Справа № 415/6589/15-ц
Провадження № 2/415/162/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.08.16 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Калмикової Ю.О.,

за участю секретарів Нескородової Г.А., Тимофієвої О.В.,

за участю позивача-відповідача

за первісним позовом ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача

за первісним позовом ОСОБА_2,

відповідача-позивача

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3,

представника відповідача-позивача

за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лисичанську цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради та зустрічний позов ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Лисичанського міського суду із позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в якій зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008р. є власником будинку АДРЕСА_3. В зазначеному будинку зареєстровані і раніше жили її син ОСОБА_8 і члени його колишньої сім'ї: ОСОБА_3, і її син - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. В квітні 2012 р. між її сином і невісткою сімейні відносини були припинені і остання добровільно змінила місце свого проживання, виселилась із сином з належного їй будинку 10.07.2014р. і з цього часу не вони мешкають однією сім'єю. Лише 15.10.2015р. вони в судовому порядку розірвали шлюб. В травні 2014р. її син ОСОБА_8 також змінив місце свого проживання, оскільки поїхав на заробітки. Вона зверталась до відповідачки, з вимогою знятись з реєстрації в добровільному, але та відмовилась, нічим не мотивуючи свою відмову. Тому просила суд, визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, і її неповнолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - в будинку № АДРЕСА_3.

До початку розгляду судом справи по суті ОСОБА_3, яка діє і в інтересах ОСОБА_6, ОСОБА_7 до Лисичанського міського суду була подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в обґрунтування якої зазначила, що з 13 серпня 20005 року між нею та ОСОБА_8 було укладено шлюб. Після одруження за згодою чоловіка 07 лютого 2005 року позивач була зареєстрована у житловій квартирі за адресою: АДРЕСА_2, як член сім'ї. У шлюбі 10 січня 2006 року народився син ОСОБА_6, який також був зареєстрований у квартирі. Приблизно в листопаді-грудні 2008 року чоловік продав свою квартиру. В цей час, її родина мешкала у її матері. З січня 2008 року чоловік знайшов житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3. Чоловік умовив її при укладенні договору купівлі-продажу зареєструвати житловий будинок на мати чоловіка, тобто на ОСОБА_1, у зв'язку з тим, що вона користується пільгами як пенсіонер і всі комунальні послуги родина позивача буде платити з урахуванням пільг. Вона на це погодилась, вони з чоловіком дали гроші для купівлі будинку. 11.01.2008 р. приватний нотаріус зареєстрував договір купівлі-продажу, де сторонами в якості продавця виступили ОСОБА_9 та ОСОБА_10, а покупцем - ОСОБА_1. Після реєстрації договору вона разом з дитиною переїхала до житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 Після переїзду вони з чоловіком зробили ремонт в будинку: поміняли водопостачальну лінію до будинку, поміняли всі вікна на пластикові, вставили решітки і металеві вхідні двері, в кухні стіни обладнали гіпсокартоном, в кімнатах переклеїли шпалери, здійснили перебудову підсобних та господарських приміщеннях тощо.

В літку 2014 р. в період активної фази антитерористичної операції в м. Лисичанську родина позивача виїхала за межі України в м. Москву Російської Федерації. Всі речі залишилась в житловому будинку відповідача. Після її повернення відповідач не дозволяє позивачу вселитися та користуватися житловим будинком. Позивач не має власного житла та змушена була оселитися у своєї матері. Сподівалась вирішити конфлікт мирним шляхом, але відповідачка звернулась до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зв'язку з викладеним просила суд, вселити її та її малолітніх дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, до спірного житлового будинку за адресою АДРЕСА_3

В судовому засіданні позивач-відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 первісний позов підтримала в повному обсязі надала, суду пояснила, що вона дійсно є власником спірного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008 року. В даному будинку вона не реєструвалася, у зв'язку з тим, що на той час вона мешкала та була зареєстрована за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_4, до 2014 року. У спірний будинок за адресою: АДРЕСА_3, вона зареєструвала в 2008 році відповідачку ОСОБА_3 та свого сина ОСОБА_8, який з 13 серпня 20005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 З 2008 року та до 2014 року вона мешкала окремо від ОСОБА_3 та свого сина, спільного господарства у цей період часу вони не вели. 12 липня 2014 року, після того як відповідач та ОСОБА_8 поїхали з міста Лисичанська, вона зареєструвалася у спірний будинок за адресою: АДРЕСА_3, де зареєстрована зараз. Зустрічний позов не визнала і заперечувала проти його задоволення, просила суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні представник позивача-відповідача за первісним позовом ОСОБА_2 первісний позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в первісному позові та додав, що відповідача та ОСОБА_8 позивач ОСОБА_1 реєструвала як своїх дітей. Зустрічний позов не визнав і заперечував проти його задоволення, просив суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити.

В судовому засіданні відповідач-позивач за зустрічним позовом ОСОБА_3 пояснила суду що проживала з ОСОБА_8 з 2004 року, а у 2005 року зареєстрували шлюб. На час реєстрації шлюбу у чоловіка вже була квартира, яка була оформлена на його ім'я. Вона з 2005 року була зареєстрована спільно з дитиною в цій квартирі. Відповідач та чоловік вмовили її продати квартиру, щоб купити будинок і гараж. Квартиру продали у 2007 році, будинок при купівлі оформили на матір чоловіка - ОСОБА_1, оскільки вона пенсіонер та має пільги за сплату комунальних послуг. Після купівлі прописались сім'єю в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_3 В літку 2014 року виїхали разом із дитиною до м. Києва, а звідти поїхали до м. Москви. Потім шлюб було розірвано із ОСОБА_8, він поїхав в м. Великий Новгород, а вона залишилась в м. Москва, де народила дитину, а потім не могла виїхати із дітьми, бо не мала дозволу чоловіка на вивіз дітей. Вона приїхала 06.06.2016р., без дітей, задля отримання рішення суду, за яким було б надано дозвіл перетинати кордон дитині із матір'ю без згоди батька. Вона зустрілась із ОСОБА_1 до судового засідання і просила надати їй ключі від будинку, щоб оцінити шкоду, яка була завдана бойовими діями, але відповідачка не дала їй ключі, повідомила, що в будинку після бойових дій небезпечно знаходитись і жити в ньому, оскільки той постраждав від бойових дій. Зовні вона бачила, що будинок був пошкоджений. Вона збилась повернутись проживати в будинку, але не мала доки можливості, бо лише в червні 2016 року отримала рішення суду, яким дозволено ввозити дітей без згоди батька у супроводі матері. На сьогодні вже привезла дітей, але до відповідача не зверталась, повернулась до України на постійне місце проживання. Після купівлі будинку робили в ньому ремонт. За наданих пояснень вважає, що мала поважні причини для не проживання в будинку, в результаті чого просила суд відмовити у задоволенні первісного позову. Просила суд вселити її в будинок за адресою АДРЕСА_3

В судовому засіданні представник відповідача-позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 пояснив суду, що будинок за адресою: АДРЕСА_3, є спільним будинком, оскільки придбаний за час перебування ОСОБА_3 у шлюбі із ОСОБА_8, але право власності оформлено за відповідачем. З 2008 року ОСОБА_3 із сином і чоловіком були зареєстровані в спірному будинку з поважних причин ОСОБА_3 із сином не проживає у будинку з 12.07.2014р., але вона має право проживати в будинку, як член сім'

ї. Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В судовому засіданні представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами ОСОБА_5 просила суд вирішити спір з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її матір'ю, а ОСОБА_8 - її брат проживав із ОСОБА_3 та мав сина. В липні 2014 р. ОСОБА_3 виїхала із будинку, але була в будинку прописана. На сьогодні ОСОБА_3 та ОСОБА_8 в будинку не проживають спільно, оскільки шлюб вони розірвали. ОСОБА_3 має батьківський будинок, де вона і проживає. На початку сімейних відносин брат із ОСОБА_3 проживали у квартирі, але потім купили будинок з грошей, отриманих з продажу його квартири. Влітку 2015 року ОСОБА_3 приїхала, але вони не зустрічались, вона звернулась до суду, із матір'ю вони зустрічались.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_1 є її рідною сестрою, ОСОБА_3 є колишньою дружиною її племінника, яка із племінником одружилась 10 років потому. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_8 мав жилу площу - квартиру, яку вони спільно вирішили продати та придбати будинок і оформили його на ОСОБА_1 В липні 2014 року вони виїхали з будинку до Москви, де жили разом. Вона в грудні 2015 року була в м. Новгороді, де ОСОБА_3 повідомила, що їй будинок не потрібен, проживала у неї до січня 2016 р. Її сестра ОСОБА_1 повідомляла їй, що взимку ОСОБА_3 хотіла вселитись до спірного будинку, але та її не пустила, оскільки будинок непридатний для проживання в ньому, через те, що був пошкоджений під час бойових дій.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 суду надав пояснення, що є сусідом ОСОБА_1, а ОСОБА_3 знає по роботі на НПЗ з моменту, коли вона стала проживати разом із ОСОБА_8, її під час та після бойових дій не бачив. Сусідка розповіла, що ОСОБА_3 приїхала до м. Лисичанська. Йому відомо, що в будинку був пожар, ще при старих господарях, але вони - ОСОБА_8 із ОСОБА_3 кришу відремонтували, бачив, що ОСОБА_8 прибудовував до будинку коридор, в самому будинку він не був. ОСОБА_14 за будинком доглядає, господарює на городі, кормить собак, навіть ночувала. Буває в будинку кожний день.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_15 суду надав пояснення, що знає ОСОБА_3 дуже давно, вона майже років 15 проживає спільно із ОСОБА_8 спочатку в квартирі ОСОБА_8, а потім у спірному будинку. Потім вони, коли саме не пам'ятає продали квартиру, оскільки в ній було мало місця і купили спірний будинок, який оформили на ОСОБА_1 В будинку було зареєстровано подружжя. Виїхали із будинку в липні 2014 року, ОСОБА_8 поїхав до м. Москва, а ОСОБА_3 до м. Київ, звідки ОСОБА_8 її забрав. Після цього ОСОБА_3 приїхала на суд. ОСОБА_14 приїжджав, повідомив, що разом вони жити більше не будуть. Зараз ОСОБА_8 живе в м. Москва, а ОСОБА_3 не мешкає в будинку. За час спільного життя робили в будинку ремонт. Будинок на сьогоднішній день у жахливому виді, оскільки в нього влучив снаряд під час бойових дій. Будинок не придатний для проживання. ОСОБА_1 не проводить ремонт, бо в неї немає грошей. ОСОБА_3 проживає в м. Лисичанську, але йому не відомо де.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що ОСОБА_3 є її рідною сестрою, із ОСОБА_1 знайома. В приватний будинок після купівлі сестра зі своїм чоловіком ОСОБА_8 в'їхали не одразу, бо будинок був непридатний для житла, вони почали робити ремонт. Матеріальні витрати на ремонт були із сімейного бюджету, роботи проводили спільно. ОСОБА_3 зверталась до ОСОБА_1 із проханням вселитись до будинку, але та їй відмовила. В якому стані зараз будинок їй не відомо, вона його не бачила. ОСОБА_3 приїжджала в восени 2015 р., одразу після нового року 2016 р., а в березні 2016 р. вона приїхала спільно із дітьми.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що знає сторін у справі ОСОБА_3 її донька, а ОСОБА_1 її сваха. Її донька не може вселитися до будинку № АДРЕСА_3, бо ОСОБА_1 її не пускає до будинку. Вони вселились із чоловіком в будинок в 2008 р. Купували будинок разом із чоловіком на кошти від продажу квартири, оформили будинок на ОСОБА_1 Донька виїхала із будинку оскільки почались бойові дії в місті. На сьогодні проживає із нею в будинку.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_18 суду надав пояснення, що сторони по справі є його сусідами. В літку червень-липень 2014 р. вони виїхали з будинку, ніхто з них не з'являвся. ОСОБА_1 з'являється на огороді, ОСОБА_3 проживала у будинку до 2014 року.

Вислухавши пояснення позивача-відповідача за первісним позовом, представника позивача-відповідача за первісним позовом, відповідача-позивача за зустрічним позовом, представника відповідача-позивача за зустрічним позовом, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Спір між позивачем-відповідачем за первісним позовом та відповідачем-позивачем за зустрічною позовною заявою виник з приводу того, що позивач-відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 вважає відповідача-позивача ОСОБА_3 із сином відповідачки такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 як члени сім'ї, а відповідач-позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, вважає свої права порушеними та бажає вселитись у будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, як член сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку.

У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне).

Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне).

З позовної заяви вбачається, що до суду звернулася з первісним позовом ОСОБА_1 в якому просить суд: 1) визнати ОСОБА_3 із її сином ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, про вселення до житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3.

За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути власник майна. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка порушує право власності та втратила право користування житлом.

У спорах про вселення до житлового приміщення з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла.

На підставі викладеного, суд вважає доцільним розглянути насамперед позовні вимоги щодо визнання ОСОБА_3 із її сином ОСОБА_6 такими, що втратили права користування житловим приміщенням в будинку АДРЕСА_3 для того, щоб встановити чи виникло право та чи можуть бути ОСОБА_3 із малолітніми дітьми позивачами за зустрічним позовом щодо вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_3

З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Ю.В. Бойко за реєстром № 43, ОСОБА_9, ОСОБА_10 передали майно, а саме: будинок АДРЕСА_3 а ОСОБА_1 прийняла у власність і сплатила за нього обговорену суму коштів (а.с.8).

Згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів № 5286510 від 11.01.2008р., виданим приватним нотаріусом Бойко Ю.В., договір купівлі-продажу за реєстром № 43 зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 2628614 (а.с.9).

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17416702 від 18.01.2008р. виданим Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації житловий будинок АДРЕСА_3 зареєстрований за ОСОБА_1, номер запису 4737, в книзі 19 (а.с.10).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухме майно № 49534622 від 10.12.2015 р., будинок за адресою: АДРЕСА_3, зарєетсрований за ОСОБА_20 на праві привтаної влансості, 1/1 частини, на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 43 11.01.2008 р. приватний нотаріус по Лисичанському міському наотарілаьному округу (а.с.19-20).

На підставі викладеного, суд доходить висновку та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що власником спірного житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, є ОСОБА_1, а отже, у неї виникло право на звернення до суду з даним позовом щодо визнання особи такою, що втратила право користування.

В первісній позовній заяві ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач-позивач за зустрічним позовом не проживає в будинку, який належить їй більше одного року, та посилається на ст. 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» зазначає, що вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні.

Згідно з свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданого від 13.08.2005р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області ОСОБА_8 та ОСОБА_21 зареєстрували шлюб 13 серпня 2005 року про що зроблено відповідний актовий запис № 404. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_8 (а.с.7).

Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15.10.2015р. у.н. 415/4827/15-ц, н.п. 2/415/2913/15, шлюб, зареєстрований між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 13 серпня 2005р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 404, розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.19).

Згідно з письмовими поясненнями ОСОБА_8, він виїхав зі спірного будинку до Російської Федерації 05.06.2014 р. для заробітку грошових коштів. ОСОБА_3 виїхала з будинку 10.07.2014р. разом із сином ОСОБА_22 до Російської Федерації і не мали наміру повертатись до України. Проживав із ОСОБА_3 однією сім'єю і вели спільне господарство до січня 2015 р. в Росії, а потім ОСОБА_3 залишила його і повідомила, що їй не потрібен ні він, ні будинок, ні їх сім'я. Шлюб було розірвано 13.10.2015р. рішенням Лисичанського міського суду Луганської області. Квартиру за адресою АДРЕСА_2 купувала ОСОБА_1, яка була оформлена на його ім'я, і в якій вони із ОСОБА_3 проживали після реєстрації шлюбу. Потім квартиру продали за 12 тисяч доларів США і вирішили купити будинок за адресою: АДРЕСА_3 В будинку були замінені вхідні металеві двері, установлені металопластикові вікна, придбані газова піч, пральна машина, будівельні матеріали для облаштування будинку. Погоджується на прописку в спірному будинку ОСОБА_6, але заперечує проти реєстрації в будинку ОСОБА_3 Коли приїжджав до м. Лисичанська бачив, що спірний будинок потребує капітального ремонту, через отримані пошкодження від влученого в нього снаряду. Просив суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного відмовити (а.с.104-105).

Згідно з паспортом громадянина України серії НОМЕР_2, виданого 22 жовтня 2005 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_4., 23.01.2008 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.45).

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що дійсно відповідач-позивач за первісним позовом ОСОБА_3 була зареєстрована 23 січня 2008 року у спірному будинку, що належить на праві приватної власності позивачу-відповідачу за первісним позовом ОСОБА_1 та розташований за адресою: АДРЕСА_3

Таким чином, відповідач-позивач за первісним позовом ОСОБА_3 була вселена та зареєстрована у спірному будинку на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, однак, суд не погоджується з доводами сторін, що ОСОБА_24 була зареєстрована як член сім'ї, з огляду на наступне.

Так, поняття члена сім'ї по сімейному законодавству не можна ототожнювати з поняттям члена сім'ї наймача по житловому законодавству. Щоб стати членом сім'ї наймача в силу житлового законодавства, необхідна не тільки наявність сімейно-правового зв'язку, але і факту спільного проживання. Таке саме правило застосовується і до повнолітніх дітей наймача, які живуть окремо від батьків, та до батьків і його дружини.

Отже, аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім'ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї тощо. Зазначені особи можуть бути віднесені до членів сім'ї наймача за умови,Ю якщо вони: по-перше, проживають разом із наймачем, тобто в одному спільному для них жилому помешканні; по-друге, ведуть з ним спільне господарство.

Так, з пояснень позивача-відповідача за первісним позовом ОСОБА_1, представника позивача-відповідача за первісним позовом ОСОБА_2, самої ОСОБА_3 та її представника, свідків, що надані в судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач-позивач ОСОБА_3 та її малолітній син були зареєстровані у спірному будинку, однак спільного сумісного господарства з позивачем-відповідачем ОСОБА_1 з 2008 року і до 2014 року не вели. Так, позивач-відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 суду пояснила, що у спірний будинок за адресою: АДРЕСА_3, вона зареєструвала в 2008 році відповідачку ОСОБА_3 та свого сина ОСОБА_8, який з 13 серпня 20005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3 З 2008 року та до 2014 року вона мешкала окремо від ОСОБА_3 та свого сина, спільного господарства у цей період часу вони не вели. Мешкала вона за адресою, де ї була зареєстрована, саме: АДРЕСА_4.

Водночас, ОСОБА_3 не є членом сім'ї позивача-відповідача ОСОБА_1

На підставі викладеного, суд доходить висновку, що ОСОБА_25 неправильно обраний спосіб захисту, у зв'язку з тим, що хоча особа і вселилася правомірно у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї, тому посилання позивача-відповідача за первісним позовом на ст. 405 ЦК України є помилковим. В даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом в наслідок не проживання в житловому будинку без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим, позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради є такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог відповідача-позивача ОСОБА_3 за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради судом встановлені наступні обставини та факти.

Суд звертає увагу на положення закону (статті 3, 4 ЦПК України, статі 12, 13, 15, 20 Цивільного кодексу України), які гарантують особі право на захист в суді лише свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншими особами.

У спорах про вселення до житлового приміщення з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла.

У зв'язку з тим, що судом відмовлено позивачу-відповідачу ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог щодо визнання ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, з підстав того, що ОСОБА_3 була зареєстрована до спірного житла правомірно, але не як член сім'ї наймача спірного житла, то суд дійшов висновку, що ОСОБА_3 не набула статусу члена сім'ї наймача ОСОБА_1 і була зареєстрована та вселена до спірного житла не як член сім'ї наймача спірного будинку, а отже, ОСОБА_3 обрала неправильний спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовними вимогами про вселення до спірного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3, в порядку ст. 64 ЖК України як члена сім'ї наймача спірного будинку, у зв'язку з чим, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 30, 41 Конституції України, ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне, рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне, рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне, ст.ст. 3, 16, 379, 380, 382 ЦК України, ст.. 64 ЖК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_1 про вселення в житлове приміщення, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному суді Луганської області через Лисичанський міський суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Ю.О. КАЛМИКОВА