АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №210/3303/16-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження № 22-ц/774/2090/К/16 суддя Літвіненко Н.А.
Категорія № 26 ( 1 ) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Чубіна А.В.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків та професійних захворювань України в м. Кривому Розі (далі Фонд) та Публічного акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", яке змінило назву на Приватне акціонерне товариство "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"(далі ПрАТ «ІнГЗК») про стягнення моральної шкоди, в якому просила стягнути з відповідачів на її користь по 275000,00 грн. без урахування податку з доходів фізичних осіб в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної при виконанні нею трудових обовязків.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди Фондом залишено без розгляду.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на її користь моральну шкоду - 30000,00 грн., а також судовий збір в сумі 551,20 грн. на користь держави.

В апеляційній скарзі ПрАТ «ІнГЗК», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, поставило питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутої моральної шкоди на користь ОСОБА_3 шляхом його зменшення.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив про безпідставність звинувачення позивачем відповідача в порушенні законодавства з питань охорони праці. Зокрема зазначив, що діяльність відповідача певним чином пов'язана із існуванням шкідливих факторів, у зв'язку із чим працівникам надаються пільги, забезпечення спеціальним одягом та взуттям, іншими засобами індивідуального захисту, тощо.

Також представник відповідача в апеляційній скарзі наголосив на тому, що позивач при працевлаштуванні була ознайомлена з існуванням шкідливих факторів на виробництві. При цьому оформивши в 2003 році пенсію на пільгових умовах продовжувала тривалий час працювати на підприємстві відповідача. Однак, відповідач позбавлений можливості встановлювати тривалість праці позивача на підприємстві. У зв'язку із цим відповідач вважає, що ОСОБА_3 повинна нести відповідальність за свій вибір самостійно.

Крім того, представник відповідача вважає недоведеними обставини спричинення позивачеві моральної шкоди. При цьому на думку представника відповідача, відсутність моральних страждань позивача додатково підтверджується тривалим не зверненням останньої до відповідача або до суду з питання відшкодування їй моральної шкоди.

Також представник відповідача зазначив в апеляційній скарзі про право позивача звернутись для відшкодування моральної шкоди до Фонду, оскільки остання є застрахованою особою.

Між тим, представник відповідача на погодився з визначеним розміром моральної шкоди, вважаючи її необґрунтовано завищеною.

Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, представник позивача зазначив, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, які повно та всебічно встановлені судом першої інстанції. Так, на думку представника позивача, суд ухвалюючи оскаржуване рішення не допустив порушення норм матеріального або процесуального права, у звязку із чим просив залишити рішення суду без змін, відмовивши в задоволенні апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги і заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду відповідає.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, загальний трудовий стаж ОСОБА_3 становить 36 років, з яких більше 18 років вона працювала в умовах впливу шкідливих факторів, за професією машиніста конвеєра.

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 17.04.2012 року ОСОБА_3 встановлено професійне захворювання з діагнозом: 1) вібраційна хвороба першої-другої ст. від дії загальних вібрацій, периферичний ангіодистонічний синдром, у поєднанні з полірадикулопатією, з вираженим порушенням біомеханіки хребта, больовим та м'язово-тонічним синдромами, деформуючим артрозом ліктьових суглобів, ПФ першого ст. двобічним плечолопатковим періартрозом, справа ПФ першого ст., зліва ПФ другого ст., деформуючим артрозом колінних суглобів, ПФ першого ст., порушеннями трофіки кистей; 2) хронічне обструктивне захворювання легень першої ст., (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). ЛН першого ст.

Висновком МСЕК від 23.07.2012 року позивачу первинно встановлено 40 % втрати професійної працездатності, із яких: 25% по вібраційній хворобі, 15% по ХОЗЛ безстроково.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання № 15 від 26 квітня 2012 року (а.с.10-15) причиною професійного захворювання ОСОБА_3 стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, зокрема загальна вібрація та умови пилу.

Доводи апеляційної скарги відповідача про добровільність виконання ОСОБА_3 робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з ПрАТ «ІнГЗК» обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Доводи апеляційної скарги щодо надання позивачеві пільг та забезпеченням засобами індивідуального захисту, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не уберегли позивача від отримання професійного захворювання, встановленого Українським НДІ промислової медицини.

Спростовуються й доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим нею професійного захворювання, встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушена проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, відчуття болю, отже позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації її життя.

Доводи апеляційної скарги про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2015 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Так, відповідно п.27 ст. 77 розділу VI «Особливі положення Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п.22 ст.71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» призупинено на 2006 та 2007 рік дію абзацу 4 ст. 1 (в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим і членам їх сімей), пп. «е» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч.3 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а Законом № 107-VІ від 28.12.2007 року з п. 3 розділу X «Прикінцеві положення» вказаного Закону виключені слова, які б свідчили про відшкодування, за умов зазначених у цьому пункті, моральної шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей, і водночас доповнено цей пункт новим абзацом, згідно якого відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової шкоди) застрахованим і членам їх сімей незалежно від часу настання випадку припиняється з 01 січня 2008 року.

Колегія суддів погоджується із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди визначено судом першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, судом враховано конкретні обставини по справі, моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, зокрема тривала праця в умовах впливу шкідливих факторів, значний відсоток втрати працездатності, встановлений позивачу безстроково.

Отже, доводи апеляційного скарги про необґрунтованість визначеного судом першої інстанції розміру моральної шкоди колегія суддів вважає безпідставними.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновоку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 19 вересня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5