22-ц/775/229/2016(м)
Категорія 50 Головуючий у 1 інстанції Турченко О.В.
Доповідач Ігнатоля Т.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ігнатоля Т.Г.,

суддів - Кочегарової Л.М., Попової С.А.,

за участю секретаря - Герасимової Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалася на те, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 24 липня 1993 року. На даний момент в провадженні Жовтневого районного суду м. Маріуполя знаходиться справа про розлучення. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на її утриманні. Батько не виконує в повній мірі обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Просила стягнути на свою користь аліменти на утримання сина ? частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 26 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позов. Зокрема, посилається на те, що судом безпідставно не взяті до уваги її доводи про те, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини в достатньому і необхідному розмірі, хоча заробітна плата її чоловіка дозволяє виділяти сину більше 100 грн. на тиждень.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність ( а.с. 29).

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення проти скарги відповідача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК У країни апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони перебувають у шлюбі з 24 липня 1993 року та мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки ККП «УК Західна» від 9 грудня 2015 року №209 ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 зареєстровані по АДРЕСА_1 (а.с. 5).

З пояснень сторін в судовому засіданні в суді першої інстанції, вбачається, що з листопада 2015 року позивачка проживає зі своїми батьками, а відповідач з сином у квартирі за місцем реєстрації їх сім'ї.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив в рішенні, що позивачкою не надано доказів того, що син проживає разом з нею та повністю знаходиться на її утриманні, що відповідач ухиляється від утримання дитини і не надає достатню матеріальну допомогу синові.

Колегія суддів не може не погодитися з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Позивачка в суді першої інстанції та в апеляційній скарзі зазначала, що вона несе значно більше витрат на утримання сина, оскільки оплачує навчання дитини в ліцеї; понесла витрати на лікування сина у зубного лікаря; оплачує комунальні послуги за спільну п'ятикімнатну квартиру та за свій рахунок проводить ремонт у вказаній квартирі; купує дитині необхідний одяг; майже щодня приходить до дитини, готує їжу, приносить йому фрукти.

Відповідач в апеляційному суді, як і в суді першої інстанції, пояснював, що син проживає з ним і вони разом з дружиною несуть матеріальні витрати на утримання дитини. Він оплачує два рази на тиждень зайняття сина з репетитором з англійської мови, зайняття з футболу у спортивній секції; дає 100 грв. на тиждень для поїздок у ліцей та на особисті дрібні витрати. Дружина придбаває для сина одяг, приносить синові фрукти та солодощі, а він придбав йому комп'ютер; купує продукти харчування, з яких вони готують їжу.

Вказані обставини підтверджені поясненнями допитаного в якості свідка ОСОБА_3, 2000 року народження, з яких вбачається, що він дійсно проживає з листопада 2015 року з батьком, але після розірвання шлюбу має намір проживати з матір»ю. Вважає, що стягнення аліментів з батька на даний час є несправедливим, оскільки обидва батьки несуть витрати на його утримання: харчується він вдома і продукти для харчування купує батько; мати приносить печиво, фрукти, конфети; батько дає 200 грв. на тиждень, з яких 100 грв. йдуть на оплату репетитора, 100 грв. для особистих витрат, яких йому вистачає; батько оплачуює зайняття футболом, придбав йому комп'ютер, а мати оплачує навчання в ліцеї, купує йому одяг. Разом батьки зробили коштовний подарунок на Новий рік - придбали бутси для гри у футбол. Батько несе витрати по оплаті комунальних послуг за квартиру у якій вони проживають, а мати оплачує квартиру,в якій проводиться ремонт (а.с.15-16).

У відповідності з положеннями ст.18, ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (далі Конвенція), батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з роз»ясненнями, які містяться у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Проаналізувавши пояснення сторін, надані ними докази та наведені норми права, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір, повно, всебічно та об'єктивно встановив обставини справи, поясненням сторін дав правильну оцінку і дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у позові, оскільки дитина на момент звернення позивачки до суду з позовом та на момент ухвалення рішення проживає з батьком, який утримує сина разом з матір'ю і не ухиляється від свого обов'язку, приймає участь у фізичному та розумовому розвитку дитини.

У відповідності з положеннями ст.ст.10, 60 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

На підтвердження доводів скарги про те, що позивачка витрачає більше коштів на утримання сина, а відповідач не надає необхідної матеріальної та іншої допомоги, ніяких належних та допустимих доказів позивачкою не надано. Пояснення відповідача та ОСОБА_3, допитаного в якості свідка, про те, що батько утримує його та надає необхідну матеріальну допомогу разом з матір'ю, позивачкою не спростовані. Тому, суд зробив обґрунтований висновок про те, що підстав для задоволення позову про стягнення аліментів на користь позивачки на теперішній час немає у зв'язку з відсутністю факту порушення її прав.

Апеляційному суду не надано ніяких доказів та не наведено в скарзі ніяких обставин, які не були предметом розгляду суду першої інстанції та могли б вплинути на висновки суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлене у відповідності з нормами матеріального і процесуального права, а тому. підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення немає, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26 січня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Т.Г.Ігнатоля

Судді: Л.М.Кочегарова

С.А.Попова