З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"28" вересня 2016 р.
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі : головуючого судді Верніка В.М.;
із участю : секретаря Росовської О.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Жмеринка справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Представник позивача ПАТ КБ "Приватбанк", належно повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, подавши попередньо письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій підтримав заявлені вимоги у повному обсязі та не заперечував щодо винесення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2, належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи в порядку ч.5 ст.74 ЦПК України за зареєстрованим місцем його проживання (а.с.42), в судове засідання знову черговий раз не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи з поважних причин чи розгляд справи у його відсутності не представив
Виходячи з наведеного суд дійшов висновку про можливість постановлення рішення в порядку заочного розгляду справи, так як відповідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вивчивши доводи позовної заяви, дослідивши представлені докази, суд доходить наступного.
Даний спір належить до категорії цивільно-правових спорів позовного провадження загальної підсудності, що за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача (а.с.42) є підсудним Жмеринському міськрайонному суду.
Згідно положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти; до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до змісту ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу; якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу; якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
У відповідності до ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки.
Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до положень ч.1,2 ст.614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом; особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобовязання; відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання.
У відповідності до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно вимог ч.3 ст.6 ЦК України сторони в договорі не можть відступити від положень актів цивільного законодавства, зокрема, у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту.
Відповідно ч.1,2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.
Згідно ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).
У відповідності до вимог ч.1,5 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.
Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Так, судовому засіданні установлено, що ПАТ "КБ "Приватбанк" та ОСОБА_2 уклали Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 22.09.2014 року, що підтверджується копіями останніх (а.с.6-30) відповідно до яких відповідачу було надано кредит в розмірі 7614,20 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування даним кредитом у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 24 місяці з 22.09.2014 року по 22.09.2016 року, здійснення погашення заборгованості передбачено з "1" по "25" число кожного місяця у розмірі обов'язкового платежу в сумі 381,01 грн.
Згідно п.2.2 вказаної Генеральної угоди при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в цій Генеральній угоді, Умовах та правилах більш ніж на 31 день, за зобов'язаннями, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 32 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32 дня порушення, вважається простроченою.
Згідно доданого до позовної заяви розрахунку (а.с.4) збільшуване прострочення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором кредиту від 22.09.2014 року перед позивачем відбулось, що вочевидь перевищує лімітовані вказаними угодами терміни щомісячних розрахунків за зобов'язаннями відповідача повернення кредитних коштів, заборгованість відповідача станом на 11.05.2016 року становить: відповідно 6415,61 грн. борг за кредитом, 1524,63 грн. заборгованість по процентам, з яких 49,89 грн. несплачені проценти на поточну заборгованість, 1474,74 грн. несплачені проценти на прострочену заборгованість, 2528,17 грн. комісії, 281,01 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генаральної угоди .
Вказані докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані із дотриманням вимог закону, ніким не оскаржуються та не суперечать один одному.
Відповідачем відсутність своєї вини у простроченні вказаних грошових зобовязань перед позивачем за договором кредиту та генеральною угодою про реструктуризацію заборгованості суду не доведено, інших відомостей щодо виконання ним власних зобовязань за минуванням двічи наданого за його клопотаннями строку щодо врегулювання спору в судовому порядку наразі не представлено; факт виконання позивачем зобовязань щодо видачі йому кредитних коштів не заперечено.
Таким чином, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи щодо наявності простроченої заборгованості відповідача ОСОБА_2 перед позивачем із погашення кредиту та відсотків за користування ним, а також комісії та штрафних санкцій, що виникла з вини позичальника, вимоги позивача є справедливими, так як заявлені до стягнення суми узгоджуються з представленим розрахунком заборгованості станом на 11.05.2016 року, не суперечать вимогам закону та відповідають положенням кредитного договору, не спростовані безпосередньо відповідачем ні в який спосіб, а тому заявлена сума підлягає стягненню з останнього на користь позивача.
Також пропорційно обсягу задоволення позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача документально підтверджені витрати із сплати судового збору в розмірі 1378 грн. (а.с.1).
Враховуючи викладене, керуючись ст. 5, 8, 10, 60, 74, 169, 209, 210, 212-214, 224-226 ЦПК України, ст.610-612, 614, 634, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд
Рішення набуває законної сили після закінчення строків на його оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії, Жмеринському міськрайонному суду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії відсутніми в судовому засідання сторонами, Апеляційному суду Вінницької області через Жмеринський міськрайонний суд.

Суддя Вернік В.М.