провадження 2-з/201/246/2016
УХВАЛА

10 листопада 2016 року м. Дніпропетровська

Суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Антонюк О.А., ознайомившись з заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального Управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності та виключення з акту опису та арешту майна боржника, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 10 жовтня 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ПАТ «Альфа Банк», ОСОБА_3, третя особа: Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, про виключення з акту опису та арешту майна боржника та зняття арешту з майна.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 11 жовтня 2016 року позовну заяву залишено без руху і надано позивачу строк для усунення недоліків в позовній заяві, які ним було усунуто та подано позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області, про визнання права власності та виключення з акту опису та арешту майна боржника.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31 жовтня 2016 року провадження по цій справі було відкрито та призначено проведення судового засідання.

Ухвалою судді від 31 жовтня 2016 року та 04 листопада 2016 року повернуто заяву про забезпечення позову.

ОСОБА_1 09 листопада 2016 року до суду було подано заяву про забезпечення позову в якій він просить суд забезпечити позов, шляхом заборони державному виконавцю Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код 34984523) ОСОБА_4, вчиняти буд-які дії спрямовані на реалізацію автомобіля марки Toyota Corolla 1.6 ММ/Т седан, номер кузова: JTNBV56E50J031342, реєстраційний номер НОМЕР_1, до ухвалення рішення по справі, оскільки в провадженні суду перебуває зазначена справа стосовно спірного майна, що набуте подружжям за час шлюбу, однак державним виконавцем складено акт опису та арешту майна (спірний автомобіль) та зазначено, що майно буде передано для реалізації, що свідчить на думку позивача про реальну загрозу передання третім особам, а тому в разі реалізації арештованого майна виконання рішення суду буде не можливо та буде завдана шкода позивачу, також зазначає, що забезпечення позову таким шляхом буде відповідним заявленим позовним вимогам.

Частиною 1 статті 151 ЦПК України передбачено, що суд, за заявою осіб, що беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Частиною 3 цієї ж статті встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову, проте надане суду клопотання не відповідає вимогам даної статті.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, також п. 4 вказаної Постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Перевіривши матеріали справи, заяви про забезпечення позову та надані докази, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки в заяві не обґрунтовано необхідність застосування саме такого виду забезпечення, що зазначено у заяві; не зазначено, яким чином можуть сприяти виконанню рішення суду вказаний захід забезпечення позову; не зазначено обставини та не надано документи, які б свідчили про те, що дійсно існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, окрім того, в поданій заяві про забезпечення позову не обґрунтовано існування реальної загрози відчуження майна на користь третіх осіб, а лише містяться посилається на імовірність такої можливості, що за своєю суттю є субєктивним припущенням сторони позивача; у заяві не вказано інші відомості, потрібні для забезпечення позову (ідентифікаційний номер фізичної особи та юридичних осіб (відповідачів), оскільки згідно ч. 3 ст. 210 ЦПК України якщо ухвала має силу виконавчого документа і підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень, така ухвала оформлюється з урахуванням вимог, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», яким визначено вимоги до виконавчого документа (ухвала суду) та зазначено, що він повинний містити також індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника за наявності (для фізичних осіб - платників податків), тобто з зазначеного витікає, що заява немотивована та до неї не додані додаткові документи та інші докази, що підтверджують необхідність забезпечення позову.

За таких обставин та з урахуванням всебічного дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, враховуючи вище викладені приписи законодавства, передбачених законом підстав для задоволення заяви нема.

На підставі викладеного, керуючись ч. ч. 1, 3 ст. 151, ст. 153, ст. 210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» та ОСОБА_2, третя особа: Жовтневий відділ державної виконавчої служби м. Дніпропетровськ Головного територіального Управління юстиції у Дніпропетровській області, про визнання права власності та виключення з акту опису та арешту майна боржника відмовити.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя