Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 185/6195/16-ц

Провадження № 2/185/3415/16

05 вересня 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючий суддя Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Територіального сервісного центру № НОМЕР_1 в Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль та його витребування,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2016 р. позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 з позовом про визнання права власності на автомобіль та його витребування, яким просив визнати право власності на автомобіль ОСОБА_5 GL500, 2008 року випуску, кузов WDC1648861A378016, чорного кольору, за позивачем ОСОБА_1, зобовязавши Територіальний сервісний центр № НОМЕР_1 в Дніпропетровській області відновити державну реєстрацію автомобіля ОСОБА_5 GL500, 2008 року випуску, кузов WDC1648861A378016, чорного кольору, визнати права власності та зареєструвати за позивачем ОСОБА_1, без витребування сплати за договір купівлі продажу, митних платежів, тощо. Також просив витребувати у ОСОБА_2, вищевказаний автомобіль та передати його позивачу ОСОБА_1 В обґрунтування позову вказував, що спірний автомобіль марки ОСОБА_5, модель GL 500, рік випуску 2008, чорного кольору, д/н НОМЕР_2, номер кузову WDC1648861A378016, належав на праві власності третій особі ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу СХТ 547133 від 21.10.2015 року, виданим Територіальним сервісним центром №1202, (на сьогодні №1241). Відповідач ОСОБА_2 був представником власника автомобіля. 28.11.2015р. позивач домовився з відповідачем про наступне, відповідач забезпечує і проводить зняття автомобіля з обліку та передачу його у власність позивача за договором купівлі продажу. 02.12.2015р. працівник ТСЦ №1241 (ТСЦ №1202 на 21.10.2015 р.) м. Дніпропетровська зняв автомобіль з обліку. Далі після цього 03.12.2015 р. третя особа ОСОБА_3 в особі представника відповідача ОСОБА_2, мотивуючи невідкладними проблемами, необхідністю негайно повертатись до Києва та повною відсутністю часу для подальшого переоформлення, видав нотаріально посвідчену довіреність на узгоджених осіб дружину позивача ОСОБА_6 та ОСОБА_7, знайомого відповідача, для виконання подальшого переоформлення вищевказаного автомобіля. Позивач на це погодився, бо автомобіль потребував коштовного невідкладного ремонту гальмівної системи, і для переоформлення позивач не мав достатньо коштів. Отримавши довіреність позивач розрахувався за автомобіль. На далі 08.12.2015 р. позивач разом з довіреними звернувся у Територіальний сервісний центр № 2341 (м. Запоріжжя) для складання договору купівлі-продажу транспортного засобу та завершення переоформлення зазначеного вище автомобіля. Договір був оформлений та підписаний сторонами у територіальному сервісному центрі № 2341, працівники якого перевірили відповідність інформації, внесеної до цього договору документам, які надані сторонами і повідомили що реєстрація та зняття з обліку анульовані Територіальним сервісним центром № 1241 м. Дніпропетровська. Користуючись вищезазначеними обставинами, відповідач ОСОБА_2, протиправно заволодів раніше ним проданим та придбаним позивачем автомобілем, наполягаючи що для вирішення питань і для завершення переоформлення йому потрібно представити у ТСЦ. До цього часу спірний автомобіль позивачу не повернуто, його місцезнаходження не відомо, що змусило позивача звернутися до суду для захисту своїх порушених прав.

Представник позивача про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у судове засідання не зявився, причини неявки суду невідомі, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі, третя особа про дату, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, у судове засідання не з'явлись, причини неявки суду невідомі.

З урахуванням положень ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши докази на належність, допустимість, достовірність та достатність, оцінивши докази кожний окремо та у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне:

Відповідно до ч.ч. 1,3,4 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому визнання права, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушенняє одними із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Як встановлено в судовому засіданні, на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 547133 від 21.10.2015 року, виданого ТСЦ № 1202, ОСОБА_3 на праві власності належав автомобіль марки ОСОБА_5, модель GL 500, рік випуску 2008, чорного кольору, д/н НОМЕР_2, номер кузову WDC1648861A378016.

Згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки; підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Законом України «Про дорожній рух» та Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів затверджених постановою КМУ від 07.09.1998 року № 1388, визначено спеціальний порядок купівлі-продажу транспортних засобів.

Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, згідно з п. 2 яких вони є обов'язковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до абз. 4 п. 8 зазначених Правил документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку: укладені та оформлені безпосередньо в сервісних центрах МВС у присутності адміністраторів таких органів договори купівлі-продажу (міни, поставки), дарування транспортних засобів, а також інші договори, на підставі яких здійснюється набуття права власності на транспортний засіб.

Як вбачається із договору купівлі-продажу транспортного засобу від 08 грудня 2015 р., укладеного між ОСОБА_3 як продавцем та ОСОБА_1 як покупцем, позивач придбав вищезазначений автомобіль у власність. У відповідності до п.1.5. вказаного договору право власності на транспортний засіб (спірний автомобіль) виникає у покупця (позивача) з моменту укладання даного договору. Відповідно до відмітки на даному договорі, він був оформлений та підписаний сторонами у територіальному сервісному центрі МВС № 2341, який перевірив відповідність інформації, внесеної до цього договору документам, які надані сторонами.

Згідно ч.1 ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Способи захисту, обрані позивачем, не суперечать чинному законодавству України, тому задоволення позовних вимог відновить порушені права позивача, що також відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 12 червня 2013 року в справі №6-32цс13, оскільки не суперечить положенням ст. 16 ЦК України. Зокрема, ч. 2 указаної статті передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319,321 ЦК України).

Статтею 17 Закону України "Про визнання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За ст. 13 Конвенції кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У рішенні у справах «ОСОБА_8 Девелопмент ЛТД та інші проти Ірландії» від 23 жовтня 1991 р., заява № 12742/87, та від та «Федоренко проти України» від 01 червня 2006 року, заява N 25921/02 Європейський суд вказує, що право власності може бути існуючим майном або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. При цьому, право власності на майно у вигляді як правомірних очікувань, так і майнового права, є об'єктом правового захисту згідно зі ст. 1 Першого протоколу до Конвенції та національного законодавства України. Поняття майно може стосуватися існуючого майна та майнових активів, зокрема права вимоги, на підставі яких заявник може стверджувати, що він має принаймні законне сподівання отримати реальну можливість користуватися майновим правом, як це визначено у рішеннях Європейського суду у справі Джей. ОСОБА_9 (Оксфорд) ОСОБА_10» та «Джей. ОСОБА_9 (Оксфорд) ОСОБА_10 проти Сполученого Королівства від 30 серпня 2007 року, заява 4430202, справі «Малтзан та інші проти Німеччини (заяви №71916/01, 71917/01 и 10260/02), справі Копецький проти Словаччини від 28 вересня 2004 року, заява №44912/98.

Крім того, у справі Сагхінадзе та інші проти Грузії від 27 серпня 2010 року, заява №18768/05, Європейський суд послідовно визначає, що поняття «майна» не обмежується «існуючими речами», але може також охоплювати активи, включаючи вимоги, щодо яких заявник може стверджувати, що він або вона має, принаймні, розумне і "законне сподівання", а сподівання є правомірним, якщо воно ґрунтується на нормі закону або на правовому акті, що стосується відповідного майнового інтересу.

Так само, згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 07 лютого 2014 року, застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред'явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

З огляду на викладене, оскільки відповідач ОСОБА_2 без законних підстав утримує та використовує майно, яке належить позивачу, то позовні вимоги про витребування майна із чужого незаконного володіння також підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати право власності на автомобіль ОСОБА_5 GL500, 2008 року випуску, кузов WDC1648861A378016, чорного кольору, за позивачем ОСОБА_1, зобовязавши Територіальний сервісний центр № НОМЕР_1 в Дніпропетровській області відновити реєстрацію права власності на автомобіль ОСОБА_5 GL500, 2008 року випуску, кузов WDC1648861A378016, чорного кольору, та зареєструвати за позивачем ОСОБА_1, без витребування сплати за договір купівлі продажу, митних платежів, тощо.

Витребувати у ОСОБА_2 автомобіль ОСОБА_5 GL500, 2008 року випуску, кузов WDC1648861A378016, чорного кольору, та передати у користування ОСОБА_1

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. О. Бабій