Справа № 161/5863/16-ц
Провадження № 4-с/161/74/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Ковтуненка В.В.,

при секретарі Царюк Н.Ю.,

з участю скаржника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Луцьк цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаною скаргою. В обґрунтування скарги посилається на те, що Відповідно до виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом 21 вересня 201 1 року про стягнення з громадянина ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 грошових коштів. Виконання рішення суду було покладено на відділ державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції. 25 червня 2012 року за поданням державного виконавця був оголошений розшук боржника, а 30 березня 2015 року заступник начальника ДВС ОСОБА_3 повернув виконавчий документ стягувачеві з мотивів того, що заходи з розшуку майна виявились безрезультатними. 9 червня 2015 року суддя Луцького міськрайонного суду визнала дії державного виконавця протиправними і скасувала постанову про повернення виконавчого документа. 17 лютого 2016 року заступник начальника ДВС ОСОБА_3 виніс постанову про відновлення виконавчого провадження ВП № 29854482 на підставі ухвали судді Луцького міськрайопного суду від 6 червня 2015 року. Тобто державний виконавець виконував ухвалу суду замість триденного терміну аж 2 10 днів. Не проводячи будь-яких дій по виконанню рішення суду, не дивлячись на те, що боржник був оголошений у розшук, і в судовому порядку розшук боржника не скасований, заступник начальника повторно виніс постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві. Постанова ним прийнята 15 червня 2016 року, скаржнику вручена 20 квітня 2016 року. Діяльність органів Державної виконавчої служби полягає в примусовому виконанні рішення суду, виконання судового рішення є прямим обовязком державного виконавця, однак скаржник вважає, що державним виконавцем не вчинено дій по виконанню рішення Луцького міськрайонного сулу від 21 вересня 2011 року. Як убачається з доданих до скарги копій офіційних документів, виданих як Луцьким міськрайонним судом так і вищестоящим по відношенню до державного виконавця управлінням ДВС, жодних процесуальних дій по виконанню рішення суду заступник начальника ВДВС Луцького районного управління юстиції не проводив та не збирався проводити. Свідомо затягував таку процесуально значиму дію як відновлення виконавчого провадження. Тому скаржник вважає, що ОСОБА_3 будучи уповноваженою державою особою по виконанню судового рішення, допустив бездіяльність по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду, а тому просить суд визнати таку бездіяльність протиправною та скасувати постанову про повернення виконавчого провадження. Просить суд визнати бездіяльність заступника начальнику відділу державної виконавчої служби Луцького районного управління юстиції ОСОБА_3 по виконанню судового рішення протиправною та скасувати постанову від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві по виконавчому провадженню ВП № 29854482.

Скаржник в судовому засіданні скаргу підтримав з підстав у ній викладених, просив скаргу задовольнити.

Представник субєкта оскарження, старший державний виконавець відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_4, в судовому засіданні скаргу заперечував. В подальшому в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином, двічі подавав до суду заяву про відкладення розгляду справи. При цьому, до вказаних заяв взагалі не було додано доказів на підтвердження неможливості явки представника субєкта оскарження в судові засідання, які були призначені на 29 липня 2016 року та 17 серпня 2016 року. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про визнання причин неявки в судове засідання представника субєкта оскарження, старшого державного виконавця відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_4 неповажними.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали скарги, суд приходить до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до 383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Судом при розгляді скарги встановлено, що 15 квітня 2016 року заступником начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві. Відповідно до змісту оскаржуваної постанови, в боржника ОСОБА_2 відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При цьому, представником субєкта оскарження на засадах змагальності сторін суду не доведено та не надано жодних доказів на підтвердження обґрунтованості прийнятої постанови від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві. Також не виконано вимоги ухвали суду від 29 липня 2016 року щодо подання до суду письмових заперечень на скаргу та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що представником відділу ДВС Луцького РУЮ на засадах змагальності сторін суду взагалі не надано доказів, які свідчили про законність та обґрунтованість постанови від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві. А тому за таких обставин, взагалі незрозуміло, на підставі яких письмових доказів та документів заступником начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 було винесено оскаржувану постанову.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що постанова заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа стягувачеві була винесена з грубим порушенням прав скаржника та положень Закону України «Про виконавче провадження». А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення скарги шляхом визнання бездіяльності заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 протиправною та скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Судом при розгляді справи встановлено, що скаржником при зверненні до суду з скаргою заявлено одну вимогу немайнового характеру. При цьому суд прийшов до висновку про задоволення скарги повністю. А тому підлягає стягненню з відділу ДВС Луцького РУЮ на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Приймаючи до уваги викладене та враховуючи, що судом постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника, а тому він стягується з відділу ДВС в дохід держави. А тому за таких обставин, суд приходить до висновку про стягнення з відділу ДВС Луцького РУЮ на користь держави судового збору в сумі 551,20 гривень.

Керуючисьст.ст.10, 57, 60, 88, 154, 212 215, 383, 386, 387, 388 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа задовольнити повністю.

Визнати бездіяльність заступника начальника відділу ДВС Луцького РУЮ ОСОБА_3 по виконанню рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 21 вересня 2011 року протиправною та скасувати постанову від 15 квітня 2016 року про повернення виконавчого документа

Стягнути з відділу ДВС Луцького РУЮ на користь держави судовий збір в сумі 551,20 гривень.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Уразі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Ковтуненко

Ухвала в повному обємі складена

31 серпня 2016 року.