Справа № 750/9058/16-ц Провадження № 22-ц/795/2162/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Карапута Л. В. Доповідач - Губар В. С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіГубар В.С.
суддів:Висоцької О.В., Позігуна М.І.
при секретарі:Халимон Т.Ю.
за участю:представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати протиправною бездіяльність Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо невнесення відомостей про неї до переліку ПАТ «Банк Михайлівський» які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. повернути грошові кошти в сумі 137000 грн. на депозитний рахунок № НОМЕР_1, що відкритий на підставі укладеного Договору № 980-054-000250618 банківського вкладу «Перше знайомство» від 23 травня 2016 року; зобов'язати Уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. надати до Фонду гарантуванню вкладів фізичних осіб додаткову інформацію щодо виплати ОСОБА_5 відшкодування у розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладом, встановленого на дату прийняття такого рішення за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за Договором № 980-054-000250618 банківського вкладу «Перше знайомство» від 23 травня 2016 року.

В ході розгляду справи Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. подав заяву про застосування наслідків порушення правил підсудності і просить передати справу на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року цивільна справа за позовом ОСОБА_5 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинити певні дії передана до Шевченківського районного суду м. Києва для розгляду за підсудністю.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити до Деснянського районного суду м. Чернігова для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 вересня 2016 року про відкриття провадження у цій справі відповідачем відповідно до положень ст. 293 ЦПК України в частині дотримання правил підсудності оскаржена не була.

Як зазначає ОСОБА_5, за своїм характером договір банківського вкладу (депозиту) є правочином по наданню послуг, а вона є споживачем банківських послуг, тому вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Апелянт вказує, що порушене право позивача виявилось у невиконанні відповідачем умов укладеного договору банківського вкладу та списанні грошових коштів з депозитного рахунку, що унеможливило включення позивача до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» О.Ю. Волков просив відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_5, посилаючись на те, що вимоги позивача до Уповноваженої особи, яка виконує повноваження у відповідності до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не є вимогами споживача.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 та Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волков О.Ю. не з'явились. Про час і місце розгляду справи сторони повідомлені належним чином, що документально підтверджується наявними у справі повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (судових повісток). Про причини неявки в апеляційний суд не повідомили.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка зазначених осіб, повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Передаючи справу на розгляд до іншого суду суд першої інстанції виходив з тих обставин, що дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, а тому справу слід передати за підсудністю, тобто за місцем реєстрації відповідача в м. Києві.

Проте, апеляційний суд вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Відповідно до ч.2 ст. 109, ч.5 ст. 110, п.2 ч. 1 ст. 116 ЦПК України позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду виявилося, що заяву було прийнято з порушенням правил підсудності.

Відповідно до п. 37 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 12 квітня 1995 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» визначено, що відповідно до ст.24 Закону споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання, або за місцем знаходження відповідача, або за місцем заподіяння шкоди, або за місцем виконання договору. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

З пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що позови, що виникають із кредитних правовідносин, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК.

При цьому суд має враховувати право споживача на пред'явлення позову також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування цієї особи або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору (частина п'ята статті 110 ЦПК).

Відносно висновку суду, що виниклі правовідносини не регулюються Законом України «Про захист прав споживачів», то колегія виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2016 року між ОСОБА_5 та ПАТ «Банк Михайлівський» в особі Чернігівського відділення № 1 укладено договір банківського вкладу «Перше знайомство», за умовами якого на відкритому рахунку у Чернігівському відділенні були розміщені належні ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 137000 грн. зі строком повернення - 06 червня 2016 року та з процентною ставкою на суму вкладу - 5% річних.

Згідно з положеннями п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п.п. 1, 14 ч. 3 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківський вклад (депозит) - це банківська, фінансова послуга.

У ст.. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Таким чином, Банк надає вкладнику фінансові послуги, пов'язані із зберіганням отриманого вкладу, нарахуванням відповідних процентів, перерахування на поточний рахунок як це передбачено укладеними між сторонами договорами, його обслуговування і повернення вкладу разом з нарахованими процентами, з приводу чого заявлені позовні вимоги.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» клієнт банку - будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку.

Виходячи з вищенаведеного, вкладник за договором банківського вкладу є споживачем послуг банку (клієнт банку), зокрема у сфері залучення коштів на депозитні рахунки.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» №5 від 12 квітня 1996 року споживачі за власним вибором звертаються до суду за місцем свого проживання. Жоден із цих судів не вправі відмовити у прийнятті позовної заяви або переслати її до іншого суду з мотивів непідсудності.

Тому, враховуючи положення ст.ст. 1,4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», які визначають сторони цього спору з одного боку, як суб'єкта господарювання - надавача фінансових послуг, яким є відповідач, та споживачів цих послуг - позивача, яка має право на судовий захист своїх прав, - на спірні правовідносини поширюються положення зазначеного Закону.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 311 ЦПК України, за наявності підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, що перешкоджає подальшому провадженню в справі, апеляційний суд скасовує ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 311, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 жовтня 2016 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: