АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/341/15-ц 22-ц/774/1340/К/16
Справа № 215/341/15-ц Головуючий у першій
Категорія 27 ( IV ) інстанції ОСОБА_1
Провадження № 22-ц/774/1340/к/16 Доповідач Соколан Н.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Соколан Н. О.

суддів Бондар Я М., ОСОБА_2

За участю: секретаря Євтодій К. С. ,

позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 21 червня 2012 року між нею та відповідачем був укладений договір № SAМDN1320 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт, Зміс.» в іноземній валюті.

Відповідно до договору позивач передав, а відповідач прийняв на депозитний рахунок №.7159 грошові кошти у сумі 8500 доларів на умовах договору, вказане також підтверджується платіжним дорученням на внесення готівки № від 21.06.2012 року згідно з чим, позивачем 21.06.2012 року був переданий відповідачу, а останнім отриманий на депозитний рахунок внесок в повному обсязі.

17.03.2014 року відповідач на вимогу позивача мав би повернути відповідну суму внеску разом з сумою нарахованих за користування ним процентів позивачу. Після спливу строку Договору позивач неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути суму внеску та нараховані за користування ним проценти, але було відмовлено у поверненні суми внеску та процентів.

Таким чином, відповідач продовжував, і на день подачі цієї позовної заяви продовжує користуватися грошовими коштами в розмірі 9742 доларів, що були внесені позивачем як депозит.

Оскільки відповідач, всупереч волі позивача, продовжує користування депозитом, то до такого користування мають застосовуватися положення депозитного договору, зокрема у визначенні річної відсоткової ставки на суму депозиту. Відповідно до п.4. Договору розмір процентної ставки становить 13% річних.

За таких обставин, уточнивши свої вимоги, просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на свою користь суму внеску 8552,17 доларів США тіло депозиту та 548 доларів США відсотків річних за користування коштами, з розрахунку 8,5% річних по договору вкладу «Стандарт, 3 мес.» за 9 місяців неотримання відсотків, а всього 9 100,17 доларів США.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016року позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення коштів - задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» () на користь ОСОБА_3 суму внеску 8552,17 доларів США та 548 доларів США процентів річних за користування коштами, а всього 9 100,17 доларів США.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 2457 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приват Банк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на недоведеність цих вимог. На його думку, суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про доведеність позовних вимог, проте позивачем не надано належних доказів на підтвердження його вимог, лише копії заяви та платіжного доручення, не завірених печаткою банку, а Кримська філія відповідача припинила свою діяльність у травні 2014 року. Крім того, судом не зясовано, чи звертався позивач до Автономної некомерційної організації «Фонд захисту вкладників», оскільки це може призвести до подвійного стягнення коштів з відповідача.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких обставин.

Як встановлено судом першої інстанції під час розгляду справи, 21.06.2012 року ОСОБА_3 подала до відповідача заяву за № SAMDN1320 від 21 червня 2012 року про оформлення банківського строкового вкладу (депозит) «Стандарт,З міс.» в іноземній валюті, в якій було зазначено номер особистого рахунку по вкладу 7159 та номер рахунок /карта для нарахування 8,5% річних по вкладу 713344.

Згідно платіжного доручення № НОМЕР_1 від 21 червня 2012 року, на цей особистий рахунок банком було одержано 8 500 доларів США де платником зазначено позивача по справі ОСОБА_3.

Відповідно до довідки ПриватБанку №26923480 від 06.05.2014 року, ОСОБА_3 має два відкритих рахунки за №7159 та №713344 на яких маються кошти в доларах США станом на 06.05.2014 р. відповідно 8552,17 та 8,27.

Як вбачається з додаткової угоди від 17.11.2014 року (а.с. 10), до договору між сторонами було зазначено на надання позивачу карти для нарахування процентів по спірному вкладу за № 487260 та вказано про перерахування кожного місяця суми процентів. Цією ж угодою встановлено, що строк вкладу продовжується до 17.11.2019 року, позивач не зобовязується предявляти вимоги про повернення вкладу до цієї дати, відсоткова ставка становить 5% річних (а.с.10).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, всупереч волі позивача, продовжує користування депозитом, а додаткова угода є нікчемною згідно ст.ст. 1058,1060 ч.2 ЦК України, ця угода - факт шахрайства: по-перше відсотки не 13, а лише 5. По - друге, позивач не отримала нічого в листопаді, грудні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою,п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року № 9 надано розяснення, що статтями 215, 216 ЦК України передбачається, що вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією із сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та інтереси якої порушено вчиненням правочину. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд повинен дати оцінку таким доводам позивача. Як вбачається зі змісту ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою.

Як вбачається з матеріалів справи, під час розгляду справи позивачем не ставилось питання про визнання недійсним додаткової угоди від 17.11.2014 року або про зобовязання нарахування відсотків за договором, тому висновок суду про шахрайські дії та нікчемності договору є безпідставними.

Відповідно до ст.525, 629 ЦК України передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання та обовязок виконання договору сторонами.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач не заперечувала, що відповідачем виконуються умови додаткової угоди від 17.11.2014 року, тому колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду суперечать матеріалам справи, тому судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, ч.1 ст.309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 березня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: