У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Кадєтова О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У травні 2012 року ПАТ «Ощадбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 11 листопада 2004 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 119, відповідно до умов якого відповідач одержала кредит готівкою у сумі 4 000,00 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25 % річних на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 11 листопада 2007 року. Додатковими угодами до зазначеного кредитного договору № № 1-4 від 16 травня 2007 року, 19 лютого 2008 року, 05 березня 2008 року, 04 вересня 2008 року та 26 листопада 2008 року збільшувався розмір і змінювався строк повернення кредиту, які остаточно були визначені у розмірі 23 700,00 грн із кінцевим строком повернення до 25 листопада 2011 року.

Позивач зазначав, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором утворилася заборгованість перед банком, яка з урахуванням збільшених позовних вимог станом на 01 липня 2015 року становила 53 891,62 грн, з яких: прострочений основний борг по кредиту 18 241,25 грн; прострочені проценти за користування кредитом - 21 614,17 грн; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 6 760,25 грн; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 7 275,95 грн, яку позивач просив стягнути на свою користь з відповідача.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року в задоволені позову ПАТ «Ощадбанк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Ощадбанк» в особі філії - Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», заборгованість за кредитним договором № 119 від 11 листопада 2004 року та додатковими угодами до нього, станом на 01 липня 2015 року в розмірі 53 891,62 грн, з яких: прострочений основний борг по кредиту 18 241,25 грн; прострочені проценти за користування кредитом - 21 614,17 грн; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 6 760,25 грн; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 7 275,95 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року та залишення в силі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 29 липня 2015 року,мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при укладанні зазначених вище додаткових угод до кредитного договору ОСОБА_3 змінила прізвище на «Ільніцьку» і отримала новий паспорт, а тому вона не укладала зазначені додаткові договори.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження факту укладання кредитного договору № 119 від 11 листопада 2004 року, додаткових договорів до нього, а також фактів видачі кредитних коштів відповідачу і часткове погашення кредиту ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги та зміст доданих до неї судових рішень не дають підстав для висновку, що судом апеляційної інстанції при розгляді справи допущено неправильне застосування норм матеріального чи порушення процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

На підставі наведеного та керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ О.В. Кадєтова