Справа № 520/3645/16-ц
Провадження № 2/520/2742/16
20.10.2016 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, суд, -
01.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача, який 18.05.2016 року уточнила та просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття; позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей. При цьому позивач посилається на те, що сторони до 12.03.2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей. Позивач вказує, що рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 27.02.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач після звільнення з роботи почав отримувати мінливий дохід, у зв'язку із чим позивач змушена звернутися до суду із вимогою про стягнення аліментів у твердій сумі. Окрім того, позивач вказує, що після розірвання шлюбу відповідач не приймає участі у вихованні дітей, позивач разом із новим чоловіком проживає у Республіці Молдова, а відповідач, як вказує позивач, залишився проживати на окупований території України, тому просить суд позбавити відповідача батьківських прав.
Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі. Представник позивача ОСОБА_5 у ході розгляду справи позовну заяву підтримувала та просила її задовольнити, проте в подальшому до судового засідання не з'явилася, повідомлялася належним чином, причини неявки суду невідомі.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання повторно не з'явився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Представники третіх осіб органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради - Чорнобай О.А. та Служби у справах дітей Одеської міської ради - ОСОБА_7 у судовому засіданні вирішення справи залишили на розсуд суду. При цьому представник Служби у справах дітей Одеської міської ради надала до матеріалів справи лист служби у справах дітей Одеської міської ради, та пояснила, що згідно акту перевірки соціально-житлових умов від 22.03.2016 року, позивач разом із дітьми проживає у м.Кишинів.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вислухавши представника органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, та представника Служби у справах дітей Одеської міської ради, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Як встановлено у судовому засіданні, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 21.04.2007 року до 12.03.2012 року, що вбачається із свідоцтва про шлюб /а.с. 8/ та рішення Кіровського міського суду Донецької області від 12.03.2012 року /а.с. 9/.
Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 111, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, актовий запис № 118, що слідує із відповідних свідоцтв про народження, виданих Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровського міського управління юстиції у Донецькій області /а.с. 6-7/.
Рішенням Кіровського міського суду Донецької області від 27.02.2012 року по справі № 524/1740/2012, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини від усіх видів прибутків щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 22.02.2012 року, до досягнення дітьми повноліття /а.с. 10/.

Згідно довідки № НОМЕР_1 від 10.12.2014 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, ОСОБА_1 разом з дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, прибули з АДРЕСА_3, та фактичне їх місце проживання: АДРЕСА_2 /а.с. 12/.

Матеріали справи містять нотаріально посвідчену заяву відповідача ОСОБА_2 від 01.07.2014 року про надання згоди на виїзд за кордон на постійне місце проживання до Республіки Молдова його малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 13-14/.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 20.06.2014 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_9, актовий запис № 103, що вбачається із свідоцтва про одруження /а.с. 11/. Чоловік позивача має намір усиновити дітей позивача: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що слідує із нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_9 від 24.03.2016 року /а.с. 15-16/.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Положенням частини 1 ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом збільшено за рішенням суду за позовом одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Так, предметом доказування у спорі щодо зміни розміру аліментів, які підлягають стягненню за рішенням суду є зміна матеріального стану, сімейного стану, зміна стану здоров'я платника або отримувача аліментів.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, позивачем всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» не надано взагалі жодних доказів зміни матеріального стану, зміни стану здоров'я як позивача та дітей, так і відповідача. Та напроти, досліджене судом свідоцтво про одруження позивача із ОСОБА_9 не свідчить про погіршення матеріального становища позивача та дітей. При цьому посилання позивача у позовній заяві на звільнення відповідача з роботи та отримання ним мінливого доходу, не знайшло свого підтвердження вході розгляду справи.

З урахуванням вказаного, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про зміну розміру аліментів не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені.

Стосовно позовних вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав щодо малолітніх дітей, суд зазначає наступне.

При прийнятті рішення по справі судом також береться до уваги, що Європейський суд з прав людини (Справа "Савіни проти України" (Заява N 39948/06) у своєму рішенні від 18.12.2008 року наголошував, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

Крім того діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ст.114 наведеного вище Закону).

Такі ж положення містяться у Конвенції ООН про права дитини, де зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. При цьому всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними-установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно з п. 16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

У ході розгляду справи за клопотання сторони позивача судом було зобов'язано Службу у справах дітей Одеської міської ради підготувати проект висновку, а орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради відповідно надати висновок щодо доцільності чи недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, стосовно неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З листа Служби у справах дітей Одеської міської ради № 05/7240 від 17.08.2016 року слідує, що Службою розглядалася заява ОСОБА_1 від 04.07.2016 року стосовно доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2. У листі вказано, що враховуючи, що малолітня ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою, вказаною ОСОБА_1: АДРЕСА_2, не проживає, а фактично проживає: муніципалітет Кишинів, АДРЕСА_1, Службою повернуто заявнику документи, так як вирішення питання не належить до компетенції Служби у справах дітей Одеської міської ради.

Судом досліджено акт перевірки соціально-побутових умов ОСОБА_1, що проживає: муніципалітет Кишинів, АДРЕСА_1, згідно з яким, перевіркою встановлено, що за адресою: муніципалітет Кишинів, АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. При вихованні та утриманні дітей ОСОБА_1 отримує матеріальну і моральну підтримку свого чоловіка ОСОБА_9 та від матері чоловіка - ОСОБА_10

Окрім того, судом досліджено протокол бесіди від 15.07.2016 року, яким встановлено, що виходом за адресою: АДРЕСА_2, встановлено, що ОСОБА_1 останні декілька років у вказаній квартирі не проживала.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_1 разом із малолітніми дітьми: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, не проживає за адресою: АДРЕСА_2, про зміну місця проживання суд належним чином не повідомила та де перебуває позивач та діти суду невідомо.

Також, враховуючи, що Службою у справах дітей Одеської міської ради повернуто заявнику ОСОБА_1 документи, оскільки вирішення питання не належить до компетенції Служби у справах дітей Одеської міської ради, а саме у зв'язку із фактичним не проживанням дітей у м. Одесі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосовно позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні дітей не підлягають задоволенню, так як всупереч положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України дані вимоги є необґрунтованими та недоведеними.

Проаналізувавши встановлені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у повному обсязі, так як необґрунтовані та недоведені.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 158, 169, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 164, 180, 183-184, 192 СК України, п.17 Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», Постановою №3 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, Служба у справах дітей Одеської міської ради, про зміну розміру аліментів та позбавлення батьківських прав, - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Васильків О. В.