РОЗІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 327/254/16-ц
Провадження № 2-п/327/6/2016
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2016 року смт.Розівка

Розівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого судді Кущ Т.М.,

при секретарі судового засідання Вьюкіній Г.В.,

з участю представника заявника (відповідача) ОСОБА_1,

заявника (відповідача) ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Розівського районного суду Запорізької області цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення у справі за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

05 липня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому заявлена вимога про стягнення заборгованості за кредитним договором. Так, позивачем було зазначено, що між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 05 грудня 2007 року укладено договір без номеру (далі Договір), згідно з яким останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки відповідач ОСОБА_2 порушив умови Договору і станом на 31 березня 2016 року має прострочену заборгованість в розмірі 27766 грн. 60 коп., ПАТ КБ «ПриватБанк» вимушене було звернутись до суду із вищевказаним позовом. Одночасно позивач прохав вирішити питання про розподіл понесених ним судових витрат.

03 серпня 2016 року Розівським районним судом Запорізької області було ухвалено заочне рішення у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» судом задоволені у повному обсязі.

12 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд ухваленого заочного рішення посилаючись на те, що він дійсно був повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, однак в судове засідання, призначене на 03 серпня 2016 року, не зявився з поважної причини, оскільки з 30 липня 2016 року по 03 серпня 2016 року включно перебував за межами Розівського району Запорізької області, а саме, знаходився у м.Київ у звязку з проходженням його дитиною ОСОБА_3 медичного обстеження. Крім того, заявник вказав, що повернутись вчасно до смт Розівка він не встиг та не зміг повідомити суд про неможливість прийняття участі у засіданні. Також, у заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 підтвердив наявність договору від 30 липня 2007 року, який був укладений між ним та позивачем по справі щодо отримання кредиту в розмірі 5000 грн., проте зазначив, що зобовязання за вказаним Договором ним виконані ще у 2008 році. Разом з тим, ОСОБА_2 у заяві вказав, що Договір від 05 грудня 2007 року між сторонами не укладався.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про час та місце розгляду заяви про перегляд заочного рішення був повідомлений належним чином по телефону, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.

За таких обставин розгляд заяви про перегляд заочного рішення проведено за відсутності представника ПАТ КБ «ПриватБанк», що відповідає вимогам ч.1 ст.231 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його повноважний представник ОСОБА_1 підтримали заяву, надавши судові відповідні пояснення, прохали скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду посилаючись на обставини, викладені в заяві про перегляд заочного рішення. Крім того, заявник та його представник вказали, що надані позивачем докази наявності кредитних відносин між сторонами є неналежними та взагалі не підтверджують укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якого Договору.

Повноважний представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4М письмово прохав заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишити без задоволення, посилаючись на те, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини своєї неявки з неповажних причин, а в заяві про перегляд заочного рішення не послався на докази, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи. Що стосується дати укладення Договору, то представник позивача письмово вказав, що під час набору тексту позовної заяви в частині зазначення дати укладення Договору працівником банку була допущена технічна помилка та правильною датою укладення Договору є 30 липня 2007 року, а докази, надані позивачем, є належними та повністю підтверджують наявність кредитних відносин між сторонами.

Суд, зясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення заявника та його представника, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Відповідно до вимог ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З матеріалів справи встановлено, що після відкриття провадження у справі проведення судового засідання було призначене на 19 липня 2016 року, яке було відкладено на 03 серпня 2016 року через відсутність відомостей про вручення судової повістки сторонам по справі.

При цьому, судова повістка про виклик до суду на 19 липня 2016 року відповідачу по справі ОСОБА_2 була направлена за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення повернуто до суду з відміткою, що вищезазначене поштове відправлення 19 липня 2016 року вручено ОСОБА_2 особисто. Про судове засідання, призначене на 03 серпня 2016 року о 10 год. 00 хв., ОСОБА_2 був повідомлений шляхом отримання судової повістки особисто під розписку 22 липня 2016 року, яка була йому вручена працівником Розівського районного суду Запорізької області після його особистого звернення до суду. При цьому, жодних письмових заяв чи усних заперечень проти дати і часу призначеного наступного судового засідання від ОСОБА_2 з 22 липня 2016 року не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, призначене на 03 серпня 2016 року, не зявився. Крім того, судом встановлена відсутність поважності причини неявки відповідача, оскільки до 03 серпня 2016 року включно будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи з будь-яких причин від відповідача ОСОБА_2 до суду не надходило та доказів поважної причини його неявки не було надано.

При цьому, слід зауважити, що після отримання судових документів та судових повісток про виклик в судові засідання, у тому числі в судове засідання, призначене на 03 серпня 2016 року, відповідач ОСОБА_2 мав реальну можливість скористатись правовою допомогою та надати до суду заперечення проти позову з посиланням на відповідні докази, що суд і пропонував йому зробити під час відкриття провадження у справі у строк до часу проведення судового засідання. Натомість, ОСОБА_2 навіть не спромігся повідомити суд про свою незгоду із заявленими вимогами, а також не звернувся до суду із заявою про застосування строків позовної давності, а тому застосування судом позовної давності, у разі встановлення його пропуску, було б неправомірним.

На переконання суду, ОСОБА_2 мав можливість реалізувати свої процесуальні права і доводити правомірність своїх дій на стадії судового розгляду як особисто, так і через будь-якого представника. Однак, про небажання відповідача реалізувати свої процесуальні права та взяти участь у змагальному процесі свідчить і те, що ОСОБА_2 звернувся за отриманням правової допомоги лише 02 вересня 2016 року, тобто вже після ухвалення судом заочного рішення, про що свідчить наданий під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду відповідний договір про надання правової допомоги.

Посилання ж ОСОБА_2 на те, що в період з 30 липня 2016 року по 03 серпня 2016 року включно він перебував у м.Київ у звязку із проходженням ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, медичного обстеження у відповідній медичній установі, на переконання суду, не може бути прийнято до уваги та не може свідчити про поважність причини неявки відповідача в судове засідання, призначене на 03 серпня 2016 року, оскільки не підтверджено належними доказами. При цьому, додані до заяви висновки та результати медичного дослідження вищевказаної особи не доводять, що саме відповідач ОСОБА_2 в цей час також знаходився в м.Київ. Крім того, ОСОБА_2 не доведено, що він не мав реальної можливості повідомити суд про причини своєї неявки в призначене на 03 серпня 2016 року судове засідання.

Також, посилання заявника ОСОБА_2 та його повноважного представника ОСОБА_1 на те, що докази наявності кредитних відносин між сторонами є неналежними та взагалі не підтверджують укладення між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» будь-якого Договору, на переконання суду, є безпідставними з огляду на те, що ОСОБА_2 в судовому засіданні особисто підтвердив наявність Договору від 30 липня 2007 року та користування кредитними коштами у вигляді встановленого кредитного ліміту на відповідну платіжну картку. При цьому, судом враховано, що при складанні позовної заяви працівником ПАТ КБ «ПриватБанк» помилково було зазначено неправильну дату укладення Договору, проте, на переконання суду, така технічна помилка не впливає на правильність судового рішення, зокрема, його резолютивну частину. До того ж, помилка в зазначенні дати укладення договору в позовній заяві та доданих до неї документах, які стали причиною помилкового зазначення дати укладання договору в заочному рішенні суду, не може слугувати підставою для звільнення ОСОБА_2 від виконання зобовязань за Договором від 30 липня 2007 року, існування якого підтверджено довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на ОСОБА_2, та випискою по кредитному ліміту від 30 липня 2007 року.

Посилання на те, що між сторонами укладався Договір від 30 липня 2007 року, який на переконання відповідача є виконаним, не заслуговують на увагу, оскільки заявником та його представником не надано будь-якої довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» про погашення заборгованості та закриття відповідного карткового рахунку, а отже вказана обставина не підтверджена належними та допустимими доказами. Також, заявник ОСОБА_2 та його представник, посилаючись на отримання позичальником кредитної картки лише з кредитним лімітом в розмірі 5000 грн. 00 коп., та заявляючи про відсутність належних доказів, які б підтверджували збільшення кредитного ліміту саме по кредитній картці відповідача, яка видана в 2007 році, не звернули увагу на те, що відповідно до п.3.2, п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг позивальник ОСОБА_5 дав свою згоду на встановлення кредитного ліміту за рішенням Банку, що, в свою чергу, дає право ПАТ КБ «Приватбанк» в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Тобто, підписуючи даний Договір ОСОБА_2 прямо і безумовно погодився із прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком. При цьому, судом враховано, що Договір підписаний ОСОБА_2 особисто та недійсним не визнавався.

Інші заперечення ОСОБА_2 та його представника також є необґрунтованими та не мають істотного значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, вищенаведені обставини свідчать про те, що заочне рішення суду повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України, а тому є законним та обґрунтованим., а помилка в даті укладення договору може бути підставою лише для розгляду питання про її виправлення відповідно до вимог ст.219 ЦПК України. Крім того, заявник - відповідач по справі ОСОБА_2 та його повноважний представник ОСОБА_1 при розгляді заяви про перегляд заочного рішення не надали доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що підстав для скасування заочного рішення не вбачається. Разом з тим, частиною 2 статті 232 ЦПК України передбачено, що відповідач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

На підставі вищевикладеного, керуючись стст.231,232 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення, - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Т.М. Кущ