Справа №464/5472/16-ц
пр № 2-з/464/68/16
У Х В А Л А

28.09.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Теслюка Д.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Горбач О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом, в якому просить встановити факт її спільного проживання однією сім'єю із ОСОБА_2 з 2002 року по день його смерті.

28.09.2016 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення вказаного позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належало померлому ОСОБА_2.

ОСОБА_1 мотивує тим, що після смерті ОСОБА_2 06.03.2016 року відкрилась спадщина, що складається з квартири та іншого майна. Вона з померлим з 2002 року проживала однією сім'єю, вели спільне господарство та доглядала за ним. Після його смерті звернулась в нотаріальну контору для прийняття спадщини і виявилось, що із заявою про прийняття спадщини звернулись інші спадкоємці. У звязку з наведеним, вона має намір уточнювати позов та збільшувати позовні вимоги, тим самим доводити своє право на спадщину. Вважає, що оскільки майно померлого може знаходитись в інших осіб, існує ризик щодо неможливості виконання рішення суду по справі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову. Разом з тим, відповідно до вимог ч. 2 ст. 151 ЦПК України в заяві про забезпечення позову, повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову. Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року N 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою вжиття заходів забезпечення позову є охорона матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

Забезпечення позову має бути спрямовано проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити або знецінити його. Таким чином усуваються утруднення і неможливості виконання рішення.

Підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника про те, що незастосування заходів по забезпеченню позову, може утруднити або взагалі унеможливити виконання рішення суду.

Керуючись вимогами частини третьої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України суд застосовує вид забезпечення позову лише співмірний із заявленими позивачем вимогами, у звязку із чим особа, що звертається з приводу забезпечення позову, має визначити вид забезпечення позову. У разі порушення питання про накладення арешту на майно відповідача, позивач має перелічити майно із зазначенням його індивідуально-визначених ознак, у тому числі вартості майна або його розміру у грошовому вимірі, місце його знаходження, проте позивачем до клопотання про забезпечення позову не надано жодного документу, який би свідчив про наявність у померлого ОСОБА_2 майна.

Свою заяву про забезпечення позову позивач ОСОБА_1 обґрунтовує існуванням, на її думку, ризику того, що у разі ухвалення судом рішення на її користь, воно не буде виконано.

Оскільки ч.3 ст.151 ЦПК України передбачає, що забезпечення позову допускається виключно у разі якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, спосіб забезпечення позову жодним чином не повязаний із предметом позову встановлення факту проживання однією сім'єю, суд вважає, що у задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,

у х в а л и в:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до Четвертої Львівської державної нотаріальної контори про встановлення факту проживання однією сім'єю - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Теслюк Д. Ю.