АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 171/642/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/260/К/16 суддя Хорунженко Н.В.
Категорія - 81 ( ІІ ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря: Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року по справі за клопотанням ОСОБА_2 про надання дозволу на виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 31 в Муніципальному утворенні «Демидівського району» Смоленської області Російської Федерації від 05 червня 2012 року про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

відповідач ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 у порядку, передбаченому Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року та Протоколу до неї від 28 березня 1997 року, звернулася до суду з клопотанням про надання дозволу на виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 31 в Муніципальному утворенні «Демидівського району» Смоленської області Російської Федерації від 05 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, посилаючись на те, що зазначеним рішенням суду зі ОСОБА_3 на її користь стягнуто додаткові витрати на утримання дитини - дочки ОСОБА_4.

Ухвалою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виконання на території України рішення іноземного суду.

Заявник ОСОБА_2 оскаржила зазначену ухвалу суду в апеляційному порядку, посилаючись на її незаконність та на те, що її донька ОСОБА_4 є інвалідом І групи та потребує постійного медикаментозного лікування.

ОСОБА_2, будучи завчасно (21 березня 2016 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи за її апеляційною скаргою в порядку, визначеному Конвенцією про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року(про що свідчить підтвердження про вручення кореспонденції - а.с. 47), в судове засідання не з'явилася і про причини своєї неявки суд не повідомила, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача ОСОБА_3, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 31 в Муніципальному утворенні «Демидівського району» Смоленської області Російської Федерації від 05 червня 2012 року про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, виходив з того, що матеріали справи не містять доказів щодо належного повідомлення ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи.

Проте таких висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Згідно з ч.1 ст.390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно зі ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника.

Положеннями статті 396 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено, якщо, зокрема, якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи.

Відповідно до статті 54 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, учасницями якої є, у тому числі, Україна та Російська Федерація, клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішень, передбачених у статті 51, розглядаються судами Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання. Суд, що розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої повинне бути здійснене примусове виконання.

Пункт б ст.55 цієї Конвенції встановлює, що у видачі дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо відповідач не прийняв участі в процесі внаслідок того, що йому або його уповноваженому не був вчасно і належно вручений виклик до суду.

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» судам роз'яснено, що коли документ, поданий на підтвердження виклику сторони в судове засідання, не свідчить про те, яким чином та коли їй вручено цей виклик, а вона оспорює даний факт, суд повинен з'ясувати дійсні обставини її виклику на підставі інших поданих сторонами доказів, а в необхідних випадках - запитати із суду, що постановив рішення, й оглянути документи про виклик сторони, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Таким чином, підставою для відмови у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду є наявність доказів, що сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, не була належним чином повідомлена про розгляд справи.

Крім того, п.п. 10, 12 цієї Постанови містить роз'яснення про те, що, при розгляді клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів, суди повинні застосовуватися відповідні інститути ЦПК України, які згідно із засадами цивільного судочинства забезпечили б права стягувача та боржника, об'єктивне, правильне і своєчасне вирішення питання. При цьому, суд розглядає клопотання у визначених законодавством межах і не може входити в обговорення правильності рішень по суті чи вносити до останніх будь-які зміни.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням мирового судді судової дільниці № 31 в Муніципальному утворенні «Демидівського району» Смоленської області Російської Федерації від 05 червня 2012 року, зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто додаткові витрати на утримання дитини - дочки ОСОБА_4.

Дане судове рішення, яке набрало законної сили 07 серпня 2012 року, містить посилання на належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи, однак не містить посилання на те, яким чином та коли ОСОБА_3 вручено повідомлення про призначення до розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини (а.с. 4-5).

Відповідач по справі ОСОБА_3 заперечує факт його належного повідомлення про час та місце розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

Отже, матеріали справи містять протиріччя (зазначення у рішенні суду від 05 червня 2012 року про належне повідомлення відповідача ОСОБА_3 про розгляду справи та його усні пояснення про неотримання такого повідомлення), які можуть бути усунуті лише шляхом запиту із суду, що постановив рішення, й огляду документів про виклик відповідача ОСОБА_3, встановлені процесуальним законодавством, за яким провадився розгляд справи.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував та прийшов до передчасного висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 не був повідомлений про час та місце розгляду справи, без належного та повного з'ясування обставин справи, що згідно п. 1 ч. 1 ст. 311 ЦПК України тягне за собою скасування ухвали суду та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про скасування ухвали суду з направленням клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.1 ч.1 ст.311, ст.ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 29 травня 2015 року скасувати.

Клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу на виконання на території України рішення мирового судді судової дільниці № 31 в Муніципальному утворенні «Демидівського району» Смоленської області Російської Федерації від 05 червня 2012 року про стягнення додаткових витрат на утримання дитини направити до Апостолівського районного суду Дніпропетровської області для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така, що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий:

Судді: