Справа № 457/132/16 Головуючий у 1 інстанції: Марчук В.І.
Провадження № 22-ц/783/5868/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Трускавецької міської ради Львівської області на рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно,-

встановила:

В лютому 2016 р. позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання права власності на нерухоме майно.

В обгрунтування позовних вимог покликається про те, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень шляхом викупу, набула у приватну власність нежитлове приміщення площею 8,2 кв.м., яке знаходиться в АДРЕСА_1.

За згодою інших суміжних власників нежитлових приміщень та на підставі дозволу виконавчого комітету Трускавецької міської ради у формі рішення № 171 від 06.07.2007 року, провела реконструкцію шляхом облаштування окремого входу до нежитлового приміщення, влаштовані внутрішні перегородки, а також долучено частину коридору, через що загальна площа приміщення змінилась та на даний момент становить 18,7 кв.м. Всі будівельні роботи проводились у відповідності до проекту, розробленого ПП «Живиця», яким визначено необхідний обсяг робіт згідно будівельних норм.

Позивачу відмовлено в оформленні права власності на майно в адміністративному порядку у зв'язку з відсутністю дозвільних документів, затвердженого проекту та дозволу на проведення будівельних робіт.

Просила суд визнати за нею право власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення №19 загальною площею 18,7 кв.м., в АДРЕСА_1.

Оскаржуваним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 05 серпня 2016 рокупозов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на нерухоме майно, а саме - нежитлове приміщення № 19 загальною площею 18,7 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду оскаржив представник відповідача Трускавецька міська рада, вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, з неповним з»ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що частину приміщення площею 10,5 кв.м. у будинку по АДРЕСА_1, позивач самовільно долучив до власного нежитлового приміщення шляхом влаштування внутрішніх перегородок, крім цього, така є коридором, і знаходиться у комунальній власності громади м. Трускавця та є місцем спільного користування.

Аргументуючи правомірність набуття права власності, позивач не подала суду належні докази на підтвердження цього.

Зокрема, не подано докази, які б підтверджували, що до початку проведення робіт, пов»язаних із облаштуванням окремого входу до нежитлового приміщення, яке перебуває у її власності, влаштуванням перегородок та долученням частини коридору, вона отримала відповідний дозвіл органу Держархбудконтролю, а також документ, який б підтверджував факт прийняття в експлуатацію новоствореного нежитлового приміщення.

Факт самочинної добудови визнається самим позивачем, крім цього остання долучивши самовільно коридор, порушила конфігурацію та площу, які зазначені у розробленому за заявою позивача проекті реконструкції приміщення.

Просить рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 серпня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтримку доводів скарги, а також пояснення позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Згідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що самочинне будівництво (реконструкція) спірного нерухомого майна проведене позивачем без порушення будівельних і технічних норм, а також врахував те, що таке будівництво не суперечить суспільним інтересам, не порушує права інших осіб та не порушує санітарно-технічні вимоги чи правила експлуатації.

Враховуючи наведені вище вимоги закону та матеріали справи колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також дослідженим доказам, тому залишатись у законній силі не може.

Згідно із ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК набуття право власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, чи у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту у порядку, визначеному ЦК України.

Судом встановлено, що 25.12.1998 року між віддідом приватизації та управління майном Трускавецької міської ради (продавець) та підприємцем ОСОБА_2 (покупець) укладено договір купівлі-продажу приміщень шляхом викупу, відповідно до якого підприємець ОСОБА_2 купила нежитлове приміщення загальною площею 8,2 кв.м., яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, договір посвідчений приватним нотаріусом Трускавецького міського нотаріального округу Скрипченко А.Д., реєстраційний помер № 2644 (а.с. 8-10, 28).

В подальшому, рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 171 від 06.07.2007 року «Про надання дозволу на будівництво», дозволено ПП ОСОБА_2 проведення реконструкції приміщення перукарні з влаштуванням окремого входу в нежитловому будинку по АДРЕСА_1, а також цим самим рішенням зобов'язано ПП ОСОБА_2 виготовити проектно-технічну документацію на будівництво і погодити її у встановленому законом порядку, повідомлено, що термін виконання рішення в частині виготовлення проектно-технічної документації становить два роки з дня його прийняття (а.с. 11).

На замовлення ПП ОСОБА_2 приватним підприємством «Живиця» у 2008 році виготовлений проект реконструкції приміщення перукарні з влаштуванням окремого входу в нежитловому будинку по АДРЕСА_1 (а.с. 13-27).

07.07.2009 року управлінням архітектури і містобудування Трускавецької міської ради складено висновок № 49-п, яким погоджено проект реконструкції для проведення будівельних робіт після реєстрації в інспекції Держархбуконтролю (а.с. 12).

Відповідно до технічного паспорта на нежитлове приміщення по АДРЕСА_1, складеного 11.11.2013 року КП ЛОР «Дрогобицьке міжміське БТІ та ЕО», після переобладнання площа приміщення складає 18,7 кв.м., з них самочинно збільшена площа нежитлових приміщень за рахунок долучення частини вестибюлю складає 10,5 кв.м. (а.с. 4-7).

Звертаючись з позовними вимогами, позивач обґрунтовувала позов з покликанням на ст. 331 ЦК України, яка встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію.

Виходячи із змісту частин 1, 2 ст. 331 ЦК України, ч. 1 ст. 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Ні зазначеними нормами, ні нормою статті 331 ЦК України не передбачено виникнення права власності на новостворений об'єкт нерухомості на підставі судового рішення.

Таким чином, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації, право власності на цей об'єкт не виникає.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року № 6-244цс14 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Відтак, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку, тому покликання позивача ОСОБА_2 на таку є необгрунтованим.

В свою чергу, відповідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» (в редакції станом на 2007 рік) будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному Закону України «Про планування і забудову територій».

Згідно із ст. 29 ЗУ «Про планування і забудову територій» (який був чинний на момент розробки Проекту реконструкції та ухвалення рішення «Про надання дозволу на будівництво») дозвіл на виконання будівельних робіт - документ, що засвідчує право замовника та підрядника на виконання підготовчих (якщо підготовчі роботи не були виконані раніше відповідно до

дозволу на виконання підготовчих робіт) і будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю.

В свою чергу, відповідно до ст. 34 ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17.02.2011 року, замовник має право виконувати будівельні роботи, зокрема після реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт (щодо об»єктів будівництва, що належать до І-ІІІ категорій складності).

Виконувати будівельні роботи, підключати об'єкт будівництва до інженерних мереж та споруд без реєстрації такої декларації забороняється.

Разом з цим, позивач не подав суду жодних доказів, які б свідчили про те, що до початку проведення робіт, пов'язаних з облаштуванням окремого входу до нежитлового приміщення, яке перебуває у його власності, влаштуванням внутрішніх перегородок та долучення частини коридору, останній отримав відповідний дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції держархбудконтролю.

В свою чергу, відповідно до п. 2 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011 року (в редакції чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) прийняття в експлуатацію об'єктів, що належать до I-III категорії складності, та об'єктів, будівництво яких здійснено на підставі будівельного паспорта, проводиться шляхом реєстрації Державною архітектурно-будівельною інспекцією та її територіальними органами поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації.

Судом встановлено, що позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття спірного об'єкта після реконструкції до експлуатації, а також не оскаржував у порядку адміністративного судочинства дії відповідного органу у випадку відмови в прийнятті в експлуатацію такого об»єкта.

Колегія суддів звертає увагу на те, що не може вважатись дозволом на проведення будівельних робіт та відповідною технічною документацією рішення Трускавецької міської ради від 06 липня 2007 року «Про надання дозволу на будівництво» та Проект реконструкції приміщення, виготовлений ПП «Живиця» на замовлення позивача ПП ОСОБА_2

Що стосується пояснення позивача про те, що з 2002 року весь будинок по АДРЕСА_1 в м. Трускавець знятий з балансу КП «ЖЕК-2» та перейшов в управління його співвласників, колегія суддів звертає увагу на те, що рішенням виконавчого комітету Трускавецької міської ради № 95 від 28 квітня 2004 року скасовано п. 1 рішення Трускавецького міськвиконкому № 72 від 28.03.2002 року «Про зняття з балансу комунального підприємства «ЖЕК-2» приватизованого нежитлового будинку по АДРЕСА_1» та зобов»язано КП «Наше місто» взяти на баланс приміщення загального користування в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 402,41 кв.м. (а.с. 87).

В свою чергу, рішенням шістнадцятої сесії четвертого демократичного скликання № 414 від 22.10.2004 року зобов»язано КП «Наше місто» передати з балансу, а відділу приватизації та управління майном Трускавецької міської ради прийняти на баланс споруди, нежитлові будівлі та приміщення згідно додатку, серед яких приміщення по АДРЕСА_1, площею 402,41 грн. (а.с. 84-85).

В подальшому, рішенням 22 сесії 6 демократичного скликання Трускавецької міської ради №381 від 27 вересня 2012 року дозволено відділу приватизації та управління майном Трускавецької міської ради передати на баланс управління комунальної власності міської ради нежитлові приміщення та будівлі згідно додатку, в тому числі приміщення холу по АДРЕСА_1 площею 402,41 кв.м.

Відтак, приміщення холу по АДРЕСА_1 площею 402,41 кв.м. перебуває на балансі управління комунальної власності Трускавецької міської ради, а не в управлінні товариства співвласників майна, тому Трускавецька міська рада, як орган місцевого самоврядування, в межах наданої компетенції звернулася з позовом від імені та в інтересах територіальної громади про захист порушеного права.

Таким чином, місцевий суд не перевірив доводів зі сторони відповідача про те, що при переплануванні спірного нежитлового приміщення порушений порядок набуття (оформлення) права власності, при цьому, встановивши, що таке перепланування є самочинним, без необхідної документації, визнав право власності на таке, тобто висновки суду суперечать один одному.

Крім цього, постановляючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не звернув уваги на те, що власником нежитлового приміщення площею 8,2 кв.м., в АДРЕСА_1, відповідно до договору купівлі-продажу приміщень шляхом викупу від 25.12.1998 року є підприємець ОСОБА_2, а також дозвіл на проведення реконструкції згідно із рішенням № 171 від 06.07.2007 року та проект реконструкції приміщення виготовленні на замовлення ПП ОСОБА_2, відтак суд не перевірив, чи має право фізична особа ОСОБА_2 звертатися із позовом про визнання права власності на нерухоме майно, яке належить на праві власності приватному підприємцю.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Трускавецької міської ради Львівської області - задовольнити.

Рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 05 серпня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Трускавецької міської ради Львівської області про визнання права власності нанерухоме майно - нежитлове приміщення №19 загальною площею 18,7 кв.м., в АДРЕСА_1- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь Трускавецької міської ради Львівської області606 (шістсот шість) грн. 32 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин