Справа № 575/739/16-ц
Провадження № 2/575/260/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 р. смт. Велика Писарівка

ОСОБА_1 районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк», Великописарівського районного центра зайнятості, ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів, стягнення моральної шкоди,

В с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк», Великописарівського районного центра зайнятості, ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів, стягнення моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ПАТ «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» 24.12.2013 року за №517405 укладено договір про відкриття та обслуговування рахунку №5861, випуск та надання платіжної картки, згідно п.1.2 якого банк зобовязався приймати та зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечувати проведення розрахунків за операціями, в т.ч. здійсненими з використанням платіжної картки. ОСОБА_2 перебував на обліку у ОСОБА_1 РЦЗН з 05.01.2016р. по 01.03.2016р., де за цей період йому було нараховано допомогу по безробіттю, однак у звязку з помилкою у номері рахунку, що вказаний у картці реквізитів, наданою позивачеві працівником ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк», допомога по безробіттю у розмірі 8420,31 грн., перерахована ОСОБА_1 РЦЗН до Ощадбанку, була зарахована на рахунок іншої особи, зокрема, співвідповідача ОСОБА_3 На неодноразові звернення позивача до відповідача ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» останній відреаговував лише листами, жодних дій з повернення грошових коштів не вчинив. У звязку з наведеним позивач просить позов задовольнити та стягнути з відповідачів в солідарному порядку 8420,31 грн. матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди, оскільки вважає, що збитки завдані спільними діями відповідачів.

.

У судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» - у судовому засіданні позов не визнав та надав письмове заперечення, в якому зазначає, що ОСОБА_2 дійсно являється клієнтом банку, користується своїм картковим рахунком з 21.01.2014 року, на який одержував безготівкові перерахування від ОСОБА_1 РЦЗН, отже реквізити свого картрахунку вже використовував, був з ними ознайомлений, має на руках договір, який містить всі реквізити. За використання в подальшому реквізитів, які не відповідають умовам договору, клієнт несе відповідальність особисто. Проти стягнення коштів з ПАТ «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Представник відповідача Великописарівського районного центра зайнятості населення - у судовому засіданні позов не визнав та надав письмове заперечення, в якому зазначає, що дійсно ОСОБА_2 перебував на обліку у ОСОБА_1 РЦЗН, йому було надано статус безробітнього та розпочато виплату допомоги по безробіттю, яка відповідно до договору №01 від 04.01.2006 року між ОСОБА_1 ТВБВ №10018/013 філії СОУ АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 РЦЗН перераховується на картковий рахунок, який безробітній особисто надає спеціалісту служби зайнятості, перевірка відповідності наданих рахунків не належить до компетенції служби зайнятості, тому вини ОСОБА_1 РЦЗН у завданні ОСОБА_2 матеріальних збитків та моральної шкоди немає.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов в частині стягнення матеріальних збитків визнав та пояснив, що дійсно, перебуваючи на обліку у ОСОБА_1 РЦЗН як безробітній, він отримував допомогу по безробіттю, визнає, що отримав зайві кошти у сумі, вказаній позивачем, не заперечує їх повернути, однак на даний час не має таких коштів, може сплачувати їх частковоПозов в частині стягнення моральної шкоди не визнає, так як вини його немає.

Суд, заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР , а саме п. 1 ст. 6 встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.13 Конвенції кожен, чиї права і свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно з ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

У судовому засіданні встановлено, що з договору №01, укладеного 04.01.2006 року між ВАТ «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління та ОСОБА_1 районним центром зайнятості, вбачається, що ОСОБА_1 РЦЗН зобовязаний надавати установі банку, в якій відкриті поточні рахунки, відомості про виплату грошових коштів безробітним встановленого зразка (із зазначенням номерів вкладних рахунків) не пізніше 3 робочих днів до дня виплат грошових коштів та перераховувати кошти банку для зарахування на поточні рахунки безробітних (п.п.2.1.3, 2.1.4), а банк зобовязаний забезпечити зарахування установами банку виплат, що надійшли на рахунки безробітних (п.2.2.2).

Відповідно до Договору № 517405 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки від 24.12.2013 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_2, на імя останнього був відкритий поточний картковий рахунок № 5861 на умовах тарифного пакету «Соціальний» і ОСОБА_2 отримана платіжна картка (а.с.9-10).

Відповідно до п.1.2 Договору банк зобовязується приймати і зараховувати на рахунок грошові кошти, які надходять клієнту, та забезпечує проведення розрахунків за операціями, в тому числі здійсненими з використанням платіжної картки.

З довідки ОСОБА_1 районного центра зайнятості населення (РЦЗН) від 21.04.2016 року за № 587 (а.с.15) вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку з 05.01.2016 року по 01.03.2016 року і за цей період йому була нарахована допомога по безробіттю: 10.02.2016р. 3952,39 грн. (перераховано 11.03.2016р. від.№31), 29.02.2016р. 4296,08 грн. (перераховано 22.03.2016р. від.№46), 10.03.2016р. 171,84 грн. (перераховано 12.04.2016р. від.№50); кошти перераховані на рахунок № 2710 згідно картки реквізитів, виданої ОСОБА_1 ТВБВ № 10018/013 філії СОУ АТ «Ощадбанк». Перебування на обліку у ОСОБА_1 РЦЗН, де ОСОБА_2 нараховувалася допомога по безробіттю, підтверджується також іншими матеріалами справи (а.с.75-80).

З картки реквізитів (а.с.16) вбачається, що дійсно в ній вказаний рахунок № 2710 та його власник ОСОБА_2.

Отже, рахунок, на який здійснено перерахування допомоги по безробіттю ОСОБА_2, та рахунок, вказаний у договорі (а.с.9-10), не співпадають. Власником рахунку № 2710 являється ОСОБА_3, який також перебував на облку у ОСОБА_1 РЦЗН та отримував допомогу по безробіттю (а.с.82).

Той факт, що на рахунок ОСОБА_3 здійснені зарахування коштів допомоги по безробіттю, належні ОСОБА_2, підтверджується наданими ОСОБА_1 РЦЗН відомостями за видами забезпечення №31 від 10.02.2016 року, № 46 від 29.02.2016 року та № 50 від 10.03.2016 року (а.с.72-74), з який вбачається, що як ОСОБА_2, так і ОСОБА_3 вказаний номер рахунку 2710.

В судовому засіданні співвідповідач ОСОБА_3 не заперечує надходження вказаної суми коштів на його рахунок, він дійсно їх одержав, повернути не заперечує, але частинами.

У своєму позові позивач просить стягнути з відповідачів в солідарному порядку 8420,31 грн. матеріальних збитків та 5000 грн. моральної шкоди, оскільки вважає, що збитки завдані спільними діями відповідачів, однак суд не погоджується з такими доводами позивача.

Статтею 1190 ЦК України встановлено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" особи вважаються такими, що спільно завдали шкоди, якщо вони завдали неподільну шкоду взаємопов'язаним сукупними діями або діями з єдністю наміру. Як правило, таке завдання шкоди має місце при скоєнні злочину кількома особами або в разі завдання шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Солідарний характер відповідальності осіб, що спільно завдали шкоди, пояснюється неподільністю результату їх шкідливих діянь та необхідністю створення умов для відновлення порушених прав потерпілого.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про відсутність підстав для солідарної відповідальності відповідачів.

При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. При чому особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно незалежно від того, чи безпідставне набуття було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Вказаною нормою визначені загальні умови існування цивільно-правових зобов'язань, що виникають у зв'язку з безпідставним збагаченням, тобто набуттям або збереженням майна без достатньої правової підстави.

Зобов'язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави має місце за наявності таких умов:

- є набуття або збереження майна, що означає, що особа набуває нові цінності, збільшує кількість та вартість належного їй майна або зберігає майно, яке неминуче мало б вибути із її володіння;

- мало місце набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто збільшення або збереження майна у особи є наслідком втрати або недоотримання цього майна іншою особою;

- обов'язково має бути відсутність правової підстави для набуття або збереження майна за рахунок іншої особи, тобто мала місце помилка, обман, випадковість або інші підстави набуття або збереження майна, які не можна віднести до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, передбачених статтею 11 Цивільного кодексу України.

Безпідставно набуті чужі грошові кошти це кошти, щодо яких є право вимоги потерпілого (ОСОБА_2М.) і які набувач (ОСОБА_3М.) набув або зберіг у результаті як власної поведінки, так і поведінки потерпілого, інших осіб чи внаслідок події, без достатньої правової підстави, за відсутності договірних зобовязань.

Що стосується вимог позивача про відшкодування 5000 грн. моральної шкоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Як розяснив Пленум Верховного суду України у пункті 3 своєї Постанови №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з подальшими змінами) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 9 цієї ж постанови розяснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до п.5 вказаної Постанови суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як у своєму позові, так і в поясненнях під час судового засідання, позивач не обгрунтував, чим підтверджує факт заподіяння йому моральної шкоди, а також з чого виходить при визначенні розміру її грошового відшкодування. Посилаючись на те, що йому довелося укласти з ПСП «Дружба» договір позики, позивач, зокрема, зазначив, що брав його на весілля доньки (а.с.71).

Таким чином, позивач не довів факт заподіяння йому моральної шкоди, тому підстав для стягнення суми моральної шкоди суд не вбачає і вважає за достатнє стягнення завданих йому матеріальних збитків.

Крім цього, суд враховує також поведінку самого позивача, який під час отримання картки реквізитів, маючи змогу перевірити номер карткового рахунку, не зробив цього, а також звернувся з листом до відповідача ОСОБА_1 ТВБВ № 10018/013 філії СОУ АТ «Ощадбанк» щодо повернення коштів лише 20.04.2016 року в той час, як перше перерахування коштів ОСОБА_1 РЦЗН відбулося ще 11.03.2016р., а звернувся до суду лише 02.08.2016 року.

Суд також враховує, що прямої вини ОСОБА_3 у завданні матеріальних збитків саме ОСОБА_2 немає. Відповідальність особи, яка завдала шкоди без вини, може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.55 Конституції України, ст.ст. 1167, 1212 ЦК України, ст.ст. 10,11,27,31,60,61,88,209,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк» в особі ТВБВ №10018/013 філії Сумського обласного управління АТ «Ощадбанк», Великописарівського районного центра зайнятості, ОСОБА_3 про стягнення (повернення) грошових коштів, стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 8420 (вісім тисяч чотириста двадцять) гривень 31 копійку матеріальних збитків.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 551 гривні 20 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через ОСОБА_1 районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 30 вересня 2016 року.

Суддя А.І.Савєльєва