АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6018/16 Головуючий 1 інст. Островська Н.І.
Справа № 637/1175/15-ц Доповідач Бурлака І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«27» вересня 2016 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_1 про визнання заповіту нікчемним та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зазначеним та у подальшому неодноразово уточненим позовом до Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_1.

В обґрунтування свого позову посилалася на те, що 18 квітня 2015 року помер ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 5,3180 га, розташованої на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Зазначила, що в жовтні 2015 року вона звернулася до Другої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини на підставі заповіту від 31 жовтня 2001 року і від нотаріуса дізналася, що відповідна заява надійшла від ОСОБА_1 також на підставі заповіту, який посвідчено Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області 18 травня 2009 року.

Вважала, що заповіт від 18 травня 2009 року є нікчемним, тому що ОСОБА_3 мав вади зору. Із тексту заповіту вбачається, що спадкодавець мав вади зору та був хворим. Заповіт ОСОБА_3 особисто не підписував. Від його імені заповіт підписала його дружина ОСОБА_4 на свого близького родича без участі свідків.

Вказала, що заповіт від імені ОСОБА_3, який посвідчено Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 04 листопада 2004 року на імя ОСОБА_2 також є нікчемним з таких же підстав.

Зазначила, що за життя ОСОБА_3 запевняв її в тому, що нікому іншому крім неї не заповідає своє майно.

Просила визнати заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 18 травня 2009 року на імя ОСОБА_1 нікчемним; визнати заповіт від імені ОСОБА_3, посвідчений Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від 04 листопада 2004 року на імя ОСОБА_2 нікчемним.

Не визнавши позов у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області, Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області, ОСОБА_2.

В обґрунтування свого зустрічного позову посилався на те, що 18 квітня 2015 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки.

Зазначив, що 18 травня 2009 року ОСОБА_3 заповіт залишив на його імя.

Вказав, що після смерті ОСОБА_5, яка також залишила заповіт на його імя, та смерті ОСОБА_3 він разом із своїм сином поховали їх та у грудні 2015 року замовили памятник вартістю 13149,00 грн.

Вважав, що заповіт від імені ОСОБА_3 відповідав його внутрішній волі та волевиявлення його було вільним.

Просив визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва за кадастровим номером земельної ділянки :02:001:0077, що розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ХР № 054768 від 18 грудня 2004 року та зареєстрований у книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 97 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, який помер 18 квітня 2015 року.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено, визнано нікчемним заповіт від 18 травня 2009 року, посвідчений Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від імені ОСОБА_3; визнано нікчемним заповіт від 04 листопада 2004 року, посвідчений Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від імені ОСОБА_3; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову. При цьому посилався на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що заповіт від 31 жовтня 2001 року та заповіт від 04 листопада 2004 року скасовані спадкодавцем на підставі заповіту від 18 травня 2009 року; що позивач за первісним позовом ОСОБА_2 та представник відповідача за зустрічним позовом Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області в особі голови ОСОБА_2 є одна і та ж сама особа, що унеможливлює розгляд справи обєктивно; що судом не перевірено документально та не отримано документів про стан здоровя спадкодавця на момент посвідчення заповіту; що позивачем за первісним позовом подано уточнену позовну заяву в порушення строків визначених чинним законодавством.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково, рішення суду змінити.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що заповіти від 04 листопада 2004 року та 18 травня 2009 року складено з порушенням норм чинного законодавства.

Проте, повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Статтею 1254 ЦК України передбачено, що заповідач має право у будь який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновляє заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 18 квітня 2015 року помер ОСОБА_3 Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 5, 31 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Сподобівської сільської ради Шевченківського району Харківської області. За життя 31 жовтня 2001 року, 04 листопада 2004 року та 18 травня 2009 року ОСОБА_3 склав три заповіти відповідно на ОСОБА_2, ОСОБА_1 Останній заповіт складено на ОСОБА_1

Визнаючи заповіт від 04 листопада 2004 року нікчемним, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що 18 травня 2009 року складено новий заповіт, який скасовує попередній заповіт і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином заповіт від 18 травня 2009 року скасував заповіт від 04 листопада 2004 року, тому визнання його нікчемним є хибним, оскільки цього заповіту після складання заповіту від 18 травня 2009 року вже не існувало.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

У звязку з чим рішення суду в частині визнання заповіту від 04 листопада 2004 року нікчемним підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_2 в задоволенні позову в цій частині.

Із змісту заповіту від 18 травня 2009 року вбачається, що ОСОБА_3 мав вади зору, (був сліпий та хворий), не міг прочитати заповіт, тому на його особисте прохання та в його присутності текст до підписання заповіту прочитано в голос та підписано його дружиною ОСОБА_4 у його присутності.

Зазначений заповіт посвідчено секретарем Волоськобалаклійської сільської ради Шевченківського району Харківської області.

Частиною 2 статті 1253 ЦК України передбачено, що у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Абзацем третім частини другої статті 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має бути відбутися при свідках.

Аналізуючи наведені норми права можна зробити висновок, що якщо заповідач має фізичні вади посвідчення заповіту відбувається тільки при свідках.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 мав вади зору та був хворий.

Проте, заповіт від 18 травня 2009 року посвідчено без свідків.

Посилання представника ОСОБА_1 на те, що посвідчення заповіту без свідків є формальністю, оскільки заповіт відповідав внутрішній волі ОСОБА_3 та волевиявлення його було вільним не може бути підставою для його скасування є хибними, оскільки абзац третій частини другої статті 1248 ЦК України чітко зазначає, що тільки при свідках може бути посвідчено заповіт, якщо заповідач має фізичні вади.

Доводи представника ОСОБА_1 на те, що на момент посвідчення заповіту не перевірено документально та не отримано документів про стан здоровя спадкодавця судовою колегією не приймаються, оскільки матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 мав вади зору.

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на спростування того, що ОСОБА_3 не мав вад зору матеріали справи не містять і в суді апеляційної інстанції представником їх не надано.

Оскільки рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування в цій частині не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.1 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2.ст.314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 11 серпня 2016 року змінити, скасувавши його в частині визнання нікчемним заповіту від 04 листопада 2004 року, посвідченого Волоськобалаклійською сільською радою Шевченківського району Харківської області від імені ОСОБА_3 і в задоволенні позову в цій частині ОСОБА_2 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії