Провадження № 22-ц/779/572/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.

секретаря Яковин М.Я.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_6 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обгрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_3 не виконує зобовязань, взятих на себе за умовами кредитного договору від 4.04.2007 року - суму кредиту, нараховані проценти за користування кредитними коштами у встановлені договором строки не сплачує, внаслідок чого виникла заборгованість. Просив стягнути в солідарному порядку з боржника та його поручителів усю заборгованість за кредитним договором.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року позов ПАТ «Надра» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №234/2007 від 04.04.2007 року в сумі 937537,93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 14063,05 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_3- ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неналежну оцінку судом доказів по справі та порушення норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом не взято до уваги розрахунок заборгованості за кредитним договором та безпідставно застосовано ст. 1050 ЦК України до спірних правовідносин. За умовами укладеного між сторонами кредитного договору, відповідач ОСОБА_3 в період з 04.04.2007 року по 12.01.2015 року свої обов'язки виконував належним чином. На момент звернення позивача до суду ОСОБА_3 було допущено заборгованість по тілу кредиту в період з 13.01.2015 року по 26.08.2015 року в сумі 649 дол. США, що в гривневому еквіваленті становило 13 921,05 грн., а не 790 033,55 грн., як вказано позивачем. На думку апелянта, позивач безпідставно зарахував у суму заборгованості тіло кредиту, яке повинно бути сплачено відповідачем до 02.04.2027 року,тобто за 13 років. Крім того, відповідач не повідомлявся належним чином про наявність заборгованості, та необхідність її повернення.

Посилаючись на ч.3 ст.551 ЦК України, апелянт просила зменшити розмір нарахованої пені, оскільки така значно перевищує суму заборгованості по договору. Більше того, представник вважає, що неналежне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору виникло з вини банку, оскільки такий не зарахував черговий платіж, що в подальшому викликало сумніви у позичальника в належному зарахуванні коштів по сплаті заборгованості.

З цих підстав рішення суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 є ОСОБА_6 просила скасувати та ухвалити нове рішення , яким стягнути з апелянта заборгованість по тілу кредиту в розмірі 649 дол. США (в гривневому еквіваленті 13 921,05 грн.), заборгованість за користування кредитом 3 020,25 дол. США (в гривневому еквіваленті 64693,75 грн.) та пені в розмірі 40 тис. грн.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» рішення суду в частині відмови у позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5 не оскаржувала.

В засіданні суду апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «Надра» доводів апеляційної скарги представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 не визнав. Рішення суду вважає законним та обгрунтованим.

ОСОБА_3, ОСОБА_6 будучи належно повідомленими про розгляд справи, до суду не з'явилися, причини неявки не повідомили.

Заяву адвоката ОСОБА_7 про відкладення розгляду справи судом відхилено, оскільки поданий договір та ордер свідчать про здійснення представництва інтересів ОСОБА_6, яка не є стороною у справі, а лише представником ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ПАТ КБ «Надра», дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, 04.04.2007 року між ПАТ КБ «Надра» і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №234/2007, згідно з яким позичальник отримав кредит в сумі 43 000 доларів США, терміном повернення до 02.04.2027 року, та погодженим сторонами графіком погашення кредиту.

В забезпечення виконання зобовязання позичальником за даним кредитним договором 04.04.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5, та ОСОБА_4, було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобовязувалися перед кредитором відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобовязання за даним кредитним договором.

Також в забезпечення виконання зобов'язань за вказаним вище кредитним договором, 04.04.2007 року між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, предметом якого стала трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1.

Як встановив суд першої інстанції, зобовязання за кредитним договором належним чином ним не виконувалися, у звязку з чим ПАТ КБ «Надра» здійснював нарахування відсотків відповідно до умов зазначеного договору. І саме несвоєчасне виконання зобовязань позичальником спонукало кредитора заявити вимогу про дострокове повернення боргу, відсотків по кредиту та пені , виходячи з положень ст. ст.610, 611, 625 ЦК України.

Звертаючись із позовною заявою до суду, банк посилався на те, що позичальник прострочив сплату процентів за користування кредитом та сплату по тілу кредиту, що свідчить про істотне порушення умов кредитного договору та надає право банку на дострокове повернення кредиту.

Зазначених обставин представник відповідача не спростовувала, визнаючи у апеляційній скарзі прострочення чергових щомісячних платків у період з 13.01.2015 року та до звернення позивача до суду у вересні 2015 року, тобто понад сім місяців, як і не оспорює простроченої станом на 27.08.2015 року суми платежу - 649 дол. США по тілу кредиту та 3 020,25 дол. США відсотків за користування кредитом.

Посилання апелянта на відсутність підстав у позивача для стягнення достроково всієї суми заборгованості, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу.

Згідно із п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Крім того, п.4.2.4 Договору сторони передбачили право Банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, у випадку не внесення чергового мінімального платежу (а.с.22).

Мінімальний платіж було визначено сумою 509,42 дол. США ( п.3.3.2) і такий не вносився боржником понад шість місяців.

Будь яких застережень з приводу попереднього надсилання вимоги про дострокове повернення суми кредиту та нарахованих відсотків, кредитний договір не містить.

За таких обставин посилання апелянта на неналежне повідомлення ОСОБА_3 про необхідність дострокового погашення заборгованості не ґрунтується ні на умовах договору, ні на приписах відповідних норм закону.

Стосовно доводів апелянта про те, що наданий розрахунок заборгованості по пені та відсотках не відповідає дійсності, то такі є голослівним. Зокрема, квитанції про вчинення ОСОБА_3 платежу у лютому 2015 року суду не надано, а пеня нарахована банком за період, що не перевищує одного року, її сума є співмірною з сумою заборгованості за тілом кредиту та відсотками.

За змістом ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_8