Провадження № 2/522/7451/16
УХВАЛА

31 серпня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Компанії Донмар Корпорейшн (DONMAR CORPORATION) про стягнення заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

Позивач 30.08.2016 року звернувся до суду з позовом до Компанії Донмар Корпорейшн (DONMAR CORPORATION), за яким просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 000, 00 доларів США.

Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 25.08.2016 року) про забезпечення позову по даній справі шляхом накладення арешту (заборону відчуження) на судно буксир «ТУМАН» (рік випуску 1995, ІМО №8932340, прапор Україна, порт приписки Одеса), що знаходиться у внутрішніх водах України біля причалу ПТ «Нібулон» м. Миколаїв, без заборони експлуатації у межах територіальних вод України (до 12 морських міль) до вирішення справи по суті.

Посилається на ст.. 41 КТМ України і те, що не вчинення даних процесуальних дій може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення по справі у випадку задоволення його позовних вимог.

Заява про забезпечення позову підлягає розгляду за правилами, встановленими частиною 1 статті 153 ЦПК України, за якою заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання позивача.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч. 1 ст. 151 ЦПК України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. (п.4 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом спору є стягнення заборгованості по заробітній платі, обґрунтовані з посиланням на те, що 01.04.2015 року між ОСОБА_1 та Компанією Донмар Корпорейшн (DONMAR CORPORATION) було укладено контракт №16 (предметом якого є працевлаштування позивача на борту плавучої одиниці буксир «ТУМАН» (рік випуску 1995, ІМО №8932340, прапор Україна, порт приписки Одеса) та виконання трудових обовязків на посаді капітана судна). У звязку з тим, що за період з 01.04.2015 року по 01.08.2016 року позивачу не було сплачено доплати за старшого капітана у розмірі 8000 дол. США, останній звернувся до суду з відповідним позовом.

У відповідності до ст.. 41 КТМ України судно може бути арештоване чи звільнене з-під арешту тільки за рішенням суду, господарського суду або голови Морської арбітражної комісії. Арешт судна означає будь-яке затримання судна або обмеження в його пересуванні, що здійснюються для забезпечення морських вимог, зазначених у статті 42 цього Кодексу, під час перебування судна в морському порту України.

Згідно до ст.. 42 КМТ України, морська вимога - це вимога, що виникає з права власності та інших майнових прав на судно, будівництво судна, управління, експлуатацію або комерційне використання судна, заставу судна чи здійснення заходів, пов'язаних з рятуванням судна, а саме вимога у зв'язку з: заробітною платою та іншими коштами, що належать капітану, членам командного складу та іншим членам екіпажу у зв'язку з виконанням ними своїх службових обов'язків на борту судна, включаючи витрати на репатріацію і внески за соціальним страхуванням, що сплачуються від їх імені (пункт 16 статті).

Статтею 43 вказаного кодексу передбачено умови, за яких судно може бути арештовано, судно, стосовно якого виникли морські вимоги, може бути арештовано тільки за наявності хоча б однієї з таких умов: а) вимога входить до категорії привілейованих вимог згідно з пунктами 1, 2, 3-5 і 7 статті 358 цього Кодексу;

У главі 2 Кодексу «Привілейовані вимоги» ст.. 358 встановлено, що підлягають переважному задоволенню перед іншими вимогами, у тому числі перед вимогами, забезпеченими заставою: у першу чергу - вимоги, що випливають з трудових взаємовідносин, вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, і після їх повного відшкодування - вимоги щодо соціального страхування, оскільки всі ці вимоги стосуються відповідного судна;

Будь-яке судно або судна можуть бути арештовані, якщо на момент початку процедури, пов'язаної з арештом судна або суден, вони перебувають у власності особи, яка несе відповідальність за морською вимогою і яка на час виникнення вимоги була власником судна, стосовно якого морська вимога виникла, або фрахтувальником такого судна за бербоут-чартером, тайм-чартером або рейсовим чартером (ч. 2 ст. 43 КМТ).

Україна є учасником Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна (далі - "Конвенція"), прийнятої 10 травня 1952 року в Брюсселі (на підставі Закону України № 370VI від 07 вересня 2011 року "Про приєднання України до Міжнародної конвенції з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна").

Ст. 1 Конвенції містить вичерпний перелік морських вимог, які є підставою для арешту судна. Згідно пункту m ст..1. Конвенції, «морська вимога» означає вимогу, що виникає на підставі одного чи більше із зазначених нижче пунктів: m) заробітної плати капітанів, офіцерів чи екіпажу;

У відповідності до ч.1 ст. 3 Конвенції, з урахуванням положень пункту 4 цієї статті й статті 10, позивач може накласти арешт або на конкретне судно, щодо якого виникла морська вимога, або на будь-яке інше судно, власником якого є особа, яка була в момент виникнення морської вимоги власником конкретного судна, навіть якщо заарештоване судно готове до відплиття, але жодне судно, за винятком окремого судна, щодо якого виникла морська вимога, не може бути заарештоване стосовно будь-якої з морських вимог, перелічених у підпунктах "o", "p" або "q" пункту 1 статті 1.

Однією з обов'язкових умов арешту морського судна відповідно до положень КТМ України є перебування судна на території України - в морському порту.

Згідно договору бербоут-чартеру №TN UTC DR 2015 від 01.04.2015 року, укладеного з Компанією ДП «Універсальна буксирна компанія», компанія Донмар Корпорейшн (DONMAR CORPORATION) є диспонентним судновласником судна ( у розумінні ст.. 20 КТМ України).

Відповідно до свідоцтва про право плавання під державним прапором України (судновий патент) КВ 000644 №552 від 05.06.2015 року, буксир «ТУМАН» (ідентифікаційний номер ІМО 8932340) зареєстровано у державному судновому реєстрі України в Одеському морському порту. Тобто, порт реєстрації судна є Одеський міський порт.

При вирішенні цього питання суд бере до уваги, що спір виник з приводу існування заборгованості по виплаті заробітної плати позивачу, розмір якої складає істотну суму, тому з метою захисту законних прав та інтересів позивача й з метою уникнення будь-яких дій з боку відповідача, спрямованих на приховування належного останньому майна, за рахунок якого можливе виконання рішення суду в разі задоволення цієї позовної заяви, суд вважає за необхідне накласти арешт на судно буксир «ТУМАН» (рік випуску 1995, ІМО №8932340, прапор Україна, порт приписки Одеса), що знаходиться у внутрішніх водах України біля причалу ПТ «Нібулон» м. Миколаїв, без заборони експлуатації у межах територіальних вод України (до 12 морських міль).

Окрім цього, судом враховано, що відповідач по справі є нерезидентом, іншого майна на території України, за рахунок якого вказаний позов можливо було б забезпечити, суду не повідомлено.

У разі виявлення іншого майна, належного відповідачу в цьому провадженні, достатнього для задоволення вимог в разі вірогідного задоволення цього позову, усі учасники вправі повторно звернутися до цього суду з відповідним клопотанням про скасування вжитих судом заходів забезпечення позову, а так само, про заміну способу забезпечення позову.

Суд має врахувати складність правовідносин, що виникли між сторонами у справі, тому вважає, що невжиття заходів із забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду поза залежністю від вирішення спору по суті. До отримання від відповідача відомостей про протилежне, суд вважає вимоги клопотання співмірними позовним вимогам, розяснюючи йому право заявити клопотання про скасування заходів забезпечення або про їх заміну.

Керуючись Міжнародною конвенцією з уніфікації деяких правил щодо накладення арешту на морські судна, ст.. 41, 42, 43 Кодексу торговельного мореплавства України», ст.ст. 3, 11, 57,ч.1 ст.110, 151, 154, 208-210 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», суд,

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову задовольнити.

У порядку забезпечення позову накласти арешт на судно буксир «ТУМАН» (рік випуску 1995, ІМО №8932340, прапор Україна, порт приписки Одеса), що знаходиться у внутрішніх водах України біля причалу ПТ «Нібулон» м. Миколаїв, без заборони експлуатації у межах територіальних вод України (до 12 морських міль) до вирішення справи по суті.

Копію ухвали суду для виконання направити до Одеської філії ДП «Національні інформаційні системи (65017, м. Одеса, вул.. Я.Бреуса, 26/2), Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (65026, м. Одеса, Польський узвіз, 6), Державної служби України з безпеки на транспорті (01135, м. Київ, пр.-т Перемоги, 14) та сторонам для відома.

Виконання ухвал з питань забезпечення позову здійснюється негайно в порядку, встановленому законом для виконання судових рішень.

Ухвала з питань забезпечення позову може бути оскаржена. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Домусчі Л.В.

31.08.2016