АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/4170/15-ц Головуючий у першій
Провадження 22-ц/774/1487/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія - 48 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.,

суддів - Барильської А.П., Митрофанової Л.В.,

секретар - Маслова К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України за наявними у справі матеріалами та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Служба у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради, про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у вихованні дитини та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, посилаючись на те, що він є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю якої відповідачем у справі він перебував з 2004 року по вересень 2012 року у фактичних шлюбних відносинах.

Оскільки з 2013 року відповідач чинить йому перешкоди у вільному спілкуванні та вихованні ним своєї дитини, рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Ради від 18.09.2013 року визначено порядок його спілкування з дитиною - першої та третьої суботи місяця з 10 до 18 години, за домовленістю батьків у присутності матері дитини з урахуванням режимних моментів відповідно до вікових фізіологічних особливостей останньої.

Однак, не зважаючи на наявність вказаного рішення, відповідач чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, її вихованні, у звязку з чим він просив суд усунути йому перешкоди у спілкуванні з дитиною шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_3 надати йому можливість спілкування з донькою за допомогою мережі Інтернет або за телефоном, можливість отримувати від нього одяг, іграшки, книжки, журнали та інші розвиваючі речі для малолітніх; визначити йому порядок участі у вихованні та спілкуванні з донькою, а саме систематичні побачення у вихідні дні (субота та неділя) та святкові дні, місце зустрічей без обмежень.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Визначено ОСОБА_2 наступний спосіб у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: першої та третьої суботи місяця з 10 до 18 годин за домовленістю батьків, у присутності матері з урахуванням режимних моментів, відповідно до фізіологічних особливостей малолітньої. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 понесені ним витрати по сплаті судового збору у розмірі 243,60 грн.

В апеляційні скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення його вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне з?ясування обставин справи та невідповідність висновків суду першої інстанції зазначеним обставинам. Вважає, що суд першої інстанції безпідставно зменшив термін його спілкування з дитиною та незаконно зазначив про обов?язкову присутність відповідача під час побачень, що унеможливлює особисте спілкування позивача з дитиною й є порушенням ст.ст. 141, 153, 157 СК України та ст.ст. 11, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Суд не навів належних доказів на підтвердження того, що батько не може надавати дитині відповідний догляд, що потребує саме присутності відповідача, а медична документація, наявна в матеріалах справи, не встановлює конкретної особи з надання такого догляду.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_3 наполягала на врахуванні стану здоровя дитини під час перевірки судом апеляційної інстанції правильності рішення суду першої інстанції й просила залишити без змін оскаржуване позивачем рішення.

Належним чином повідомлені про розгляд справи сторони, а також треті особи до суду апеляційної інстанції не зявилися. Відповідач ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, виклавши пояснення по суті скарги письмово. За таких обставин, враховуючи приписи ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін та представників третіх осіб.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких обставин.

Судом встановлено, що сторони у справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с.7).

Рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Ради від 18 вересня 2013 року № 355 визначено порядок спілкування ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2: першої та третьої суботи місяця з 10 до 18 годин за домовленістю батьків, у присутності матері дитини з урахуванням режимних моментів відповідно до фізіологічних особливостей малолітньою (а.с. 9).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з доведеності факту створення перешкод відповідачем позивачу у спілкуванні з дитиною й наявності у звязку з цим підстав для встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні дитини з урахуванням її стану здоровя та потреби домашнього догляду, шляхом визначення періодичних побачень у присутності матері дитини.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини (ч.1-3 ст. 157 СК України).

Згідно приписів ч. 1 ст. 158 СК України, ч.3 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», у разі коди батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків, виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Пунктом 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з'ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей.

Матеріалами справи підтверджено наявність між сторонами спору щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, який розвязано органами опіки та піклування шляхом визначення за рішенням виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Ради від 18 вересня 2013 року № 355 порядку спілкування ОСОБА_2 з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9). Вказане рішення сторонами не оспорено.

Частина 2 ст. 158 СК України передбачає обовязковість виконання рішення органу опіки та піклування щодо участі у вихованні дитини.

Згідно ч.1 ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_2 послався на те, що відповідач ОСОБА_3 чинить йому перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною й ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування.

Вказані доводи позивача знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді першої інстанції й не були спростовані відповідачем у відповідності до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, якими на сторони покладається обовязок з доведення обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень.

Частиною 2 ст. 159 СК України передбачено, що суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Вирішуючи спір суд першої інстанції повною мірою врахував приписи ст. 159 СК України, в порядку ст. 212 ЦПК України оцінив надані сторонами докази, в тому числі й висновок органу опіки та піклування, стан здоровя дитини, яка є інвалідом й потребує домашнього догляду, й дотримуючись розумного балансу на участь обох батьків у вихованні дитини встановив наступний спосіб спілкування батька з дитиною -першої та третьої суботи місяця з 10 до 18 годин за домовленістю батьків, у присутності матері з урахуванням режимних моментів, відповідно до фізіологічних особливостей малолітньої дитини.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо необґрунтованого зменшення терміну його спілкування з дитиною не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, який встановлюючи спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні дитини виходив перш за все з рішення виконавчого комітету Саксаганської районної у місті Ради від 18 вересня 2013 року, висновки якого позивачем не оспорені в порядку, встановленому законом.

Крім того, під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 05.08.2016 року виконкомом Саксаганської районної у місті ради надано висновок про визначення способу участі ОСОБА_2 у вихованні та спілкуванні з малолітньою ОСОБА_5, відповідно якого визнано доцільним визначити порядок спілкування ОСОБА_6 з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1: першої та третьої суботи місяця з 10 до 18 годин за домовленістю батьків, у присутності матері з урахуванням режимних моментів, відповідно до фізіологічних особливостей малолітньої (а.с. 97-98).

Тобто вказаним висновком підтверджена саме така, раніше встановлена доцільність визначення днів та часу побачень батька з донькою.

Не погоджується колегія суддів й з доводами апеляційної скарги позивача щодо порушення судом його права на особисте спілкування з дитиною, оскільки спілкування позивача з дитиною у присутності матері зумовлене інтересами дитини, що передбачено ч.2 ст. 159 СК України, зокрема станом здоровя останньої, яка потребує постійного стороннього нагляду матері та навчання вдома, що підтверджується документами, наданими відповідачем суду апеляційної інстанції, а саме: висновком ЛКК № 152 від 04.08.2016 року, медичним висновком № 149 від 04.08.2016 року. Вказане спростовує доводи позивача щодо не встановлення конкретної особи з надання догляду дитині за станом її здоровя, при цьому жодних доказів в підтвердження того, що позивач теж має змогу надавати такий догляд, суду апеляційної інстанції останній не надав.

Інші доводи позивача правильності висновків суду першої інстанції не спростовують й фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки та не свідчать про необхідність скасування оскарженого позивачем судового рішення з викладених в апеляційній скарзі підстав.

Отже, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, підстави для його скасування відсутні, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303,307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Прокоф?єва ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_8