Лугинський районний суд Житомирської області
Справа № 281/352/16-ц
Провадження по справі 2/281/179/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

15 вересня 2016 року смт Лугини

Лугинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Денисюк І.І.,

секретаря судового засідання Островської І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Лугини справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом посилаючись на те, що відповідач відмовляється належно виконувати укладений між ними договір позики та повертати борг.

Мотивував свої вимоги тим, що він 12.11.2015 надав у борг відповідачу 1000,00 доларів США. Про отримання грошових коштів, відповідачем 12.11.2015 було складено письмову розписку, в якій ОСОБА_2 зобовязалася протягом місяця повернути суму боргу. У встановлений строк відповідач борг не повернула, а тому як зазначає позивач він змушений звернутись до суду за захистом своїх порушених прав і просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 1000,00 доларів США.

Позивач подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив суд стягнути з відповідача зазначені кошти.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена судом у встановленому ст. ст. 74, 76 ЦПК України порядку.

На підставі ст. ст. 224-226 ЦПК України, за письмовою згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної цивільної справи.

Дослідивши і проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повних і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог і заперечень, дійшов наступних висновків.

У відповідності з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, застосування якої є обов'язковим в силу ст. 370-1 ЦПК України, відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

У вказаній постанові Верховний Суд України також зазначив, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.

Згідно з вимогами ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було передано у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 доларів США., а відповідач в свою чергу отримавши грошові кошти, написала письмову розписку з зазначенням терміну повернення позички один місяць, тобто термін повернення становив 12.12.2015 (а.с. 5).

Однак, позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання за вказаним договором позики щодо повернення грошових коштів не виконала.

Згідно з вимогами ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, які звичайно ставляться.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 не виконала взятих на себе зобов'язань за договором позики від 12.11.2015 щодо повернення грошових коштів у розмірі 1000,00 доларів США до 12.12.2015, суд надходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, в розмірі 1000,00 доларів США, що становить у гривневому еквіваленті за курсом НБУ на день подачі позовної заяви до суду 24780,00 грн. підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті, при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що відповідач у визначені договором позики строки не повернула суму позики, вимоги позивача щодо повернення суми позики є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягає судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 526, 533, 610, 625, 1050 ЦК України, ст. ст. 208-209, 212-215, 294-296 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер відсутній) на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 26330 (двадцять шість тисяч триста тридцять) гривень 00 копійок, що за курсом НБУ станом на день вирішення справи по відношенню національної валюти України - гривні до долару США становить 1000 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 гривня 20 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Житомирської області через Лугинський районний суд Житомирської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя І.І. Денисюк

15.09.2016