АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Лапчевської О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», поданою через представника Крапівцеву Олену Олександрівну, на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів,

в с т а н о в и л а :

у жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», в якому просила стягнути з останнього на свою користь суму не нарахованих та не виплачених відсотків на вклад з 17.12.2014 року по 08.10.2015 року за договором № SAMDN9348 у розмірі 148 599, 71 доларів США та 3 517,74 доларів США три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання та суму не нарахованих та не виплачених відсотків на вклад за цей же період за договором № SAMDN5387 у розмірі 177 322,40 доларів США та 4 299,46 доларів США три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Справа № 760/19227/15 Апеляційне провадження № 22-ц-796/8574/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Демидовська А.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
В обгрунтування позову зазначала, що рішенням Святошинського районного суду було стягнуто на її користь суму вкладів та проценти за користування вкладами. Проте, зазначене рішення відповідачем не виконане та останній продовжує користуватися її грошовими коштами. Оскільки проценти були розраховані на час подачі позову (17.12.2014 року), а відповідач і надалі користується її депозитними вкладами і у добровільному порядку на її вимоги проценти не виплачує, просила стягнути проценти за користування вкладами за період, який не охоплюється попереднім рішенням суду у розмірі відповідно до умов договору.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.04.2016 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 кошти за договором № SAMDN9348 у валюті вкладу в розмірі 148 599, 71 доларів США, а саме: сума не нарахованих відсотків в розмірі 145 081, 97 доларів США та 3 % річних в розмірі 3 517, 74 доларів США, та кошти за договором № SAMDN5387 у валюті вкладу в розмірі 181 621, 86 доларів США, а саме: сума не нарахованих відсотків в розмірі 177 322, 40 доларів США та 3 % річних в розмірі 4 299, 46 доларів США.

Додатковим рішенням суду від 14.06.2016 року стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 6 890 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що питання пролонгації, розірвання та застосування відсоткової ставки по договорам є предметом спору у справі № 759/332/15ц, яка розглядалася у Святошинському районному суді та яка перебуває на розгляді у Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Тому вирішення питання щодо вірного застосування відсоткової ставки по договорах та 3 % річних не можливо без винесення остаточного рішення у справі № 759/332/15ц. Крім того, в рішенні не зазначений період дії договорів, відсутнє посилання за який період стягнуті відсотки за договорами, яка відсоткова ставка була судом застосована при ухваленні рішення, не зазначений період та розрахунок стягнутих 3 % річних. Також суд безпідставно відмовив у задоволенні їх клопотання про перенесення судового засідання.

У судовому засіданні представник відповідача КахрамановР.Н. підтримав апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції без змін.

Інші сторони в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у їх відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12.07.2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір депозитного вкладу № SAMDN9348 (вклад «Депозит VIP»), на суму 900 000 доларів США під 10 % річних з періодом нарахування - 1 місяць, на строк - 366 днів з можливістю поповнення вкладу.

Позивач за договором № SAMDN9348 внесла на депозитний рахунок банку кошти в розмірі 1 800 000 доларів США.

01.07.2011 року між сторонами було укладено договір депозитного вкладу № SAMDN5387, на суму 1 140 000 доларів США під 8 % річних, а з 12.10.2012 року відповідно до додаткової угоди № 2 до договору під 10 % річних, з періодом нарахування -1 місяць, на строк 12 місяців з можливістю поповнення вкладу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що банк не виконав зобов`язання щодо повернення вкладів та сплати процентів за користування вкладами.

Колегія суддів не може погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

За положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За змістомчастини першоїстатті 1058 ЦК Україниза договоромбанківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийнялавід другоїсторони (вкладника) або длянеї грошовусуму (вклад), щонадійшла, зобов'язуєтьсявиплачувати вкладниковітаку сумута процентина неїабо дохідв іншійформі наумовах тав порядку, встановлених договором.

Вклад (депозит) - це коштив готівковійабо вбезготівковій формі, у валютіУкраїни абоіноземній валюті, які розміщеніклієнтами наїх іменнихрахунках убанку надоговірних засадахна визначенийстрок зберіганняабо беззазначення такогостроку іпідлягають виплатівкладнику відповіднодо законодавства України таумов договору(стаття 2 ЗаконуУкраїни «Пробанки ібанківську діяльність» від 7 грудня 2000 року № 2121-ІІІ).

Згідно ізчастиною першоюстатті 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладаєтьсяна умовахвидачі вкладуна першувимогу (вклад навимогу) або наумовах поверненнявкладу зіспливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно дочастини п'ятої статті 1061 ЦК Українипроценти набанківський вкладнараховуються віддня, наступного заднем надходженнявкладу убанк, до дня, який передуєйого поверненнювкладникові абосписанню зрахунку вкладниказ іншихпідстав.

Договорами банківського вкладу № SAMDN9348 та № SAMDN5387 передбачено його пролонгацію та визначено, що у випадку витребування клієнтом частини вкладу зобов`язання сторін припиняються і договір розривається, а на залишок суми укладається новий договір. Дія договору припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з процентами.

При цьому договори, укладені сторонами не містятьвизначеного розмірупроцентної ставкиза користування грошовим вкладому разіненалежного виконаннязобов'язань задоговором післязаявлення вкладником вимоги про повернення суми вкладу чи закінчення термінудії договорів.

Відповідно до статті 598 ЦК України зобов'язання банку в розмірі та на умовах, визначених договором банківського вкладу (депозиту), припинилися у строк, установлений цим договором.

Однак закінченнястроку діїдоговору вразі невиконаннязобов'язаньне припиняєзобов'язальнихправовідносин, атрансформує їхв охоронні, що містятьобов'язоквідшкодувати заподіянізбитки, встановленідоговором чизаконом.

При цьомузгідно ізчастиною другоюстатті 1070 ЦК Українипроценти закористування грошовимикоштами, що знаходятьсяна рахункуклієнта, сплачуються банкому розмірі, встановленому договором, а якщовідповідні умовине встановленідоговором, - у розмірі, що звичайносплачується банкомза вкладомна вимогу.

Саме до цього зводяться правові позиції, викладені у постановах Верховного Суду України від 27.04.2016 року № 6-302 цс16, від 11.05.2016 року № 6-338цс16, від 02.03.2016 року № 6-2861 цс15, від 29.06.2016 року № 6-956 цс16.

Суд першої інстанції не врахував зазначені правові позиції, не звернув уваги на умови договорів та дійшов помилкових висновків про підставність позовних вимог.

За матеріалами справи встановлено, що позивач у грудні 2014 року звернулася до відповідача з позовом про витребування всієї суми вкладів та процентів за користування вкладами. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10.06.2015 року, яке набрало законної сили було зобов'язано відповідача видати позивачці вклади разом з нарахованими на них відсотками, а також стягнуто з банка три проценти річних за порушення виконання грошового зобов`язання.

Оскільки у зв`язку з вимогою про повернення вкладу строк договору закінчився, суд першої інстанції помилково стягнув проценти за користування вкладами на умовах, встановлених договором.

Колегія суддів не може погодитися з доводами представника позивачки про необхідність застосування до спірних правовідносин правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 25.12.2013 року № 6-140цс13 та від 28.01.01.2015 року № 6-247 цс14, оскільки договорами банківських вкладів не передбачено нарахування відсотків на вклади за ставками, вказаними у договорах після розірвання таких договорів. Крім того, у постановах від 27.04.2016 року № 6-302 цс16, від 11.05.2016 року № 6-338цс16, від 02.03.2016 року № 6-2861 цс15, від 29.06.2016 року № 6-956 цс16Верховний Суд України відійшов від раніше викладених правових позицій щодо права вкладника на отримання процентів на вклади у розмірах, визначених договором до реального отримання коштів.

Відповідач не заперечував, що рішення суду про стягнення суми вкладу та відсотків за користування вкладом ними не виконується.

Згідно зч. 2 ст.1070 ЦК Українипроценти закористування грошовимикоштами, щознаходяться нарахунку клієнта, сплачуються банкому розмірі, встановленому договором, а якщовідповідні умовине встановленідоговором, - урозмірі, щозвичайно сплачуєтьсябанком завкладом навимогу.

Оскільки між сторонами не припинилися зобов`язальні відносини щодо повернення стягнутих за рішенням суду коштів, позивач має право на отримання процентів за користування її коштами у розмірі, що сплачуєтьсябанком завкладом навимогу та такий розмір становить 1 % річних.

Виходячи з позовних вимог розмір відсотків від вкладу у 1 800 000 доларів США за період з 17.12.2014 року по 08.10.2015 року складає 14 547,95 доларів США ( 1 800 000 * 0,01/365 * 295 днів), а від вкладу 2 200 000 доларів США 17 780 доларів США (2 200 000 * 0,01/365* 295 днів).

Банк порушив взяте на себе за договором грошове зобов'язання, не виплатив вклади та проценти за користування вкладами навіть після набрання законної сили рішенням суду про стягнення цих коштів, а тому він повинен нести передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність за прострочення виконання грошового зобов`язання у вигляді 3 % річних від простроченої суми. Доводи представника відповідача про те, що виконання рішення суду зупинено не можна визнати обґрунтованими, оскільки зі слів самого представника виконання рішення зупинено 10.06.2016 року, тоді як рішення, яке є переглядом у даній справі ухвалено 21.04.2016 року.

Проте позивач просила стягнути 3 % річних не від несплаченої суми вкладів та процентів на вклади, а від тих сум які є предметом даної справи. Оскільки по цим сумам ще не наступило прострочення виконання грошового зобов`язання позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позов ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 14 547,95 доларів США відсотків за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 12.07.2010 року та 17 780 доларів США відсотків за користування грошовими коштами після закінчення строку за договором вкладу від 01.07.2011 року, що разом складає 32 328,82 доларів США.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 6 890 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді