Справа № 464/5882/15 Головуючий у 1 інстанції: Дулебко Н.І.
Провадження № 22-ц/783/5670/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 червня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою задоволено заяву Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» (в подальшому - «Банк») про забезпечення позову Банку до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KF52430 від 23 вересня 2008 року та з метою забезпечення згаданого позову накладено арешт на нежитлові приміщення № 10-1 і № 10-2, загальною площею 22,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер майна НОМЕР_1), що належать ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 14 липня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Олефір О.Г., зареєстрованого в реєстрі за №2895 (в подальшому - «спірні нежитлові приміщення»; а.с. 17-18).

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 - представник відповідача ОСОБА_4

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити Банку у задоволенні його заяви про забезпечення позову, покликаючись на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що спірні нежитлові приміщення не є зареєстрованими за відповідачем ОСОБА_4 і є зареєстрованими за третіми особами, а відтак оскаржувана ухвала порушує права цих третіх осіб.

Звертає увагу на те, що зобов'язання за кредитним договором №KF52430 від 23 вересня 2008 року забезпечені Іпотечним договором від 23.09.2008 року, за яким предметом іпотеки виступає квартира АДРЕСА_2(а.с. 20-22).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Статтями 10 і 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з позовної заяви Банку до ОСОБА_5 і ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором №KF52430 від 23 вересня 2008 року, предметом позовних вимог є стягнення з відповідачів на користь Банку 91 752 доларів США 53 центи, що по курсу НБУ станом на 14.07.2015 року становить 2 015 229 грн. 91 коп. (а.с. 1-3).

В той же час, заставна вартість предмета іпотеки, який передано відповідачкою ОСОБА_5 в іпотеку Банку в порядку забезпечення виконання її зобов'язань перед Банком за кредитним договором №KF52430 від 23 вересня 2008 року, становить лише 968 031 грн. (а.с. 24-31).

За вище наведених обставин доводи апеляційної скарги з посиланням на те, щозобов'язання за кредитним договором №KF52430 від 23 вересня 2008 року забезпечені згаданим Іпотечним договором від 23.09.2008 року, до уваги прийматися не можуть.

В обгрунтування свого клопотання про забезпечення позову Банком було подано до суду витяг з відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого станом на 14.03.2016 року за відповідачем ОСОБА_4 на праві власності є зареєстрованими нежитлові приміщення № 10-1 і № 10-2, загальною площею 22,2 кв.м., які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 11-12).

Апелянтом не було подано до суду належних та допустимих доказів про відчуження ОСОБА_4 згаданих нежитлових приміщень третім особам.

Крім цього, у відповідності до частини 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В той же час, у матеріалах справи відсутні докази того, що будь-яка третя особа (яка, по версії апелянта, на даний час є власником спірних нежитлових приміщень) уповноважувала б апелянта чи його представників на захист її прав чи інтересів, ніби-то порушених оскаржуваною ухвалою.

З урахуванням вище наведеного суд вправі був застосувати заходи забезпечення позову до вирішення спору по суті, оскільки невжиття таких заходів дійсно могло утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду по справі, і доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують.

Відтак, колегія суддів вважає, що підстави для скасування оскаржуваної ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї, доводи якої висновків оскаржуваної ухвали не спростовують, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.2 п.1, 312 п.1, 314 ч.1 п.4, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, відхилити та залишити ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 09 червня 2016 року без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: