Провадження №2/331/1141/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 р. м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Антоненко М.В., при секретарі Андрієнко С.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до до ОСОБА_2 про визнання договору дарування грошей дійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 24 березня 2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений Договір дарування грошей.

Відповідно до умов п.1 Договору дарувальник (відповідач) передає, а обдаровувана (позивач) приймає в дар гроші у сумі 335 000,00 грн.

Згідно п.2 Договору подаровані грошові кошти позивачка мала намір витратити для інвестування у будівництво квартири відповідно до укладеного нею з ЗАТ «Страхова компанія «Столиця» інвестиційного контракту №88207 від 06.03.2004 р.

Вказані грошові кошти були фактично передані відповідачкою позивачці, тобто відбулося повне виконання договору.

Відповідно до ст.220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до п.35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 p. N 20/5 (яка діяла в момент укладання договору дарування), нотаріуси посвідчують правочини, щодо яких законодавством установлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають: договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, пожертва, рента, довічне утримання (догляд), спадковий договір) нерухомого майна (статті 657, 715, 719, 729, 732, 745, 1304 Цивільного кодексу України);

У момент укладення договору дарування позивачка не знала, що він повинен був нотаріально посвідчуватися. Коли позивач дізналася про це, то звернулася до відповідачки з проханням здійснити дії щодо його нотаріального посвідчення. Проте, відповідачка відмовилася це зробити, мотивуючи свою відмову тим, що договір уже виконаний, гроші передані, тому немає необхідності витрачати зайві кошти на його нотаріальне посвідчення.

Частиною 2 статті 220 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним У цьому випадку наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просить суд визнати дійсним Договір дарування грошей, укладений 24.03.2004р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

В подальшому, позивачка ОСОБА_1 надала суду заяву про зміну підстав та предмету позову.

В заяві зазначено, що відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України, договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно Декрету КМУ України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93 валюта України, якою є гривня, відноситься до валютних цінностей.

На дату укладання договору дарування грошей неоподаткований мінімум доходів громадян складав 17 грн.

Отже, договір дарування грошей на суму, що перевищує 850 грн. підлягав нотаріальному посвідченню.

В частині зміни предмету позову, Позивач вважає за необхідне просити суд визнати дійсним договір дарування грошей з моменту його укладання, тобто з 24.03.2004 р.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, просив суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково. Пояснив суду, що дійсно між сторонами по справі 24.03.2004 р. було укладено договір дарування грошей. Зобовязання відповідача ОСОБА_2 виконані в повному обсязі, грошові кошти в сумі 335000 грн. передані ОСОБА_1 в повному обсязі. Тому, не має необхідності визнавати вказаний договір дійсним.

Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків.

Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: письмовим запрошенням ОСОБА_2 до шостої Київської державної нотаріальної контори за адресою: м. Київ, вул. Інститутська,13-а; оригіналом договору дарування грошей від 24 березня 2004 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до умов п.1 Договору дарувальник (відповідач) передає, а обдаровувана (позивач) приймає в дар гроші у сумі 335 000,00 грн.

Пунктами 2,3 договору встановлено, що обдаровувана (ОСОБА_1В.) має намір витратити Дар для інвестування у будівництво квартири відповідно до укладеного нею інвестиційного контракту № 88207 від 06.03.2004 р. Дарувальник ОСОБА_2 стверджує, що гроші, які є предметом цього договору, на момент його укладання нікому іншому не подаровано, як внесок до статутного фонду не передано, не відчужено іншим способом, під податковою заставою, в спорі під забороною (арештом ) не перебувають, прав щодо відчуження грошей у третіх осіб, а також будь-яких інших обмежень у можливості розпорядження ними не має.

Відповідно до ст. 220 Цивільного кодексу України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Пунктами 3, 5, 6 ст. 3 ЦК України встановлені загальні засади цивільного законодавства, а саме свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі статтею 627 ЦК України (свобода договору) встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Статтею 639 ЦК України, встановлено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Статтею 719 ЦК України (Форма договору дарування), встановлено, що договір дарування предметів особистого користування та побутового призначення може бути укладений усно.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Договір дарування майнового права та договір дарування з обов'язком передати дарунок у майбутньому укладається у письмовій формі. У разі недодержання письмової форми цей договір є нікчемним.

Договір дарування рухомих речей, які мають особливу цінність, укладається у письмовій формі. Передання такої речі за усним договором є правомірним, якщо суд не встановить, що обдаровуваний заволодів нею незаконно.

Договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 р. № 15-93, терміни, що використовуються в цьому Декреті, мають таке значення:"валютні цінності", це валюта України - грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших фінансових установах на території України.

Аналізуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд дійшов висновку про те, що маються законні підстави щодо визнання дійсним договору дарування грошей від 24 березня 2004 року, оскільки сторони по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, укладаючи договір, діяли добросовісно, визначили на свій на розсуд як умови (пункти) договору, так і його форму. Однак, сторонами, відповідно до ст. 719 ЦК України не було дотримано вимоги щодо обовязкового нотаріального посвідчення договору.

Відповідно до статей 256,257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 статті 267 ЦК України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сторони по справі із відповідною заявою про застосування строку позовної давності до суду не звертались.

Відповідно до статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування - задовольнити

Визнати дійсним з моменту укладання договір дарування грошей, укладений 24.03.2004 р. між ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Стягнути з ОСОБА_2на користь ОСОБА_1судовий збір в розмірі 552,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.В. Антоненко