Справа № 462/2619/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, за участю третіх осіб - Львівського комунального підприємства «Левандівка» та ОСОБА_2 - про демонтаж самочинно встановленого навісу, суд

в с т а н о в и в:

Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом, в якому просить зобов'язати ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований та частково покритий старими листами шиферу та руберойду навіс, довжиною 5,0м на землях комунальної власності міста між дерев'яним сараєм під літ. «Б», вбиральнею під літ. «В» та дерев'яною огорожею між будинками АДРЕСА_1. Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач самовільно, без отримання дозвільних документів Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, побудував металевий гараж на землях комунальної власності міста біля будинків АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3. На підставі висновку міжвідомчої комісії розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 12.06.2014 року відповідача зобов'язано демонтувати металевий гараж, самочинно побудований на землях комунальної власності міста в термін до 01.09.2014 року, однак в добровільному порядку зазначене розпорядження він не виконав, що було встановлено актом ЛКП «Левандівка» від 07.10.2014 року.

Представник позивача - Сачала О.В., яка діє на підставі довіреності №32-вих-1412 від 26.04.2016 року, позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові. Просить позов задовольнити.

Відповідач та її представник ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги №01-08/16 від 08.08.2016 року, проти задоволення позову заперечили, при цьому пояснили, що навісу ОСОБА_1 не влаштовувала, а такий встановлений ще 62 роки тому батьками відповідача. Відмітили, що відповідач зверталася в Залізничний районний суд м. Львова із позовом про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за ст.152 КУпАП, та постанову № 65 від 30.03.2016 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.152 КпАП України скасовано. Просять в позові відмовити.

Треті особи - ЛКП «Левандівка» та ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилися, про причини неявки суд не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому суд приходить до переконання про можливість проведення розгляду справи за їхньої відсутності.

Заслухавши пояснення відповідача та представників сторін, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ст.15 ЖК України, виконавчі комітети районних, міських, районних у містах Рад народних депутатів у межах і в порядку, встановлених законодавством України, цим кодексом та іншими актами законодавства України на території району, міста, району в місті здійснюють контроль за станом експлуатацією відомчого житлового фонду.

Відповідно до п.3.4. розділу VI Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого ухвалою Львівської міської ради №3704 від 08.07.2010 року, п.4.3.4 Положення про Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням Львівської міської ради № 5 від 06.01.2012 року, та п.3.1. Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м.Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835 до повноважень районної адміністрації в галузі будівництва належить розгляд та вжиття заходів, у встановленому виконавчим комітетом, департаментом містобудування порядку, щодо фактів самочинного будівництва.

У відповідності до п.п. 1.3, 1.6.5 Положення про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09 вересня 2011 року № 835 житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, без отриманих у встановленому законодавством порядку містобудівних умов та обмежень, архітектурно-планувальних вимог або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.Перепланування (реконструкція, капітальний ремонт, реставрація) та переобладнання житлових будинків, житлових приміщень за рахунок ліквідації або влаштування таких архітектурно-конструктивних елементів як перегородки, вікна, двері; встановлення (будівництво) тамбурів, сіней, балконів, лоджій, веранд та інше без влаштування фундаментів, а також інженерного обладнання, без дозволу виконавчого органу міської ради і належно затвердженої проектної документації або з істотним відхиленням від проекту.

Судом встановлено, що розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 24.11.2015 року № 731 «Про затвердження висновку міжвідомчої комісії гр. ОСОБА_1» позивачу було рекомендовано в термін до 20.12.2015 року демонтувати самочинно влаштований навіс довжиною 5,0 м на землях комунальної власності під літ. «В» та дерев'яною огорожею між будинками АДРЕСА_1 /а.с.5/.

Згідно із листами ЛКП «Левандівка» №2/951 від 14.12.2015 року та №2/62 від 21.01.2016 року /а.с.9-10/ відповідача попереджено про необхідність демонтувати самочинно влаштований та частково покритий старими листами шиферу та руберойду навіс, довжиною 5,0м на землях комунальної власності міста між дерев'яним сараєм під літ. «Б», вбиральнею під літ. «В» та дерев'яною огорожею між будинками АДРЕСА_1, однак, як вбачається із акту ЛКП Левандівка» від 15.03.2016 року /а.с.13/ згадане розпорядження відповідачем виконано не було.

Згідно ч.1, 4 ст.376 ЦПК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони були збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм та правил. Якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво, або за її рахунок.

Зі змісту ч.2 ст.8 та ч.5 ст.26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» передумовою здійснення будівництва, реконструкції об'єктів містобудування є отримання дозволу на будівництво від виконавчих органів відповідних рад.

Разом з тим, при винесенні розпорядження позивачем не було встановлено хто самочинно влаштував /побудував/, а відтак кого необхідно зобов'язати знести самочинно зведений навіс і такі докази в суді не надано.

Суд бере до уваги доводи відповідача та її представника про те, що ОСОБА_1 навісу не встановлювала, а такий влаштований більше 60 років тому її батьками. Такі ж твердження наведені в письмових поясненнях ОСОБА_1, викладених та даних в судовому засіданні при зверненні відповідача в Залізничний районний суд м. Львова з адміністративним позовом до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування постанови про накладення на неї адміністративного стягнення /постанова Залізничного районного суду м. Львова від 15.06.2016 року знаходиться в матеріалах справи/.

Натомість позивачем не надано жодних доказів, які би спростовували такі доводи відповідача, зокрема, не представлено будь-яких даних про те, чи проводилось обстеження території будинків АДРЕСА_1 до 2015 року, якими було б зафіксовано відсутність самочинного будівництва.

Відповідно до статті 376 ЦК України, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила самочинне будівництво або за її рахунок.

З аналізу цієї статті зрозуміло, що зобов'язати знести самочинне будівництво можна лише особу, яка здійснила самочинне будівництво.

Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено підставність та обґрунтованість своїх позовних вимог, а відтак, у задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради слід відмовити.

Керуючись ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, Положенням про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові, затвердженого рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради від 09.09.2011 року № 835, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський