухиляється від укладення додаткової угоди до договору оренди землі, як і не надав відповіді на пропозицію позивача, разом із тим не порушує питання про припинення чи розірвання цього договору, продовжує використовувати орендовану земельну ділянку, а тому дійшли передчасного висновку про те, що заявлена позивачем вимога не відповідає належному способу судового захисту.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлено, їх рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 9 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик