Справа № 569/2731/16-ц
Рівненський міський суд Рівненської області у складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Слободенюк В.М.,
за участі: представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі відповідач) в якому просить стягнути на її користь з відповідача 6 386 грн., із яких 4 700 грн. за перевезення вантажу, 1686 грн. за понаднормовий простій на території України, згідно укладеного між сторонами договору від 14 травня 2014 року.
Позовну заяву мотивує тим, що 14 травня 2014 року від відповідача поступила підписана заявка № 04/1/14 про здійснення перевезення вантажу - паперу вагою 22 тонни з ОСОБА_4 в Україну, а саме в м. Жидачів, Львівської області, вул. Фабрична, 20. Вказана заявка була підписана позивачем і прийнята до виконання.
Відповідно до умов укладеного договору (заявки) та товарно-транспортної накладної № 132055 15 травня 2014 року товар був завантажений в м. Мєлєц, Республіка Польща в належний позивачу автомобіль НОМЕР_1 з н/пр ВС 1926 ХТ, і 16 травня 2014 року водієм ОСОБА_5 доставлений в Україну на Львівську митницю, а згодом і вантажоотримувачу в м. Жидачів, Львівської області.
Згідно п.14 укладеного з відповідачем договору (заявки), ОСОБА_3 зобов'язувалась оплатити позивачу за здійснення перевезення цього вантажу 4 700 грн. не пізніше 21 банківського дня після отримання повного пакету оригінальних документів, а також відшкодувати позивачу збитки у вигляді компенсації за понаднормовий простій у розмірі 500 грн. за кожну повну добу за межами України і 250 грн. на території України (п.19 Заявки).
Відразу після доставки вантажу вантажоотримувачу, позивачем було направлено рекомендованим листом відповідачу рахунок фактуру № СФ - 0500075 від 22.05.2014 р. про оплату 4 700 грн. за перевезення вантажу згідно вказаної вище заявки, та рахунок фактуру № СФ-0500096 від цієї ж дати про оплату 1686 грн. штрафу за понаднормовий простій на території України під час розмитнення товару (майже 7 днів), разом з іншими документами, тобто на загальну суму 6 386 грн.
Однак, до цього часу позивачу не проведена оплата за виконану роботу згідно вказаного договору по заявці експедитора ОСОБА_3, що є порушенням виконання нею договірних зобов'язань. Надіслану їй претензію від 19.11.2015 р. відповідач не отримала.
Крім того, із витягу з ЄДР юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань позивач дізналася, що ОСОБА_3 як фізична особа-підприємець за власним рішенням припинила свою підприємницьку діяльність з 05.10.2015 р. Таким чином, у ФО-П ОСОБА_3 до припинення її підприємницької діяльності залишилося невиконане зобов'язання перед позивачем на суму 6 386 грн., чим їй завдано збитків на цю суму.
Відповідно до заяви від 24 травня 2016 року позивач також просить стягнути понесені нею судові витрати в розмірі 1 000 грн. за надані послуги згідно договору на правове обслуговування від 29 лютого 2016 року.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю з підстав заявлених в позовній заяві. Окрім того вказав, що сума витрат на правову допомогу є незначною, становить 1 000 грн., ним витрачено час на надання консультацій позивачу, підготовку та подання до суду позовної заяви, участь у судових засіданнях, що обумовило такий розмір витрат.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце судового розгляду повідомлялася належним чином. За таких обставин суд, враховуючи згоду представника позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення.
Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.
14 травня 2014 року між ФО-П ОСОБА_3 та ФО-П ОСОБА_2 було укладено договір на перевезення вантажу. Договір був укладений шляхом направлення відповідачем позивачу підписаної заявки № 04/1/14 від 14 травня 2014 року про здійснення перевезення вантажу - паперу вагою 22 тонни з ОСОБА_4 в Україну, а саме за адресою: вул. Фабрична, 20, м. Жидачів, Львівської області. Вказана заявка була підписана позивачем і прийнята до виконання (а.с.5).
Як слідує з позовної заяви, умов укладеного договору (заявки), товарно-транспортної накладної № 132055 15 травня 2014 року товар був завантажений в м. Мєлєц, Республіка Польща в належний позивачу автомобіль НОМЕР_1 з н/пр ВС 1926 ХТ, і 16 травня 2014 року водієм ОСОБА_5 доставлений в Україну на Львівську митницю, а згодом і вантажоотримувачу в м. Жидачів, Львівської області.
Згідно п.14 укладеного з відповідачем договору (заявки), ОСОБА_3 зобов'язувалась оплатити позивачу за здійснення перевезення цього вантажу 4 700 грн. не пізніше 21 банківського дня після отримання повного пакету оригінальних документів, а також відшкодувати позивачу збитки у вигляді компенсації за понаднормовий простій у розмірі 500 грн. за кожну повну добу за межами України і 250 грн. на території України (п.19 Заявки).
Після доставки вантажу відповідачу позивачем було направлено рахунок-фактуру № СФ - 0500075 від 22.05.2014 р. про оплату 4 700 грн. за перевезення вантажу, та рахунок фактуру № СФ-0500096 від 22.05.2014 р. про оплату 1686 грн. штрафу за понаднормовий простій на території України під час розмитнення товару.
Зобов'язанням, згідно зі ст. 509 Цивільного кодексу України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Відповідно до ст. 909 Цивільного кодексу України, за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов'язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов'язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Згідно зі ст. 920 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено обов'язковість договору для виконання сторонами.
В силу положень ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 530 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було належним чином надано послуги з перевезення вантажу відповідно до умов укладеного між сторонами договору.
26.11.2015 р. позивач направила відповідачу претензію від 19.11.2015 року №1, документи на оплату наданих послуг (рахунок-фактуру № СФ - 0500075 від 22.05.2014 р., рахунок фактуру № СФ-0500096 від 22.05.2014 р., заявку №04/1/14), що підтверджується описом вкладення у цінний лист та фіскальним чеком, що наявні в матеріалах справи.
Відповідач свої зобов'язання по оплаті наданих послуг належним чином не виконала, у зв'язку з чим у неї утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 6 386 грн.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань від 29.01.2016 р., ОСОБА_3 12 березня 2007 року припинила діяльність як фізична особа - підприємець за судовим рішенням (а.с.8).
Згідно ч. 1 ст. 51 Цивільного кодексу України, до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.
Відповідно до ст. 52 Цивільного кодексу України, фізична - особа підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Відповідно до ч. 7 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», фізична особа - підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.
Особливістю підстав припинення зобов'язань для фізичної особи - підприємця є те, що у випадку припинення підприємницької діяльності (виключення з реєстру суб'єктів підприємницької діяльності) її зобов'язання за укладеними договорами не припиняються, а залишаються за нею як фізичною особою, оскільки фізична особа не перестає існувати.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, підтвердженими наявними в матеріалах справи доказами та не спростованими належним чином та у встановленому законом порядку відповідачем, а відтак такими, що підлягають задоволенню.
Оскільки позов підлягає задоволенню повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню здійснені ним судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 1 000 грн. та судового збору, сплаченого за подання позовної заяви у розмірі 551 грн. 20 коп., а загалом у розмірі 1 551 грн. 20 коп. (1000 грн. 00 коп. + 551 грн. 20 коп.).
Керуючись статтями 51, 52, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 625, 629, 909, 920 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 заборгованість за договором від 14 травня 2014 року у розмірі 6 386 (шість тисяч триста вісімдесят шість) гривень, яка складається з заборгованості по перевезенню вантажу у розмірі 4 700 (чотири тисячі сімсот) гривень, заборгованості за понаднормовий простій на території України у розмірі 1 686 (одна тисяча шістсот вісімдесят шість) гривень.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 551 (одна тисяча пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана ним до Рівненського міського суду Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення. У випадку залишення ухвалою суду заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку в десятиденний строк з дня винесення судом відповідної ухвали.
Особи, які брали участь у справі, можуть оскаржити заочне рішення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області шляхом подання в десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення заочного рішення, можуть подати апеляційну скаргу до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд Рівненської області протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Повний текст рішення виготовлено 30 серпня 2016 року.
Суддя О.О. Першко