Справа №336/7127/16-ц
пр.№2-о/336/252/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі: Аксьоновій О.А..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Шевченківський районний у м.Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, про встановлення факту народження, поданою в порядку окремого провадження, -

ВСТАНОВИВ:

24.11.2016 року заявниця звернулась до суду із заявою, поданою в порядку окремого провадження, просить встановити факт народження нею 30.08.2016 року дитини ОСОБА_2 в м. Харцизьк Донецької області.

В заяві зазначає, що зареєстрована та проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. 30.08.2016 року перебуваючи на території Донецької області в м. Харцизьк, в центральній міській лікарні м. Харцизька народила доньку ОСОБА_2. Де проживає біологічний батько дитини заявниці не відомо. В шлюбі заявниця не з ким не перебуває. ОСОБА_1 приїхала до Запоріжжя 23.11.2016 року, на теперішній час звернулася із заявою про надання їй з донькою статусу внутрішньо переміщеної особи , в звязку із тим, що буде постійно проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2 у своїх друзів. Факт народження дитини підтверджений медичним свідоцтвом про народження, яке складене без урахуванням вимог чинного законодавства України, тому є недійсним та не створює правових наслідків.

24.11.2016 року заявниці було відмовлено у видачі свідоцтва про народження дитини Шевченківським відділом РАЦС, оскільки медичне свідоцтво про народження, яке за формою не відповідає вимогам чинного законодавства України, видано у населеному пункті, на території якого органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому вважається недійсним.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження, тому заявниця звернулась до суду із відповідною заявою.

В судове засідання заявниця не зявилась, надала письмову заяву, вх.№ від 24.11.2016 року, про розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримала.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, повідомлений про час та місце розгляду належним чином, проти розгляду справи за відсутності представника та задоволення заяви не заперечує, про що в матеріалах справи міститься відповідне письмове повідомлення, яке надійшло засобами факсимільного зв'язку.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у звязку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно з ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню на підставі такого.

Відповідно до п.7 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей визнано тимчасово окупованими територіями.

Згідно з ч.ч.1, 3 ст. 144 СК України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові.

Як врегульовано п.5 ч.4 ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року, за відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Як встановлено судом, заявниця не перебуває у зареєстрованому шлюбі. 30.08.2016 року о 8-55 год. у Донецькому клінічному територіальному медичному обєднанні Міністерства охорони здоровя ДНР м. Харцизьк Донецької області заявниця ОСОБА_3 народила дівчинку, про що надано медичне свідоцтво про народження № 607/898 від 30.08.2016 року.

Як встановлено судом, у заявника відсутнє медичне свідоцтво про народження дитини, яке передбачено ч.2 ст.1 розділу ІІІ Наказу МЮУ «Про затвердження Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні» № 52/5 від 18.10.2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 жовтня 2000 р. за №719/4940, що унеможливлює проведення державної реєстрації народження дитини без відповідного рішення суду.

Оцінюючи вказані медичні документи (копію медичного свідоцтва про народження, копії обмінної картки пологового відділення лікарні, копію індивідуальної картки № 82 вагітної та породіллі, копії виписки з медичної картки з історії пологів № 898), суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком виникнення та зміну багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації прав заявницею.

Відповідно до ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. У Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 р. «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини у справах «Кіпр проти Туреччини» та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать». При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]».

Враховуючи викладену практику Європейського суду з прав людини, суд вважає за можливе застосувати названі «намібійські винятки» в контексті оцінки документів про народження особи, виданих установою, що знаходиться на окупованій території, як доказів, оскільки суд виходить з того, що можливості збору доказів народження дитини на окупованій території можуть бути істотно обмеженими.

Згідно з ч.1 ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини.

Тому суд дійшов висновку про те, що обставини, повідомлені заявницею, знайшли своє належне підтвердження під час судового розгляду справи, наявні підстави для задоволення заяви, а саме - встановлення факту народження 30.08.2016 року дитини жіночої статі ОСОБА_2 в м. Харцизьк Донецької області від матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_4 бласті.

Відповідно до ч.5 ст. 257-1 ЦПК України копію судового рішення необхідно невідкладно надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження.

На підставі викладеного і керуючись ст. 3, 8, 9 Конституції України, ст. 125, 144 СК України, ст. 13 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» N 2398-VI від 01.07.2010 року, ст. ст. 3, 10, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, 256-259, 367 ЦПК України, Постановою ВРУ № 254-VIII від 17 березня 2015 р. «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити факт народження 30.08.2016 року дитини жіночої статі ОСОБА_2 в м. Харцизьк Донецької області від матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України.

Допустити негайне виконання рішення суду.

Копію судового рішення невідкладно надіслати до Шевченківського районного у м.Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для державної реєстрації народження особи.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя Л.Г. Артемова