Справа № 357/2787/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 3 в м. Білій Церкві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що з відповідачем ОСОБА_2 він в зареєстрованому шлюбі не перебував, але протягом семи років вони проживали однією сімєю. 26.01.2007 року у них народився син ОСОБА_3, в свідоцтві про народження якого сторони записані батьками. Сімя розпалася, останні три роки сторони проживають окремо. Син проживає з ним, хоча зареєстрований за адресою проживання відповідача. Син знаходиться на його вихованні та утриманні, а відповідач не приймає участі в утриманні спільної дитини, в звязку з чим позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 аліменти на його користь на утримання сина ОСОБА_3, у розмірі 1/4 частини з усіх видів її доходу, щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей певного віку.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві. В подальшому позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду, через канцелярію суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, вважаючи їх необґрунтованими та безпідставними. В подальшому відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, подала до суду, через канцелярію суду, письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи без її участі, позовні вимоги не визнає в повному обсязі та просить відмовити позивачу в задоволенні позову. Крім того, в матеріалах справи містяться письмово викладені заперечення проти позову.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, оглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновків, які мотивує наступним чином.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 cт.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним процесуальним Кодексом.

Відповідно до ч.1,2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Судом встановлено, що сторони по справі проживали однією сім»єю, без реєстрації шлюбу. Від спільного проживання сторони мають спільного сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, серії 1-ОК № 058432.

ОСОБА_4 № 580 від 03.02.2016 року, засвідченого начальником ЖЕК № 7, встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 дійсно проживає за місцем реєстрації свого батька, позивача по справі ОСОБА_1 за адресою: Київська область, м. Біла Церква, б-р. КомсомольськийАДРЕСА_1. В названій квартирі створено належні умови для проживання дитини, що підтверджується іншим актом від 10.02.2016 року, затвердженим директором БСШ № 12.

Відповідно ч. 2, 3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

ОСОБА_4 ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і тому позивач та відповідач як батьки дитини повинні надавати матеріальну допомогу на утримання дитини до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

ОСОБА_4 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

В судовому засіданні позивач зазначив, що сина ОСОБА_5 він виховує та утримує одноособово, без відповідача. Дитина проживає разом з ним. Відповідач не цікавиться життям дитини та не надає кошти на його утримання. Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що ніколи не ухилялась від виховання та утримання свого сина. На час свого працевлаштування вона не заперечувала, щоб син якийсь період часу проживав з батьком. Дитина не проживає разом з нею з кінця 2015 року. В подальшому позивач почав створювати перешкоди щодо її спілкування та проживання разом з сином. Коли вона зустрічається з сином, то кожного разу дає сину гроші в сумі 500,00 грн., або 1000,00 грн., або 2000,00 грн.. Зустрічі відбуваються близько 2-3 разів на місяць. Відповідач зазначає, що син зареєстрований за місцем її реєстрації за адресою: АДРЕСА_2. Вказана обставина підтверджується і довідкою про склад сімї № 8108 від 23.10.2015 року, виданою КП БМР ЖЕК № 6.

Судом встановлено, що позивач офіційно ніде не працює, а відповідач ОСОБА_2 працює - проходить службу в Управлінні патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, що підтверджується довідкою № 498 від 22.04.2016 року. Крім того, в матеріалах справи міститься позитивна службова характеристика на ОСОБА_2.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існують неприязні відносини, що підтверджується зверненням відповідача ОСОБА_2 до органів внутрішніх справ, в яких вона скаржилася на погрози з боку позивача ОСОБА_1, що підтверджується копією її заяви від 05.11.2014 року та листом-відповіддю Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області та відповідним висновком від 08.11.2014 року, складеним за результатами перевірки. Крім того, ОСОБА_2 зверталася до Білоцерківського відділу поліції з заявою від 02.04.2016 року, в якій вона скаржиться на те, що ОСОБА_1 не дає бачитись їй з сином ОСОБА_3. За результатами розгляду звернення складено висновок від 05.04.2016 року, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 рекомендовано звернутись до суду для вирішення спірних питань.

Предметом доказування у даній справі є та обставина, що спільна дитина сторін - ОСОБА_3 знаходиться на утриманні позивача, разом з тим, наявні в матеріалах справи докази цієї обставини однозначно підтвердити не можуть, а сам факт проживання дитини з позивачем не може бути покладено в основу рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 від виконання батьківських обовязків не ухиляється. Надані сторонами докази не дають можливості встановити на утриманні у кого з батьків перебуває ОСОБА_3, а свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні надали пояснення, які здебільшого є суперечливими та не дають можливості встановити хто з батьків утримує дитину.

Судом встановлено, що жодна з сторін не надала до суду належні та допустимі докази з приводу того хто фактично утримує їхню спільну дитину. Позивач не працює, і доказів того, за рахунок яких коштів він утримує дитину до суду не надано. Відповідач працює та отримує заробітну плату, однак, доказів того, що вона надає кошти на утримання дитини до суду не надано.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позивач належним чином не довів, викладені в позові обставини, і тому в задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ст. ст. 79, 88 ЦПК України, підлягають до стягнення з позивача на користь Держави судові витрати, а саме: 551 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 157, 180, 181, 182, 191 СК України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 212 -215, 294, 296 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_9