Справа № 489/3124/16-ц
Номер провадження 2/489/1893/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

28 вересня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач) про розірвання договору довічного утримання,

встановив

В червні 2016 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого відповідач зобов'язувалася довічно утримувати позивача, а останній - передати у власність відповідача частки житлового будинку. Вказує, що відповідач припинила виконувати належним чином свої обов'язки.

Просила суд з цих підстав розірвати договір довічного утримання від 25.09.2007 .

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судові засідання 01.08.2016, 28.09.2016 не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином,про причини неявки суду не відомо.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

25.09.2007 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, відповідно до якого позивач передала у власність відповідача 3/4 частки житлового будинку по пров. Легпромівському третьому, 5 в м. Миколаєві.

Відповідно до п. 2. 1 вказаного договору матеріальне забезпечення з утримання, яке щомісячно повинно бути надано відчужувачу встановлено сторонами у сумі 250 грн.

Утримання визначено сторонами у п. 2.2 Договору.

Згідно з Витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 25.09.2007 право власності на спірні 3/4 частки житлового будинку зареєстровано за відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що відповідач умов за спірним договором не виконує взагалі. Грошові кошти були надані позивачу одноразово у розмірі 800 грн. ще у 2007 році. З тих пір, жодної допомоги позивач від відповідача не отримувала.

Суд встановив, що спірний договір укладений сторонами правомірно, на підставі глави 57 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання одна сторона передає другій стороні у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно з ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання має бути визначено всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач мала забезпечувати відчужувачів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання може бути розірваний рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Тобто, підставою для розірвання спірного договору може бути невиконання або неналежне виконанням набувачем обов'язків за договором довічного утримання, незалежно від його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

Особливості правової природи договору довічного утримання та положення ст. ст. 610, 614 ЦК України покладають на набувача обов'язок щодо доведення обставин належного виконання умов цієї угоди.

При цьому, не має правого значення наявність чи відсутність його вини у невиконанні договору, оскільки саме таке застереження містить ст. 755 ЦК України, якою врегульовано підстави його припинення на вимогу відчужувача.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 пояснили, що вони є сусідами позивача. Відповідача разом з позивачем жодного разу не бачили, та її не знають. Вказали, що продукти харчування позивач купує сама або сусіди, прибирання та всю роботу по дому робить позивач. Свідки зазначили, що нещодавно позивач зламала руку, проте на протязі всього часу її хвороби відповідач ні разу не відвідала її. Всі ліки позивач купувала за свої кошти, самостійно сплачувала комунальні послуги.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 57, 158, 213-215, 226 ЦПК України, суд

вирішив

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання (догляду) від 25 вересня 2007 року укладений між ОСОБА_1, як відчужувачем, та ОСОБА_2, як набувачем, та посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 1-979.

Стягнути з ОСОБА_2, проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв