Справа № 456/1409/16 Головуючий у 1 інстанції: Микитчин І.М.
Провадження № 22-ц/783/4960/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні представника позивача БУ №1 м.Стрий КЕВ м.Львова - Орищин М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2016 року у справі за позовом Будинкоуправління №1 м.Стрий КЕВ м.Львова до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за неоплату послуг з утримання будинку та прибудинкових територій, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2016 року позов задоволено частково.Стягнуто з ОСОБА_3 в користь Будинкоуправління № 1 м.Стрий КЕВ м.Львова заборгованість за послуги з утримання будинку та прибудинкових територій в сумі 1867,19 (одну тисячу вісімсот шістдесят сім гривень 19 копійок). Вирішено питання судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Будинкоуправління №1 м. Стрий КЕВ м. Львова відмовити. Вважає рішення незаконним та таким, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що позивач просить стягнути заборгованість за оплату певних послуг, проте жодних послуг не надавалось та жодного підтвердження протилежного не було. Крім цього, жодних угод між позивачем та відповідачем не було оформлено. Також, зазначає, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.12.2006 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить магазин за адресою м.Стрий, вул. Зелена (Корчака) 4/2 загальною площею 71,3 кв.м. Отже дане приміщення виведене з житлового фонду з 2006 року і знаходиться на власному обслуговуванні про що свідчать окремі угоди з постачальниками послуг. Також, судом не вірно встановлено, що відповідач ОСОБА_3 прописана за адресою АДРЕСА_1, однак ОСОБА_3 прописана і проживає за адресою АДРЕСА_2.

В судове засідання відповідач не з'явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено не було, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що у тексті апеляційної скарги міститься клопотання про розгляд справи у відсутності відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача в заперечення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає та підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції, - немає.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема на ст.ст. 1, 19-21, 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст. 525, 526, 257, 267 ЦК України, та задовольняючи позов частково, виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 прописана в АДРЕСА_1 та є власником за даною адресою, що підтверджується довідкою Будинкоуправління № 1 від 17.10.2014 року № 893. Житлове приміщення, квартиру АДРЕСА_1, переведено в нежитлове та ОСОБА_3 на праві приватної власності належить магазин за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 71,3 кв.м. Також, будинок АДРЕСА_1 знаходиться на балансі БУ № 1 м.Стрий КЕВ м.Львова. З розрахунку заборгованості вбачається, що борг за квартирою АДРЕСА_1 станом на 1.11.2014 року становить 2285,96 грн. Також, судом встановлено, що позивачем надаються послуги по утриманню будинку та прибудинкової території на АДРЕСА_1. В даному будинку знаходиться квартира № 2, яка переобладнана в магазин, власником якої є відповідачка ОСОБА_3 У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою обов'язків по оплаті вищезгаданих послуг утворилася заборгованість перед позивачем в розмірі 2285,96 грн. Також, сама по собі відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості за фактично надані послуги з утримання будинку та прибудинкових територій, оскільки обов'язок власників квартир (квартиронаймачів) вносити плату за житлово-комунальні послуги, передбачений Законом України «Про житлово-комунальні послуги», «Про приватизацію державного житлового фонду», Правилами користування приміщеннями жилих будинків, прибудинкових територій, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, Правилами користування приміщеннями житлових будинків. Твердження відповідачки ОСОБА_3 про відсутність зобов'язань перед позивачем по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкових територій у зв'язку з відсутністю договору між ними не відповідає вимогам ст. 11 ЦК України, яка визначає, що цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Заяви відповідачки, про те що приміщення, за користування яким позивач вимагає сплати квартплати, не є квартирою, а магазином, і виведене з житлового фонду, тому квартплата не повинна стягуватися, суд не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов'язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України. Однак, з огляду на те, що позов позивачем подано 26.03.2015 року суд вважав, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України, за період до березня 2012 року, а зважаючи на те, що відповідачкою заявлено про застосування наслідків спливу такого строку та позивач причин пропуску позовної давності не обґрунтував, поважних причин щодо пропущення вказаного строку судом не встановлено - тому за таких обставин суд прийшов до обґрунтованого та переконливого висновку, що в задоволенні позовних вимог за період до 1.03.2012 року слід відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги наведених висновків суду першої інстанції не спростовують та підстав для її задоволення - немає.

Як вбачається із матеріалів справи та сторонами не оспорювалось, відповідач є власником магазину за адресою АДРЕСА_1, який вона набула у зв'язку із переведенням житлових приміщення належної їй квартири АДРЕСА_1 в нежитлове приміщення. Будинок, у якому розташоване вказане приміщення знаходить на балансі позивача (свідоцтво про право власності на об'єкт нерухомості, витяги з реєстру про реєстрацію права власності а.с. 53-54, рішення виконавчого комітету Стрийської міської ради №240 від 20.07.2006 року про переведення житлових приміщень в нежитлові а.с. 13, акт приймання БУ №1 м.Стрий з обліку Самбірської КЕЧ в безпосереднє підпорядкування та облік КЕВ м.Львова а.с. 127-129).

Позивач надавав у спірний період послуги по утриманню даного будинку та прибудинкової території, а саме: перевірка ізоляції освітлювальної проводки та систем заземлюючих пристроїв; санітарно-профілактичні та проти епідеміологічні послуги; прибирання прибудинкової території; витрати з освітлення місць загального користування і підвалів; обслуговування димовентиляційних каналів; технічне обслуговування внутрішньо будинкових систем, тощо. Вказане підтверджується положенням про фінансово-господарську діяльність позивача (а.с. 4); даними фінансових звітів позивача (а.с. 15, 143); розрахунками доходів і видатків позивача, витрат на послуги з утримання будинку та прибудинкової території та складових послуги по утриманні будинку та прибудинкової території (а.с. 17, 31, 33, 35, 65, 141, 144); аудиторськими звітами позивача (а.с. 18-19, 51-52); рішеннями судів між тими ж сторонами про стягнення заборгованості по квартплаті та обслуговування будинку та прибудинкової території за інші періоди, що набрали законної сили (а.с. 20-21, 80-81); угодами, укладеними між позивачем та іншими організаціями на постачання електроенергії, надання санітарно-профілактичних, проти епідеміологічних послуг, перевірку ізоляції освітлювальної проводки та систем заземлюючих пристроїв, тощо, які укладенні для надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території, зокрема, у спірний період (а.с. 23-30); актами взаємних розрахунків за такими угодами та договорами (а.с. 48-50); актами виконання робіт за угодами (а.с. 68-73); платіжними дорученнями про сплату позивачем за надані за угодами послуги (а.с. 58-65, 145-164); даними звітності про періодичність надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території позивачем, графіками проведення певних видів робіт (а.с. 37-39); даними про відповідальних працівників за надання певних видів послуг (а.с. 40-41, 58, 66-67, 82-85); даними про сплату податків позивачем (а.с. 42-48).

Такими послугами користується і відповідач, як власник об'єкту нерухомості у будинку та від надання таких не відмовлялась. Що підтверджується наведеними доказами, а також самим фактом повноцінного використання належного позивачу об'єкту нерухомості під магазин, що без отримання таких послуг є неможливим.

Доказів того, що такі послуги не надавались у повному обсязі чи надавались неналежної якості, відповідачем не представлено, про такі не наведено та клопотань про витребування таких не заявлено. Жодних заяв, звернень у передбаченому законом порядку з цього приводу до позивача від відповідача не надходило, актів, які б засвідчили такі факти складено не було.

Відповідно до наданих послуг та встановлених тарифів за надання таких (рішення про розмір тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій для позивача виконкому Стрийської міської ради із додатком а.с. 32, 34-35), позивачем здійснено розрахунок необхідних для оплати щомісячно коштів, а саме у розмірі за спірний період від 57,46 грн. на місяць до 76,28 грн.

Відповідач таких не оплачувала у спірний період та відповідно у неї виникла заборгованість, яка на час розгляду справи становить за період з листопада 2011 року по жовтень 2014 року - 2285,96 грн.

Відповідно до змісту ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку.

Комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством.

Споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Згідно ст. 3 цього Закону предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно ч.1 ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

Пункт 1 частини першої статті 13 із змінами, внесеними згідно із Законом № 1198-VII від 10.04.2014\

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Згідно ст. 15 Закону - мінімальні норми житлово-комунальних послуг встановлюються з метою забезпечення санітарно-гігієнічних вимог проживання людей та їх перебування в приміщеннях, забезпечення технічних вимог до експлуатації будинку (споруди), підтримання несучої спроможності конструкцій та експлуатаційних характеристик внутрішньобудинкових мереж і систем. Мінімальні норми житлово-комунальних послуг, які визначають мінімальний перелік, мінімальні вимоги до кількості та якості житлово-комунальних послуг, затверджуються Кабінетом Міністрів України. До переліку мінімально необхідних житлово-комунальних послуг не можуть включатися послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Згідно ст. 18 Закону, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі. Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій. Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді. Споживач має право на досудове вирішення спору шляхом задоволення пред'явленої претензії. У разі встановлення за результатами аналізу факту погіршення нормованих показників якості води, витрати споживача, які він здійснив при оплаті вартості проведення аналізу води, підлягають компенсації за рахунок виконавця/виробника.

Згідно ч.3 ст. 20 Закону, споживач зобов'язаний:

1) укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору;

2) своєчасно вживати заходів щодо усунення виявлених неполадок, пов'язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з власної вини;

3) забезпечувати цілісність засобів обліку комунальних послуг та не втручатися в їх роботу;

4) за власний рахунок ремонтувати та міняти санітарно-технічні прилади і пристрої, обладнання, що вийшли з ладу з його вини;

5) оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом;

6) дотримуватися правил пожежної і газової безпеки, санітарних норм;

7) допускати у приміщення, будинки і споруди представників виконавця/виробника в порядку, визначеному законом і договором, для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних і профілактичних оглядів та перевірки показників засобів обліку;

8) дотримуватися вимог житлового та містобудівного законодавства щодо здійснення ремонту чи реконструкції приміщень або їх частин, не допускати порушення законних прав та інтересів інших учасників відносин у сфері житлово-комунальних послуг;

9) своєчасно проводити підготовку жилого будинку, помешкання (в якому він проживає або яке належить йому на праві власності) та його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період;

10) у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Крім цього, відповідно до правової позиції у постанові Верховного Суду України у справі № 6-2951цс15 від 20.04.2016 року: «Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно із частиною першою статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Хоч у частині першій статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі».

Зважаючи на вказане доводи відповідача та особи, що подала апеляційну скаргу не слід вважати обґрунтованими та такими, що впливають на законність та обґрунтованість рішення суду в цілому.

Доводи про неотримання нею послуг по утриманню будинку та прибудинкової території спростовано судом вище. Доводи ж про не укладення договору про отримання таких послуг як підстава для їх несплати спростовано наведеними вимогами закону та їх додатковим тлумаченням Верховним Судом України.

Щодо надання їй послуг іншими особами, то згідно поданих позивачем договорів нею отримуються послуги з водопостачання та водовідведення, постачання природного газу, а також укладено договір оренди земельної ділянки, які не свідчать про те, що спірні послуги надаються іншими особами (а.с. 92-95). Доводи ж про те, що вона не є власником квартири, а нежитлового приміщення, теж не впливають на законність та обґрунтованість рішення, оскільки вказане не є підставою для звільнення позивача від сплати таких наданих послуг.

Зважаючи на вказане апеляційну скаргу слід відхилити та залишити оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 23 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник