Справа № 462/3290/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді: Бориславського Ю.Л.,

за участю секретаря: Каралюс Т.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, суд

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування квартирою №61 в будинку на вул.Головатого, 3 у м.Львові. Свої позовні вимоги вона мотивує тим, що квартира належить їй на праві власності. В будинку зареєстрований, однак не проживає з вересня 2014 року відповідач її колишній чоловік ОСОБА_1, який добровільно залишив це житло, забрав з квартири всі свої речі, не цікавиться і жодних обовязків по його утриманню не несе. Жодних поважних причин його відсутності в спірній квартирі немає. Зазначила, що реєстрація відповідача в квартирі порушує її права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартрою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 09.08.2016 року /а.с.39/ позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки, що стверджується оголошенням, опублікованим в газеті «Високий замок». За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч.1, ч.3 ст.402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що квартира №61 в будинку №3 на вул. Головатого у м. Львові належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується реєстраційним посвідченням, виданим Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації Львівського обласного управління від 25.10.1996 року /а.с.8/.

Згідно будинкової книги для прописки громадян, у спірній квартирі зареєстровано четверо осіб: позивач ОСОБА_1, син та донька сторін: ОСОБА_4 та ОСОБА_4 /Чичкевич/ І.О. та колишній чоловік позивача відповідач ОСОБА_1 /а.с.10-13/. Зазначене також стверджується довідкою з місця проживання про склад сімї і прописку, виданої ЖБК «Будівельник-1» №24 від 24.05.2016 року /а.с.14/.

30.06.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано в судовому порядку, що стверджується рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.06.2015 року /а.с.15/.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 не проживає у вказаній квартирі з вересня 2014 року, оскільки з того часу в квартиру не навідується, його речей у житлі немає.

Наведене підтверджується актами ЖБК «Будівельник-1» від 23.10.2014 року, 29.01.2015 року, 18.04.2016 року, поясненнями представника позивача /а.с.16-18/.

Судом також встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_1 ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, він не користувалася таким та не приймав участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 відсутній за місцем своєї реєстрації на вул. Головатого, 3/61 у м. Львові і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування квартирою, а тому ОСОБА_1 слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою № 61 в будинку № 3 на вул. Головатого у м.Львові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача підлягає стягненню 551,20 грн. судового збору /а.с.1/.

Керуючись ст.156 Житлового кодексу України, ст.401, 405 Цивільного кодексу України, ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, 1963року народження, таким, що втратив право користування житлом квартирою № 61 в будинку № 3 на вул. Головатого у м. Львові.

Стягнути із ОСОБА_2 // на користь ОСОБА_1 // - 551 /пятсот пятдесят одну/ гривню 20 копійок судового збору.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: /підпис/

З оригіналом згідно.

Суддя: Ю.Л. Бориславський