Номер провадження: 22-ц/785/4739/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сидоренко І. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Колмакові В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2015р. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

16 липня 2013р. ОСОБА_3 звернувся з позовом, в якому просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом від спадщини після померлого 08 липня 2012р. ОСОБА_4, стягнути судовий збір і послуги адвоката.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказав, що 08 липня 2012р. у віці 81 рік, помер їх з відповідачем батько - ОСОБА_4 Після смерті батька відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 6,21га, що розташована на території Шабівської сільської ради, масив № 9, ділянка 133; на майновий пай члена КСГП в розмірі 4384грн.37коп., на житловий будинок № 84 по вулиці Леніна в селі Шабо Білгород-Дністровського району; на житловий будинок № 4 по вулиці Кооперативна в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

Позивач вказав, що батько згідно заповіту від 15 травня 2009р. все своє майно заповів йому. Він своєчасно звернувся до нотаріальної контори для отримання спадщини після батька, але дізнався, що відповідач ОСОБА_2 також подав заяву про отримання спадщини на підставі ст.1241 ЦК України як непрацездатний син спадкодавця, який має право на обовязкову долю спадщини.

Позивач вважає, що відповідач не має права на отримання будь-якої частки спадщини та повинен бути усунений від її отримання, посилаючись на те, що з 1994р. відносини між батьком та братом ОСОБА_2 погіршилися, спілкування між ними припинилось. За весь цей період батько неодноразово хворів, знаходився на стаціонарному лікуванні, після перелому шийки стегна був в безпорадному стані, потребував постійного догляду, піклування та матеріальної допомоги, що він (ОСОБА_3М.) неодноразово просив брата ОСОБА_2 врахувати стан здоровя батька та відновити колишні відносини, та разом їм буде легше лікувати та доглядати батька, однак, на ці прохання ОСОБА_2 не реагував, ніяких заходів по наданню допомоги не приймав. З проханнями примиритись до ОСОБА_2 звертався і померлий батько ОСОБА_4, але позитивних результатів такі прохання не дали.

Позивач вказав, що враховуючи тривале ухилення брата ОСОБА_2 від надання допомоги батькові, він був змушений за свої особисті гроші проводити лікування батька у лікарні, що на лікування батька за всі роки він витратив близько 50000грн., в той час як відповідач не приймав ніякої участі у лікуванні та догляді батька, свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки. Саме з цих підстав, позивач вважає, що його брат ОСОБА_2 не має ніякого права на отримання частки майна померлого батька, тому звернувся до суду з відповідною вимогою.

Заочним рішенням суду від 18 листопада 2015р. позов ОСОБА_3 був задоволений. Суд усунув ОСОБА_2 від права на спадкування за законом від спадщини, яка відкрилася після померлого 08 липня 2012р. ОСОБА_4 (а.с.164-168).

Ухвалою суду від 13 квітня 2016р. ОСОБА_2 було відмовлено у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду (а.с.184).

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_2 просить скасувати судове рішення, ухвалити нове, яким у задоволені позову ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а.с.186-188).

Заслухавши суддю-доповідача, апелянта ОСОБА_2, його представника, позивача ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню з ухваленням рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольнивши позов ОСОБА_3, суд першої інстанції вказав, що похилий вік пов'язаний з тяжким фізичним станом через перенесені операції, достеменно свідчать про безпораднийй стан спадкодавця, який отримував догляд і піклування лише від позивача та членів його сімї, в той час як відповідач свідомо не вчиняв жодних дій щоб допомогти батьку фізично та морально перенести хвороби і лікування, та суд першої інстанції визнав суттєвим і той факт, що померлий зазначив позивача своїм єдиним та повним спадкоємцем, що на думку суду свідчить не тільки про добре ставлення та любов померлого до свого сина ОСОБА_3, а підтверджує надані в судовому засіданні покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

З таким висновком суду судова колегія не може погодитися, оскільки він не відповідає матеріалам справи і вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є рідними братами, а померлий 08 липня 2012р. ОСОБА_4 є їх рідним батьком.

Після померлого 08 липня 2012р. ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді: земельної ділянки площею 6,21 га, що розташована на території Шабівської сільської ради, масив № 9, ділянка 133, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 080631 від 10.06.2004р., кадастровий номер :01:002:0334; майнового паю члена КСГП в розмірі 4384грн.37коп., відповідно до свідоцтва серії ША № 0889 від 29 січня 2007р.; житлового будинку № 84 по вулиці Леніна в с. Шабо; житлового будинку № 4 по вулиці Кооперативна в с. Шабо Білгород-Дністровського району Одеської області.

15 травня 2009р. померлий ОСОБА_4 склав заповіт, яким все належне йому на день смерті майно заповів ОСОБА_3

Відповідно до інформаційного листа завідуючої міськдержнотконтори ОСОБА_10 від 01 жовтня 2013р. за № 2706/01-16 Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою 04 грудня 2012р. було відкрито спадкову справу № 486/2012 до майна померлого ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, та 06 грудня 2012р. до нотаріальної контори надійшла заява і від ОСОБА_3 також про прийняття спадщини за заповітом.

Згідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Тому відповідач ОСОБА_2 у звязку з наявністю заповіту, бажає прийняти ту частку спадщини, що передбачена для нього статтею 1241 ЦК України (обовязкова частка) як повнолітня непрацездатна дитина спадкодавця, оскільки він є інвалідом ІІ групи та пенсіонером.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Частиною 6 ст.1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обовязкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Позивач ОСОБА_3 правовою підставою звернення до суду визначив ч.3 ст.1224 ЦК України.

До предмету доказування по даній категорії справ (ч. 5 ст. 1224 ЦК) відноситься безпорадний стан спадкодавця, потреба в отриманні допомоги, винний характер ухилення від надання допомоги з боку спадкоємця. При цьому наявність хвороб на час смерті, їх тривалий характер, давність набуття не свідчать про безпорадний стан за життя чи на час смерті.

Крім того, підлягало з'ясуванню судом і питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб і чи мав спадкоємець матеріальну й фізичну змогу надавати таку допомогу.

Судом першої інстанції не було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухилявся від надання допомоги батьку ОСОБА_4

Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України (далі - СК). Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Непред'явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.

Отже, до предмету доказування по даній категорії справ (ч. 3 ст. 1224 ЦК) відноситься ухилення від надання допомоги спадкодавцеві пов'язане із винною поведінкою особи і характеризується умисною формою вини.

Проте, будь-яких доказів того, що відповідач ОСОБА_2 умисно ухилявся від виконання обов'язку щодо утримання батька ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції не було належним чином перевірено чи мав відповідач ОСОБА_2 можливість надавати допомогу батьку, та судом безпідставно не звернуто увагу і не надано відповідну оцінку тому, що відповідач ОСОБА_2 є пенсіонером, і інвалідом 2 групи.

Також суд першої інстанції не надав належну оцінку показам свідків на користь відповідача ОСОБА_2, а саме ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, які стверджували, що між померлим та ОСОБА_2 були нормальні стосунки, що ОСОБА_2 не мав можливості надавати допомогу, та ОСОБА_11 і ОСОБА_12 надавали таку допомогу померлому. Хоча судом першої інстанції вказані свідчення були викладені в рішенні суду, та суд не вказав, чому він надає перевагу іншим показам свідків на користь позивача, в той час як вказані свідки, а саме ОСОБА_5, ОСОБА_6 є родичами позивача, як і ОСОБА_11 і ОСОБА_12

При таких обставинах судова колегія, вважає, що підстав для усунення ОСОБА_2 від спадкування обов'язкової частини спадщини не має, та у задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування слід відмовити.

Слід зазначити, що судом першої інстанції безпідставно ухвалено заочне рішення суду, оскільки позивач, адвокат в його інтересах, представник відповідача неодноразово надавали пояснення по справі відносно позовних вимог ОСОБА_3, судом також були допитані свідки. Тому неявка відповідача в судове засідання після оголошення перерви, зупинення провадження у справі та поновлення її слухання не дає підстав для ухвалення заочного рішення, оскільки представник відповідача брав участь у попередніх засіданнях, йому розяснювали права та обов'язки, він висловлював свою думку і ставлення до позовних вимог.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 листопада 2015р. скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П. Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_14