233 № 233/4775/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Мартишева Т. О.

за участі секретаря Махота О.В.,

заявника -

представника заявника -

представника заінтересованої особи -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Костянтинівка цивільну справу за заявою ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3 районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи в певний час, -

В С Т А Н О В И В:

27 вересня 2016 року до суду надійшла заява ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, про встановлення факту смерті в певний час фізичної особи тітки заявника ОСОБА_4, яка склала заповіт на користь племінника, заявника у справі, вказуючи, що заявник зареєстрований та фактично проживає у Червоногвардійському районі м. Макіївки Донецької області, вул.. Братська, 5. ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла 03 березня 2015 року у міській лікарні №24 м. Донецька та була похована у вказаному населеному пункті, тобто на тимчасово неконтрольованій території України. Заявнику було видано лікарське свідоцтво про смерть ОСОБА_4, на підставі якого він одержав свідоцтво про смерть останньої, при цьому у зв*язку з тим, що вищевказаний документ виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків. У проведенні державної реєстрації факту смерті ОСОБА_3 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області йому відмовлено, тому підтвердити смерть ОСОБА_4 у встановленому законом порядку заявник позбавлений можливості. Враховуючи, що встановлення даного факту має для неї юридичне значення щодо отримання витрат на поховання та оформлення спадкових прав просив встановити факт смерті особи в певний час.

Заявник, його представник в судове засідання не з*явилися, надавши заяви про розгляд справи за їх відсутності, заяву підтримують (а.с. 5).

Представник заінтересованої особи ОСОБА_3 районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області,, у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином про дату, час і місце розгляду справи.

З*ясувавши позицію заявника та його представника, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» Україна в особі своїх державних органів, зокрема і судів, вживає всіх можливих заходів, у тому числі щодо захисту та дотримання прав і свобод внутрішньо переміщених осіб.

Згідно з п.11 ч.1 ст. 9 вищевказаного закону внутрішньо переміщена особа має право на проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання за місцем перебування.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров*я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Відповідно до абзацу першого п. 13 постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» з наступними змінами та доповненнями, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Заявник ОСОБА_1 (а.с. 6-8) народився 23 квітня 1974 року у м. Макіївка Донецької області, згідно копії сторінки паспорту зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 8).

ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, значилась зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 13, 20).

25 лютого 2015 року ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 514 (а.с. 20-21), яким все майно, що буде належати їй на день смерті, де б воно не знаходилося і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4.

ОСОБА_4 померла 03 березня 2015 року у віці 55 років у міській клінічній лікарні №24 м. Донецька, що вбачається з витягу з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_4 № 118/644 до патологоанатомічного відділення МЛ №24 (а.с. 12), копії довідки про причину смерті №6 від 03 березня 2015 року, причина смерті зазначена як «інфаркт мозку у лівій півкулі внаслідок атеросклеротичного набряку мозкових артерій або гіпертонічної хвороби» (а.с. 11).

На підставі лікарського свідоцтва про смерть заявником одержано свідоцтво про смерть ОСОБА_4, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану Калінінського районного управління юстиції у м. Донецьку 03 березня 2015 року (а.с. 9).

При цьому, оскільки документ, що підтверджує смерть ОСОБА_4, виданий реєстраційним органом на тимчасово непідконтрольній державі Україна території, він є недійсним та не створює юридичних наслідків.

ОСОБА_3 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області 26 вересня 2016 року за вих. № 538/03.2-85 (а.с. 13) представнику заявника, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 21 вересня 2016р. (а.с. 14-16) ОСОБА_2, відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_4 з причини пред*явлення документа, що підтверджує факт смерті, який не відповідає формі, визначеній діючим законодавством України.

Даючи оцінку допустимості вищезазначених доказів, як документів, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ч.2 ст. 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією України та законами України. Крім того, суд враховує норму статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якою встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо оцінки наданих доказів, суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, суд враховує висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, зокрема «Loizidou v.Turkev», «Cyprus v.Turkev», а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v.the Republik of Moldova and Russia»), де ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПО наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди маж бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

В силу вимог ч.ч. 1-3 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.

Відповідено до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Приймаючи до уваги викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для встановлення факту смерті особи в певний час на тимчасово неконтрольованій території України, оскільки в судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт смерті ОСОБА_4, 03 березня 2015 року, що мало місце у м. Донецьк, Донецької області, Україна. Встановлення даного факту має юридичне значення для заявника - спадкоємця за заповітом після смерті ОСОБА_4, оскільки з цим пов*язане виникнення, зміна та припинення для ОСОБА_1 відповідних правовідносин, та іншим шляхом встановити цей факт неможливо, у проведенні державної реєстрації факту смерті за наявними у заявника документами ОСОБА_3 районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області відмовлено (а.с. 13). Тому, суд вважає за необхідне задовольнити заяву та встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкиІНФОРМАЦІЯ_5, яка проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, - 03 березня 2015 року у м. Донецьк Донецької області, України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 234-235, 256, 257, 257-1, 259 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2, задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Макіївка Донецької області, громадянки України, яка значилася зареєстрованою за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, - 03 березня 2015 року у м. Донецьк, Донецької області, Україна.

Рішення суду підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті в нарадчій кімнаті та проголошені у

судовому засіданні 30 вересня 2016 року. Повний текст рішення суду виготовлений 30 вересня 2016 року.

Суддя