Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Супрун Г. Б. ,

секретаря - Циби О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась в суд з позовом, в якому просила зняти арешт з майна, на яке має право в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та була власником цього майна : 1/2 частини будинку АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечувала проти позову. В запереченнях послалась ст.34 ЗУ «Про нотаріат», якою передбачені дії, які вчиняє нотаріус. Накладені заборони та арешти підлягають обов»язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, та послалась на п.5 Інструкції «Про затвердження порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом МЮ України від 22.02.2012р. №296/5, яким передбачені підстави зняття заборони нотаріусами, до яких виправлення описки не передбачено. Це питання можна вирішити лише в судовому порядку.

Вислухавши представників сторін , дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2., згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.06.1991р., спадкоємцями в рівних долях є його дружина ОСОБА_2 та син ОСОБА_6. Спадкове майно складається з жилого будинку АДРЕСА_1 ( а.с.5-6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частини цього будинку.

Позивачка ОСОБА_1 є спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 за заповітом, який був складений 03.12.2010 р.

Під час оформлення спадщини нотаріусом було виявлено, що на зазначену частину будинку є обтяження у вигляді арешту.

Так, ухвалою Народного суду Залізничного району м.Києва від 05.04.2000року, б/н, для забезпечення позову по справі за позовом Дмитрик до ОСОБА_7 про повернення боргу за розпискою накладено арешт на майно, що належить ОСОБА_7, а саме: на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2.

Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, арешт накладений на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 , власник: ОСОБА_7, запис зроблено 04.11.2004р. о 09:48:05 за №1437752 реєстратором: Перша київська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: ухвала , б/н, 05.04.2000р., Нарсуд Залізничного району. ( а.с.10).

Згідно з п.136 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.06.1994р. № 18/5, накладання заборони реєструється державними та приватними нотаріусами в реєстрі для реєстрації заборон. У цьому самому реєстрі реєструються повідомлення судових і слідчих органів, а також органів державної виконавчої служби про накладання арешту на нерухоме майно. Про накладені заборони та арешти робиться запис в алфавітній книзі обліку заборон відчуження і арештів нерухомого майна.

З витягу такої алфавітної книги обліку заборон відчуження Першої київської державної нотаріальної контори за 2000 рік , який був наданий суду представником відповідача, вбачається, що під № 3-910 міститься запис нотаріуса про накладення заборони на підставі ухвали Народного суду Залізничного району, яка надійшла до нотаріуса 25.04.2000р., саме на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_7

Тобто, заборона відчуження у вигляді арешту накладалась на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_2, а не на 1/2 частину будинку по АДРЕСА_1 в м.Києві.

Накладені заборони та арешти підлягають обов»язковій реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в порядку, визначеному Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна.

Разом з тим, при перенесенні даних після 2000р. в Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна виникла помилка, та зазначено, що арешт накладено на підставі тієї ж ухвали Залізничного суду м.Києва, на майно того ж ОСОБА_7, але на інший будинок : АДРЕСА_1 , який належить позивачці як спадкоємиці за заповітом після смерті ОСОБА_2

Як пояснив представник позивачки, позивачка знала ОСОБА_7 як сусіда, але він ніколи не був власником частини будинку АДРЕСА_1

Отже, на даний час, виконуючи ухвалу Народного суду Залізничного сдуд м.Києва від 05.04.2000р. про накладення арешту на 1/2 частину будинку АДРЕСА_2, фактично арешт накладений на майно: 1/2 частину будинку АДРЕСА_1, на ім»я іншого громадянина ( ОСОБА_7.), який не є і не був його власником.

За таких обставин, суд приходить до висновку, допущення помилкових записів з боку Державного реєстратора або нотаріуса не може впливати на права позивача та порушувати право власності.

Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

В огляду на викладене, суд приходить до висновку про порушення права позивачки, яка користується та володіє майном, на яке безпідставно фактично накладено арешт.

Згідно ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Керуючись ст.319 ЦК України, ст.60 ЗаконуУкраїни «Про виконавче провадження», Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна, ст.ст.10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції в м. Києві про звільнення майна з-під арешту- задовольнити.

Звільнити з-під арешту 1/2 частину будинку, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, який був накладений 04.11.2004р. о 09:48:05 за № 1437752 Першою київською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали б/н Народного суду Залізничного району м.Києва від 05.04.2000року.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва.

Суддя Г. Б. Супрун