Провадження № 22-ц/779/1905/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Вакарук В.М., Бойчука І.В.

секретаря Драганчук У.М.

з участю представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Станіславська» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В липні 2014 року КС «Станіславська» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 17.07.2008 року між КС «Станіславська» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1073, відповідно до якого кредитна спілка надала позичальнику кредит в розмірі 43 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 30% річних та кінцевим терміном повернення кредиту 17.07.2011 року. З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 17.07.2008 року між КС «Станіславська» та ОСОБА_4 укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель ОСОБА_4 зобовязалася перед кредитором відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобовязань, які виникли з кредитного договору №1073 від 17.07.2007 року. Відповідальність поручителя і боржника є солідарною. Незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобовязання, ОСОБА_3 належним чином їх не виконував, внаслідок чого станом на 16.07.2014 року за ним наявна заборгованість в сумі 49 696,47 грн., з яких: 12 658,95 грн. заборгованість по кредиту та 37 037,52 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. У звязку з наведеним позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказану суму заборгованості та судові витрати.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року задоволено позов Кредитної спілки «Станіславська». Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Станіславська» заборгованість по кредитному договору №1073 від 17 липня 2008 року в сумі 49 696,47 грн., судовий збір в сумі 497 грн. та 180 грн. витрат, повязаних з публікацією в газеті «Галичина».

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд взяв до уваги тільки доводи позивача, не дослідивши належним чином заперечення відповідачів.

В рішенні судом зазначено, що відповідачі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду. Однак, жодних повісток із суду він не отримував, у звязку з чим позбавлений був можливості зявитися в судове засідання та надати документи, які підтверджують часткову сплату за кредитним договором.

Також, апелянт вказує, що судом не перевірено невідповідність кредитному договору та неправомірність нарахування кредитною спілкою процентів за користування кредитом.

Крім того, суд не звернув увагу на ту обставину, що порука за договором поруки від 17.07.2008 року, укладеним між КС «Станіславська» та ОСОБА_4, припинилася. За умовами даного договору поруки порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя. Відповідно до п. 1.2. кредитного договору №1073 від 17.07.2008 року термін користування кредитом закінчився 17.07.2011 року. Таким чином, вимога до поручителя повинна була бути предявлена до 17.01.2012 року. З даним позовом кредитна спілка звернулася з пропуском даного строку, а тому вимоги до поручителя ОСОБА_4 є необґрунтованими та такими, що не підлягали задоволенню.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову КС «Станіславська» відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник позивача доводи апеляційної скарги не визнав, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просив в задоволенні скарги відмовити.

Апелянт, відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Причину неявки суду не повідомили.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду відповідає не повністю.

Задовольняючи позов КС «Станіславська», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_3 неналежно виконував взяті на себе за кредитним договором зобовязання, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2008 року, доказів, які б спростовували вказаний розрахунок заборгованості відповідачами не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором належним чином та у встановлені строки. На даний час за відповідачами обліковується заборгованість в розмірі 49 696,47 грн., яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 в солідарному порядку з відповідачем ОСОБА_4, як поручителем відповідно до договору поруки від 17.07.2007 року.

Колегія суддів з таким висновком суду в частині задоволення позовних вимог КС «Станіславська» до поручителя ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором не погоджується з наступних підстав.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що 17.07.2008 року між КС «Станіславська» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №1073 (а.с. 2-4), відповідно до п. 1.1 якого кредитна спілка зобовязалася надати позичальникові кредит шляхом відкриття кредитної лінії у сумі 43 000 грн. на умовах, передбачених цим договором, а позичальник зобовязався повернути кредит не пізніше закінчення строку, встановленого пунктом 1.2 цього договору, і сплатити проценти за користування кредитом у порядку, передбаченому цим договором.

Пунктом 1.2 кредитного договору визначено, що строк користування кредитом (строк, на який надається кредит) становить 36 місяців, розпочинається з 17 липня 2008 року і закінчується 17 липня 2011 року.

Відповідно до п. 2.1 кредитного договору проценти (відсотки) за користування кредитом встановлюються у розмірі 30% річних.

Згідно п. 2.2 кредитного договору у разі виникнення прострочення сплати кредиту та процентів за користування кредитом, якщо час прострочення становить більше 30 днів, позичальник сплачує кредитодавцеві підвищений процент у розмірі 60% річних від суми неповернутого кредиту, починаючи з дати виникнення прострочення платежу і до дати сплати простроченого платежу.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 17.07.2007 року між КС «Станіславська» та ОСОБА_4 укладено договір поруки (а.с. 6), за змістом якого поручитель зобовязалася перед кредитором відповідати усім своїм майном по зобовязаннях ОСОБА_3, які випливають з кредитного договору №1073 від 17.07.2008 року, укладеного між кредитором і боржником.

Згідно договору поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Також судом встановлено, що незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобовязання, ОСОБА_3 належним чином їх не виконував, внаслідок чого станом на 16.07.2014 року за ним наявна заборгованість в сумі 49 696,47 грн., з яких: 12 658,95 грн. заборгованість по кредиту та 37 037,52 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом. Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2007 року (а.с. 10).

З урахуванням встановленого та положень норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а саме ст.ст. 526, 527 ч. 1, 530, 611, 612 ЦК України, суд першої інстанції вірно дійшов висновку про обґрунтованість позовної вимоги КС «Станіславська» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2007 року та задовольнив її вимоги в наведеній частині відповідно до представленого нею розрахунку.

Доводи апелянта про те, що жодних повісток із суду він не отримував, у звязку з чим позбавлений був можливості зявитися в судове засідання та надати документи, які підтверджують часткову сплату за кредитним договором, спростовуються матеріалами справи (а.с. 104, 128-130, 137, 138, 162, 170).

Не заслуговують на увагу доводи апелянта, що судом не перевірено невідповідність кредитного договору та неправомірність нарахування кредитною спілкою процентів за користування кредитом, оскільки останнім не конкретизовано в чому полягає невідповідність кредитного договору, як і не надано доказів неправомірності нарахування позивачем процентів за користування кредитом.

Відтак, суд неправильно вважав обґрунтованою позовну вимогу КС «Станіславська» про стягнення заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2007 року з ОСОБА_4 як з солідарного боржника згідно договору поруки від 17.07.2007 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 24 постанови від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Верховний Суд України в постанові від 20.04.2016 року (справа №6-2662цс15) зробив правовий висновок, відповідно до якого строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобовязаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обовязок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобовязань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобовязання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «предявлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості предявити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобовязання за договором поруки слід предявити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Як вбачається з позовної заяви, з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором КС «Станіславська» звернулась 17.07.2014 року (а.с. 1), тобто з пропуском шестимісячного терміну на пред'явлення вимоги до поручителя ОСОБА_4

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув і, таким чином, безпідставно задовольнив позовні вимоги КС «Станіславська» до відповідача ОСОБА_4

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Станіславська» заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2007 року в сумі 49 696,47 грн., судовий збір в сумі 497 грн. та 180 грн. витрат, повязаних з публікацією в газеті «Галичина», ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, що в силу дії п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення. А тому заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року в наведеній частині підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову в цій частині.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 16 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь Кредитної спілки «Станіславська» заборгованості за кредитним договором №1073 від 17.07.2007 року в сумі 49 696,47 грн., судовий збір в сумі 497 грн. та 180 грн. витрат, повязаних з публікацією в газеті «Галичина» скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову Кредитної спілки «Станіславська» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Вакарук В.М.

ОСОБА_5