Справа № 636 / 3018 / 16-ц
2 / 636 / 1737 / 2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області в складі:

головуючого - судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Малинівка, вул. Чугуївська, буд. 50, Чугуївського району Харківської області.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона є власником ? частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Малинівка, вул. Чугуївська, буд. 50, Чугуївського району Харківської області, інша половина будинку належить ОСОБА_3. Оскільки відповідач фактично в будинку значний час не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житла та не приймає участі в спільному побуті, вона вважає, що він втратив право користування даним будинком.

Позивач в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутність (а.с. 28).

Відповідач в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, надав заяву в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення та просив розглядати справу без його присутності (а.с. 24).

Третя особа ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі, позов підтримав та просив його задовольнити (а.с. 29).

За таких обставин, суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність не зявившихся осіб за доказами, що містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками житлового будинку, що знаходиться за адресою: смт. Малинівка, вул. Чугуївська, буд. 50, Чугуївського району Харківської області, кожному належить по 1/2 частині, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за заповітом від 04.11.2009 року, виданими державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори, зареєстрованими Чугуївським МБТІ 07.11.2009 року (а.с. 10, 11).

У вище вказаному будинку зареєстрований племінник позивачки ОСОБА_2

Відповідач з 2013 року і по теперішній час в будинку позивача фактично не проживає, що підтверджується Актом від 19.08.2016 складеним депутатом Малинівської селищної ради Чугуївського району Харківської області в присутності сусідів (а.с. 12).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

У звязку з тим, що в будинку позивача зареєстрований відповідач, який фактично в ньому не проживає, позивач як власник житла, не має можливості повною мірою реалізувати своє право, встановлене Конституцією України та Законом, на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідач жодної участі в сплаті комунальних послуг, а також в поліпшенні стану будинку ніколи не приймав.

Права власника будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 Цивільного кодексу України передбачена непорушність права власності, отже, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Той факт, що за адресою позивача зареєстрована особа, яка фактично за цією адресою не проживає, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично, а також реєстрація відповідача перешкоджає позивачу повною мірою розпоряджатися майном. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обовязків.

Відповідно до ч 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Частиною 2 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Тобто, умовою визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не проживання особи протягом певного часу.

В матеріалах справи наявні докази, які свідчать про не проживання відповідача за місцем реєстрації з 2013 року, з власної ініціативи.

Зважаючи на викладене та виходячи зі змісту ст. 405 ЦК України та Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс-11 звільнення членом сім"ї, або колишнім членом сім"ї спірного житлового приміщення та його відсутність без поважних причин за місцем реєстрації встановлений строк є достатньою правовою підставою для визнання його таким, що втратив право користування житлом.

На підставі викладеного, керуючись: ст.ст. 391, 405 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 88, 169, 209, 212 -215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Малинівка, вул. Чугуївська, буд. 50, Чугуївського району Харківської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя