Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1938/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кіселик С. А.
УХВАЛА

Іменем України

27.09.2016Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

за участю секретаря судового засідання: Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Куйбишевської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області, про визнання права на постійне користування земельної ділянки в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Куйбишевської сільської ради, Головного управління Держземагенства в Кіровоградській області, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права на постійне користування земельної ділянки в порядку спадкування після смерті її батька ОСОБА_5, з підстав, що вона є рідною дочкою та членом сімї померлого та своєчасно подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Її батько, ОСОБА_5, за життя був засновником Селянського (Фермерського) господарства «Сандрака Василя Васильовича», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців серії ААВ №774848 та йому на підставі рішення сесії Бобринецької районної Ради народних депутатів Бобринецького району Кіровоградської області від 31 березня 1994 року за № 165 надано у постійне користування земельну ділянку площею 41,9 га., яка розташована на території Куйбишевської сільської ради, для ведення селянського (фермерського) господарства, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії КР № 00039 від 16.05.1994 року. На даний час позивачка є засновником Селянського (Фермерського) господарства «Сандрака Василя Васильовича», що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, і після смерті батька ОСОБА_5 продовжує здійснювати ведення всієї діяльності та управління Селянського (Фермерського) господарства «Сандрака Василя Васильовича», основою діяльності якого є обробіток земельної ділянки площею 41,9 га. Позивач звернулася до державного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, але нотаріус їй відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як при перевірці спадкового майна зясовано, що земельна ділянка площею 49,1 га., з цільовим призначенням для ведення селянського (фермерського) господарства, перебувала у ОСОБА_5 на праві постійного користування, в той час, як згідно ст. 92 Земельного кодексу України право постійного користування землею, на час відкриття спадщини, фізичними особами не набувається. В звязку з чим позивачка змушена звернутися до суду за захистом порушеного права.

Рішенням Бобринецького районного суду від 29.07.2016 року ОСОБА_2 у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник Куйбишевської сільської ради з доводами скарги не погодився.

Заслухавши суддю доповідача, сторонни та дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що спадкодавець набув право постійного користування земельною ділянкою відповідно до раніше діючого законодавства, а саме ст. 51 Земельного кодексу України в редакції 1990 року. Відповідно до норм Земельного кодексу України в редакції 1990 року, який діяв на час набуття спадкодавцем права постійного користування та норм діючого законодавства смерть особи користувача земельної ділянки не є підставою припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно зі статтею 1216 Цивільного кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 Цивільного кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Судом встановлено, що земельна ділянка була надана ОСОБА_5для ведення фермерського господарства, у постійне користування. Право ОСОБА_5 на постійне користування земельною ділянкою посвідчено державним актом.

Право постійного користування виникає в силу відповідного рішення її власника (розпорядника). Тобто, місцева рада, яка розпоряджалася земельними ділянками в межах відповідної території такої ради як в межах населеного пункту так і за його межами до 2002 року приймала рішення про надання ОСОБА_5 у постійне користування земельної ділянки для створення та ведення фермерського господарства. При цьому, право постійного користування земельною ділянкою є виключно правом користування особи, якій це право надане, і яке не може бути передане іншій особі.

Разом з тим, якщо право постійного користування земельною ділянкою для ведення фермерського господарства було посвідчено державним актом та внесено до складеного капіталу цього господарства (ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство), таке право успадковується.

В роз'ясненні, яке викладено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до ст. 1225 ЦK України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Згідно із ч. 1 ст. 407 ЦK України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Відповідно до ч. 2 ст. 407 ЦК України у редакції, що була чинною на час відкриття спадщини, та ч. 2 ст. 102 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Аналізуючи положення зазначених норм права можна зробити висновок, що у порядку спадкування може передаватись лише земельна ділянка яка була набута користувачем (спадкодавцем) у відповідності до договору укладеному із власником земельної ділянки, який ОСОБА_5 мав укласти у відповідності до приписів пункту 6 Перехідних положень ЗК України до 01 січня 2008 року.

Такого договору не існує. А отже, і у позивача право на отримання земельної ділянки переданої власником земельної ділянки, її батькові, у постійне користування, для ведення фермерського господарства, у спадщину відсутнє.

Такий висновок колегії суддів відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ яку висловлено у ухвалі ВССУ від 04 лютого 2015 року в справі № 6-38310св14, відповідно до якої посилання позивача на те, що ст.. 1225 ЦК України передбачена можливість успадкування права постійного користування земельною ділянкою і таке право ним було успадковане, не узгоджується із вимогами чинного законодавства, зокрема з ч. 1 ст. 407 ЦК України та ч.5 ст. 1021 ЗК України, якими передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису та не передбачено судового порядку його встановлення.

В той же час, позивач не позбавлена можливості звернутися до власника спірної земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею.

Наведене свідчить про те, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для скасування чи зміни цього рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий судя ОСОБА_6

Судді: Т.М. Авраменко

ОСОБА_7