_____________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/4322/15-ц
Провадження № 2/520/1840/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.09.2016 року

Київський районний суд м. Одеси

У складі судді Калашнікової О.І.

При секретарі Шеховцевій О.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В березні місяці 2015 року до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним звернулась ОСОБА_3, посилаючись на відсутність на момент реєстрації шлюбу у ОСОБА_2 наміру створити сім'ю, набути прав та обов'язків подружжя. Позивачка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 - актовий запис про смерть №6822, вчинений 26.06.2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі реєстраційної служби ОМУЮ. Після смерті ОСОБА_3 заяви про прийняття спадщини до нотаріуса в установленому законом порядку надали ОСОБА_1 - мати померлої, ОСОБА_4 - син і ОСОБА_2 - чоловік.

ОСОБА_1, посилаючись на те, що визнання недійсним шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 і ОСОБА_2, впливає на обсяг майнових прав осіб, що прийняли спадщину (в тому числі заявниці і відповідача) звернулась до суду з заявою про визнання її процесуальним правонаступником ОСОБА_3 по даній справі. Суд задовольнив заяву ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з»явився, надав письмові заперечення на позов і просив вирішити спір за його відсутності.

Суд вислухав позивачеву сторону, свідків, вивчив надані документи і встановив, що 27 грудня 2013 року ОСОБА_3- громадянка України і ОСОБА_2 - громадянин республіка Білорусь зареєстрували шлюб - актовий запис про шлюб №2047, вчинений 27.12.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби ОМУЮ. Неповнолітніх дітей від цього шлюбу немає. З 14 січня 2014 року по березень місяць 2014 року ОСОБА_2 і ОСОБА_3 спільно не проживали, з березня по листопад 2014 року подружжя перебувало в м.Севастополь, з листопада 2014 року ОСОБА_3 повернулась до м.Одеса і проживала у матері - ОСОБА_1

27.03.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання шлюбу недійсним і стверджувала, що відповідач укладав шлюб без наміру створити сім'ю та набути прав та обов'язків подружжя.

Мати померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_1 позов підтримала і в судовому засіданні наполягала, що ОСОБА_2, укладаючи шлюб з ОСОБА_3 мав корисливі міркування та вирішував свої особисті проблемні питання, а не намір створити сім»ю.

На обгрунтування своїх вимог позивачка посилалась на наступне: ОСОБА_3 і ОСОБА_2 зареєстрували шлюб через три дні з моменту знайомства і на момент реєстрації шлюбу відповідач мав відповідну довідку про відсутність запису про шлюб за місцем мешкання в республіці Беларусь (на думку позивачки відповідач прибув до України саме з метою реєстрації шлюбу), при реєстрації шлюбу відповідач прийняв прізвище дружини ОСОБА_2, 19.03.2014 року відповідач вирішив свою проблему щодо реєстрації місця проживання в Україні - оформив реєстрацію по квартирі ОСОБА_3, після реєстрації шлюбу відповідач змінив ставлення до дружини - принижував її, знущався з неї, застосував фізичне насильство; відповідач не був присутнім на похоронах ОСОБА_3, але надав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, що підтверджує що його корисливі мотиви на укладання шлюбу; за час перебування у шлюбу відповідач ніде не працював, існував за рахунок ОСОБА_3, відповідач погано ставився до сина ОСОБА_3 від першого шлюбу. Обгрунтовуючи свої доводи, позивачка посилалась на позов дочки до суду про визнання шлюбу недійсним, на пояснення свідків і на листи дочки, де вона зазначала, як докорінно змінилась поведінка відповідача після реєстрації шлюбу.

Відповідач, не визнаючи позов, в письмових запереченнях посилався на наступне: шлюб ОСОБА_3 і ОСОБА_2 уклали за обоюдною вільною згодою, за час шлюбу між чоловіком і жінкою не існувало конфліктів, почуття любові та поваги обумовлювали їхні стосунки, вони піклувались один про одного, мали плани на майбутнє. ОСОБА_2 також зазначив, що стосунки між ним і родичами дружини (матір»ю і сестрою) існували недоброзичливі, тому як мати і сестра вимагали від його дружини переоформлення прав на нерухомість, що належала ОСОБА_3, на ім'я сестри. Щоб уникнути сварок з близькими родичами вони з ОСОБА_3 вирішили переїхати до м.Севастополь. На обґрунтування своїх доводів відповідач надав до суду відеозаписи, які виконувались ОСОБА_3 в день реєстрації шлюбу, в дні їхнього відпочинку в м.Одесі, в дні їхнього перебування в м. Севастополь.

Суд, дослідивши надані сторонами пояснення і докази, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Сімейне законодавство містить вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставами для визнання шлюбу недійсним у судовому порядку.

Перелік таких підстав наводиться в ст. ст. 22, 24-26 СК України і не підлягає розширеному тлумаченню. До підстав визнання шлюбу недійсним чинне законодавство відносить такі обставини:

а) недосягнення особою, яка уклала шлюб, шлюбного віку (ст. 22 СК);

б) відсутність добровільної згоди чоловіка та жінки, які уклали шлюб (ст. 24 СК);

в) укладання шлюбу з особою, яка в судовому порядку визнана недієздатною (ст. 24 СК);

г) реєстрація шлюбу з особою, яка не усвідомлювала значення своїх дій або не могла керувати ними (ст. 24 СК);

ґ) перебування особи (осіб), які уклали шлюб, в іншому нерозірваному шлюбі (ст. 25 СК);

д) укладання шлюбу між близькими родичами (ст. 26 СК);

є) укладання шлюбу між усиновителем і усиновленою ним дитиною (ст. 26 СК);

ж) приховання тяжкої хвороби, а також хвороби, небезпечної для іншого подружжя чи їхніх нащадків (ст. 30 СК);

з) укладання шлюбу жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя.

З огляду на те, що Сімейний кодекс України трактує шлюб як вид цивільно-правової угоди, суд розглядає питання недійсності шлюбу залежно від виду порушення встановлених вимог укладання відповідно або як вид абсолютно недійсної з моменту укладання (нікчемної) угоди, або як відносно недійсної (заперечної чи оспорюваної) угоди.

Ч.2ст.40 СК України визначає, що «шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім»ї та набуття прав та обов'язків подружжя».

За правовою природою фіктивний шлюб нагадує мниму угоду. Як при мнимій угоді, так і при укладанні фіктивного шлюбу сторони вчиняють юридичні дії без наміру настання тих правових наслідків, які передбачені законом.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи справу, судам слід брати до уваги те, наскільки цим шлюбом порушено права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення.

У даному випадку суд приймає до уваги короткочасні (3дні) стосунки ОСОБА_3 і ОСОБА_2 до реєстрації шлюбу, недовге спільне проживання подружжя (після реєстрації шлюбу менше місяця і з березня по листопад 2014 року), відсутність спільного майна(твердження відповідача на придбання нерухомості в м.Севастополь не підтверджено доказами), докорінне змінювання поведінки відповідача після реєстрації шлюбу( принижував дружину, застосував до неї фізичне насильство), небажання відповідача матеріально забезпечувати сім»ю, а також отримання відповідачем після реєстрації шлюбу посвідчення на проживання на території України.

Враховуючи всі вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що зовнішня згода ОСОБА_2 на укладання шлюбу не відповідала його внутрішній волі і відповідач не мав наміру дійсно створити сім»ю з ОСОБА_3

Доводи відповідача, що тільки почуття любові та поваги обумовлювали їхні стосунки, вони піклувались один про одного підтвердження в судовому засіданні не знайшли. Наданий відповідачем відеозапис суд вважає неналежним доказом, тому як не зрозуміло хто, коли і на якому пристрої здійснював ці відеозаписи.

Керуючись ст.ст.213,214,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Визнати недійсним шлюб, зареєстрований між ОСОБА_3, громадянкою України і ОСОБА_2, громадянином республіки Білорусь - 27 грудня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції актовий запис № 2047.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через Київський райсуд м. Одеси протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Калашнікова О. І.