Апеляційний суд міста Києва
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Слюсар Т.А.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Матвеєвої Вікторії Петрівни - представника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунальне підприємство «Керуючу компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва» про стягнення майнової шкоди завданої залиттям приміщення.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

07.10.2015 позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ПАТ «Київенерго» про стягнення з останнього майнової шкоди у розмірі 114 254,28 грн., визначену Звітом про оцінку матеріального збитку спеціаліста від 13.07.2015 та судових витрат.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 23 червня 2015 року з вини відповідача сталось залиття водою її нежитлового приміщення, розташованого по АДРЕСА_1. Оскільки в добровільному порядку відповідач не погоджується відшкодувати завдану шкоду вона змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь ОСОБА_4 99554 (дев'яносто дев'ять тисяч п'ятсот п'ятдесят чотири) гривні 28 копійок.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь ОСОБА_4 995 (дев'ятсот дев'яносто п'ять) гривень 54 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду Матвеєва В. П. - представник Публічного акціонерного товариства «Київенерго» подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з врахуванням недоведених обставин та без з'ясування в повному обсязі обставин, що мають значення для повного, всебічного та об'єктивного вирішення справи.

На думку відповідача, вина у залитті нежитлового приміщення позивачем не доказана. Вважають, що відповідальність за причинену матеріальну шкоду слід покласти на 3-ю особу - балансоутримувача. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24.10.2008 року у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду в частині відмовлених позовних вимог сторонами не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з Публічного акціонерного товариства «Київенерго» на користь ОСОБА_4 99554,28 грн. суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог саме в такій частині.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки суд дійшов їх дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки наданих у справі доказів сторонами та норм матеріального права.

При ухваленні рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції власником нежитлового приміщення з №1 по №5 (група приміщень №37, літера А), загальною площею 70,8 кв.м за адресою : АДРЕСА_1 є позивач ОСОБА_4.

23 червня 2015 року сталося затоплення водою зазначеного приміщення. З приводу залиття позивач звернулася, як до відповідача, так і до третьої особи з приводу створення комісії для обстеження та з'ясування обставин, якими було пошкоджено її майно.

Відповідач ПАТ «Київенерго» на звернення позивача не відреагував.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 64 ЦПК України встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Згідно акту, затвердженого начальником «ЖЕД-103» встановлено, що 23 червня 2015 року за адресою: м.Київ, пр.40-річчя Жовтня при обстеженні офісу площею, 74 кв.м (2-і кімнати) було виявлено ряд пошкоджень.

Причиною залиття є прорив теплотраси Київенерго від камери до будинку.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частиною 3 статті 386 ЦК України передбачено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди. Позивач довів завдану йому шкоду, протиправність дій відповідача, причинний зв᾽язок між ними, а відповідач відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України це не спростував і не довів відсутність своєї вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Погоджуючись із висновком суду першої інстанції про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції виходить, зокрема, із того, що причинний зв'язок між винними діями (бездіяльністю) ПАТ «Київенерго» та завданням шкоди полягає в тому, що саме аварія водопроводу (прорив теплотраси «Київенерго» від камери до будинку) стали причиною затоплення приміщення, яке належить на праві власності позивачу. Вказані обставини підтверджені вищезазначеним актом.

Із висновку Звіту про оцінку матеріального збитку виготовленого спеціалістами ТОВ «Гарант-Експертиза» від 13 липня 2015 року, вбачається що матеріальний збиток завданий власнику нежилих приміщень з № 1 по № 5(групи приміщень № 37) (в літері А) загальною площею 70.8 кв.м., станом на дату оцінки (без ПДВ) становить 99554 ,28 грн.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо правових підстав до часткового задоволення позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного застосування до спірних правовідносин норм матеріального права та порушення процесуальних норм, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Всі висновки суду першої інстанції щодо правомірності заявленого позову та можливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга відповідача не містить, в ході апеляційного розгляду представник відповідача також не навів таких обставин і не вказав про їх наявність. Як і не надав доказів щодо вини 3-ї особи у спричиненні шкоди позивачу.

Частина апеляційної скарги, в якій апелянт цитує норми процесуального права (ст.ст.212-213 ЦПК України), роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009р. «Про судове рішення у цивільній справі», не застосування ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», не може спростувати висновків оскарженого рішення, оскільки таке наведення тексту норм права та роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду не доводить неправильності або незаконності рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Матвеєвої Вікторії Петрівни - представника Публічного акціонерного товариства «Київенерго» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: