АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження №22ц/790/6132/16
Справа №645/1672/15-ц Головуючий1 інстанції ОСОБА_1
Категорія: договірні Доповідач Кіпенко І.С.

УХВАЛА

Іменем України

4 жовтня 2016 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Кіся П.В., Шаповал Н.М.,

за участі секретаря - Брулевича В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 19 серпня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними, зобовязання вчинити певні дії, виключення з реєстру обтяжень та заборон запису про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вказує, що 26.11.2007 року між нею та ЗАТ«ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір та надано кредит в розмірі 40 100 доларів США.

В подальшому в 2009, 2014 роках між нею та банком було укладено додаткові договори до кредитного договору від 26.11.2007 року, якими сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку річних та FIDR, сторони виклали в тому числі графік платежів в новій редакції та порядок нарахування процентів.

В забезпечення повного та своєчасного виконання зобов'язань за кредитним договором від 26.11.2007року, того ж дня вона надала ЗАТ«ОТП Банк» в іпотеку житлову квартиру АДРЕСА_1, також між ЗАТ «ОТП Банк» та чоловіком позивачки ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Вважає, що кредитний договір з додатковими договорами, та договори іпотеки, поруки укладені неправомірно з допущенням значних порушень вимог закону, зокрема щодо зобовязання ОСОБА_2 укласти договори страхування, що суперечить п.10 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки така обовязкова умова фактично не повязана з послугою, яку їй надавав відповідач, і з якою вона не мала реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору через не надання повної інформації. Також її не було повідомлено стосовно загальної вартості кредиту, вартості всіх супутніх послуг та фінансових зобовязань за кожним платіжним періодом, щодо інших можливих факторів.

В умовах договору відсутні вказівки на витрати позичальника по оплаті послуг агенції нерухомості. Також ОСОБА_2 зазначає, що в додаткових договорах та графіках погашення кредиту не були зазначені фактично понесені нею витрати за конвертацію валюти при внесенні платежів на погашення кредиту, за ведення поточного рахунку, за страхування.

Крім того, під час укладення договору банк всупереч положенням ст.11,15,19 Закону України «Про захист прав споживачів» та Постанови Національного Банку України № 168 від 10.05.2007 року не попередив позивачку про відповідні валютні ризики, повязані з підвищенням вартості валюти (долару США), які мають бути покладені на позивача, поставивши її тим самим у нерівні з банком умови, що в подальшому призвело до значного подорожчання продукції.

Вважає, що вказані порушення з боку ПАТ «ОТП Банк» є нечесною підприємницькою діяльністю, які ввела її в оману як споживача.

В судовому засіданні першої інстанції відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги своєї дружини ОСОБА_2 підтримав в повному обсязі, вказуючи, що вимоги щодо недійсності договору іпотеки та договору поруки є похідними від вимог щодо недійсності головного договору.

Представники відповідача ПАТ «ОТП Банк» проти позову заперечували. На обґрунтування заперечень вказували, що факт отримання ОСОБА_2 кредиту в іноземній валюті, протягом 7 років виконання нею умов договору свідчить, що волевиявлення сторін на час укладення правочину було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору.

ОСОБА_2 відповідно до її заяви про видачу іпотечного кредиту, була обізнана з умовами кредитування та щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобовязаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих схем кредитування. На час укладення кредитного договору від 26.11.2007 року позивачка підтвердила, що їй були відомі вимоги банку, вона була обізнана з переліком нотаріусів, субєктів оціночної діяльності, страхових компаній і їхніми тарифами, мала змогу на власний розсуд обрати тих, з ким вважала за необхідне укласти відповідні договори. Під час укладення договору сторонами добровільно та обопільно було визначено складові плаваючої процентної ставки та правила, за якими вона змінюється, умови розрахунку процентів за користування кредитом.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції судова колегія вважає, що вона задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Судова колегія погоджується з висновками суду, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин, що виникли і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, як то ненадання ОСОБА_2 до укладення та підчас укладення оскаржуваного договору всієї необхідної інформації, неповідомлення про валютні ризики, орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартості всіх супутніх послуг та фінансових зобовязань за кожним платіжним періодом, та інші, - безпідставні.

Судовим розглядом встановлено, що 26.11.2007 року між ОСОБА_2 та ЗАТ«ОТП Банк» (правонаступник ПАТ «ОТП Банк») було укладено кредитний договір № ML 702/425/2007. Відповідно до умов вказаного договору позивачці ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 40 100 доларів США на придбання нерухомого майна з датою остаточного повернення кредиту 26.11.2035 року. Сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку 3,49% річних та FIDR (процентна ставка по строкових депозитах фізичних осіб у валюті тотожній валюті кредиту, що розміщені в банку на строк 366 днів, з виплатою процентів після закінчення строку дії депозитного договору. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку FIDR може змінюватись банком (збільшуватись чи зменшуватись) в порядку передбаченому цим договором. Інформація щодо розміру ставки FIDR розміщується банком на його сайті, а також в приміщеннях банку на інформаційних стендах). Сторони домовилися, що повернення кредиту та сплата процентів здійснюється позичальником шляхом сплати ауїтентних платежів щомісяця погашається рівними частинами протягом всього строку дії договору, графік платежів є невідємною частиною кредитного договору, (а.с. 9-19).

В подальшому в 2009, 2014 роках між ОСОБА_2 та банком було укладено додаткові договори до кредитного договору від 26.11.2007року, сторони домовилися, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватися плаваюча процентна ставка, яка складається з фіксованого відсотку річних та FIDR, сторони виклали в тому числі графік платежів в новій редакції та порядок нарахування процентів.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що Банком, перед укладенням кредитного договору позичальниці була надана вся інформація, визначена Законом України «Про захист прав споживачів» та Постановою правління НБУ №168 від 10.05.2007р. «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту». При укладенні кредитного договору апелянта влаштовували всі умови, про що свідчить її особистий підпис на цих документах. Зазначені документи були досліджені судом першої інстанції.

Так, матеріали справи містять копію Анкети - заяви позичальника, де в розділі «Для клієнта» ОСОБА_2, 13.11.2007 року особистим підписом засвідчила: «Підписанням цієї анкети-заяви підтверджую, що Банк надав мені в письмовій формі та в повному об'ємі інформацію, передбачену п.2 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» від 01.12.2005р. В Інформаційному листі ОСОБА_2 13.11.2007 року особистим підписом засвідчила своє ознайомлення у письмовій формі з умовами кредитування по програмі «Житло в кредит», а також надання їй інформації щодо орієнтованої сукупної вартості кредиту (додаток №1) наявних в Банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків схем кредитування.

Вирішуючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачка була ознайомлена з умовами кредитування, зокрема щодо можливої суми кредиту, строку на який кредит може бути одержаний, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтовною сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, комісії за надання та обслуговування кредиту, мінімальної щомісячної суми платежу та строку кредитування, про що свідчить її підпис на кожній сторінці оспорюваного договору.

Суд першої інстанції повно та правильно з'ясував характер спірних правовідносин, правильно застосував норми матеріального права, що підлягали застосуванню, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки і не дістали обєктивного підтвердження.

Наведені в рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Суд дав належну оцінку всім наявним у справі доказам, та навів у рішенні мотиви спростування кожного з доводів, які наводилися.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.С. Кіпенко

судді колегії ОСОБА_4

ОСОБА_5