Справа № 465/2483/16 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/4779/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Креді ОСОБА_4" на ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 "Дей-сон", ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договром позики, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою в порядку забезпечення позову задоволено заяву ОСОБА_8»яни Михайлівни та накладено арешт в межах суми позову на належне ОСОБА_6 «Дей-сон» рухоме та нерухоме майно, а зокрема:

-виробничі будівлі та споруди, розташовані за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Пекарська, 2 та належить ОСОБА_6 «Дей-Сон» на підставі договору купівлі-продажу від 19.12.2014 р. посвідченого приватний нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за номером 2009;

-виробничий комплекс, розташований за адресою: Івано-Франківська обл. м. Калуш, вул. Писарська, 37а та належить ОСОБА_6 «Дей-Сон» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданий 15.12.2012 року Калуською міською радою Івано-Франківської області;

-приміщення пекарні, загальною площею 270 м.кв., розташоване за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Грушевського, 42/44 та належить ОСОБА_6 «Дей-Сон» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: б/н, виданого 28.03.2011 року Калуською міською радою Івано-Франківської області;

-приміщення кондитерського цеху та виробничі приміщення, загальною площею 2144,4 кв.м., розташований за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Писарська, 37 та належить ОСОБА_6 «Дей-Сон» на підставі свідоцтва про право власності, серія та номер: 4391, виданого 26.12.2012 року приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_10;

Заборонено Державним реєстраторам прав на нерухоме майно та особам на яких покладаються функції (повноваження) державного реєстратора прав на нерухоме майно проводити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні дії наслідком яких є зміна власника майна, яке належить ОСОБА_6 «Дей-Сон»

Ухвалу оскаржив ПАТ «Креді ОСОБА_4», як особа, котра не брала участі у справі, однак вважає, що ухвалою суду вирішено про її права та обов»язки, а саме порушено права Банку, оскільки частина нерухомого майно ОСОБА_6 «Дей-Сон», а саме нежитлова будівля під виробництво кондитерських та хлібобулочних виробів, А, загальною площею 2053 кв.м., гараж і побутові приміщення, Б, загальна площа 142, 9 м.кв. за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Б.Хмельницьокго, 68, та приміщення пекарні, загальною площею 270 м.кв., розташоване за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Грушевського, 42/44 перебуває в іпотеці банку на підставі Іпотечного договору від 03.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №1513, а також договору про внесення змін до нього від 29.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1114.

У відповідності до вимог ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами.

На даний час ТОВ «Дей-Сон», яке є відповідачем у справі має прострочену заборгованість перед банком в загальній сумі 450 655,30 дол. США та 4 291 446, 42 грн.

Оскаржуваною ухвалою заборонено будь-яким особам здійснювати реєстраційні дії стосовно нерухомого майна, котре є предметом іпотеки, а отже наявність оскаржуваної ухвали перешкоджає здійснення банком як своїх прав, гарантованих положеннями ст.ст. 36,37, 38 ЗУ «Про іпотеку» так і на реалізацію предмета іпотеки в межах процедури виконавчого провадження.

Більше того, в даному випадку наявність обтяження майна іпотекою фактично позбавляє позивача у справі на задоволення його вимог за рахунок цього майна. Оскільки у відповідності до вимог ст. 54 ЗУ «Про виконавче провадження» звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

На підставі викладеного, просить ухвалу скасувати.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Врахувати, що забезпечення позову носить тимчасовий характер. Судом обґрунтовано задоволено заяву позивача про забезпечення позову та враховану суму позову, доводи позивача про відповідальність відповідача - юридичної особи, на майно якого у порядку забезпечення позову накладено арешт. Суд врахував, що предметом спору є значний розмір грошових коштів - 900 000 доларів США про повернення яких відповідачі взяли на себе відповідальність як солідарні боржники в силу укладених між ними договорів, які надані суду. ОСОБА_6 «Дей-сон» за умовами договору поруки від 10.02.2015 року зазначало про гарантії своєї платоспроможності та на підтвердження зазначало про наявність нерухомого майна, на яке суд наклав арешт у порядку забезпечення позову її довірителя.

Звертає увагу на те, що банк не брав участі у справі, вважати, що оскаржуваною ухвалою порушено його права підстав немає, оскільки рішення у справі про стягнення суми позики, яке на даний час винесено судом 15.06.2016 року, не впливає на права та обов»язки особи, що подала апеляційну скаргу. Як іпотекодержатель частини арештованого судом майна у порядку забезпечення позову, вправі звернутись до суду про виключення такого майна з-під арешту.

За таких обставини, просить ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились повторно. Належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, причину неявки в судове засідання не повідомили. Колегія суддів вважає можливим розгляд справи у відсутності осіб, що не з»явились, врахувати, що судове засідання призначене на 25 липня 2016 року відкладалось в тому числі за клопотаннями представника апелянта та представника ОСОБА_6 «Дей-сон», про причини повторної неявки учасники, що не з»явились не повідомили. Враховуючи положення ст. 303-1, ч. 2 ст. 305 та ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе продовжувати розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно вимог ч.1 ст. 292 ЦПК України - сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов»язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

З врахуванням положень цієї норми подано апеляційну скаргу ПАТ «КРЕДІ ОСОБА_4», який у справі не брав участі.

Відповідно до ч.1, 3, 4 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Задовольняючи заяву позивача про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 «Дей-Сон» до яких заявлено вимогу про стягнення 900 000 доларів США за договором 10.02.2015 року безпроцентної позики та договором поруки як до солідарних боржників та до ОСОБА_7, як до поручителя в межах 10 000 гривен, суд першої інстанції вирішив питання забезпечення позову накладенням арешту на перелічене в ухвалі нерухоме майно, приналежне відповідачу ОСОБА_6 «Дей- сон». Зазначені вище договори чинні.

З матеріалів справи та долучених до апеляційної скарги доказів убачається, що частина майна, на яке накладено арешт оскаржуваною ухвалою перебуває в іпотеці банку, яким оскаржено ухвалу в цілому.

Таким майном, згідно копій витягів з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження є нежитлова будівля під виробництво кондитерських та хлібобулочних виробів, А, загальною площею 2053 кв.м., гараж і побутові приміщення, Б, загальна площа 142, 9 м.кв. за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Б.Хмельницьокго, 68, та приміщення пекарні, загальною площею 270 м.кв., розташоване за адресою: Івано-Франківська обл.. м. Калуш, вул. Грушевського, 42/44 яке перебуває в іпотеці банку на підставі Іпотечного договору від 03.09.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №1513, а також договору про внесення змін до нього від 29.05.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Калуського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 1114 про арешт якого у порядку забезпечення позову зазначено судом в абзацах 5-му та 6-му резолютивної частини ухвали.

Відповідно до ч.5 ст.153 ЦПК України про вжиття заходів забезпечення позову суд постановляє ухвалу, в якій зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання.

Згідно п.4 Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася в суд з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що особою, яка подала апеляційну скаргу взагалі не наведено мотивів, яким чином порушуються права банку, накладенням арешту на інше майно відповідача, про яке зазначено в ухвалі. Договір безпроцентної позики та договори поруки від 10.02.2015 року, на які посилається позивач є чинними.

Щодо арешту майна, котре перебуває в іпотеці та арештоване судом у порядку забезпечення позову майнового характеру, то закон не містить заборони вчиняти такі дії.

Тому доводи апелянта про те, що на момент постановлення ухвали суду про забезпечення позову частина майна, на яке накладено арешт перебувала в іпотеці банку, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки передача відповідачем майна в іпотеку на забезпечення іншого зобов»язання не є перешкодою для забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно боржника по даній справі.

Статтею 1 ЗУ «Про іпотеку» визначено, що іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов»язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

На таке регламентоване законом переважне право іпотекодаржателя, оскаржувана ухвала не впливає. При виникненні труднощів у реалізації такого права, банк, як іпотекодержатель вправі звернутись з відповідними вимогами про виключення майна з-під арешту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Креді ОСОБА_4» не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307 , 308 , п.1 ч. 1 ст. 312, 313 , п.4 ч.1 ст. 314, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ «Креді ОСОБА_4» відхилити.

Ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 27 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді