Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/539/16 Головуючий у 1 інстанції: Наумов О.О.
Провадження № 22-ц/778/3854/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів Савченко О.В., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківський районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права власності, виключення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача - ОСОБА_5, про визнання права власності, виключення майна з-під арешту та скасування заборони на його відчуження.

В позові зазначала, що у листопаді 2010р. з відповідачем ОСОБА_3 була досягнута усна домовленість про купівлю-продаж автомобіля марки ЗАЗ, модель TF 699Р, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4, виданого ВРЕР № 2 УДАІ УМВС України 28.03.2008р. На підставі досягнутих усіх істотних умов договору купівлі-продажу з власником автомобіля, відповідачем ОСОБА_3 оформлено нотаріально посвідчену довіреність. Від імені власника автомобіля на підставі нотаріальної довіреності діяв відповідач ОСОБА_4, якому за придбаний автомобіль вона сплатила кошти у розмірі 40000 грн. Після отримання грошових коштів ОСОБА_4 написав розписку про їх отримання за проданий автомобіль ЗАЗ, модель TF 699Р, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, та про відсутність будь-яких претензій, а також передав їй автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та комплект ключів від автомобіля. Тому вона вважала, що між сторонами був фактично укладений договір купівлі-продажу зазначеного автомобіля.

Протягом всього часу, з моменту укладення вказаної угоди, вона користується автомобілем, проводить його капітальний та поточний ремонти. Але 27.11.2014р. старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ винесено постанову про арешт майна ОСОБА_3, у тому числі і автомобіля марки ЗАЗ,модель TF 699Р, 2008 року випуску,шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Вважає арешт спірного автомобіля незаконним, так як право власності на зазначений автомобіль вона набула на підставі правочину з ОСОБА_3, від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_4, а формою укладення договору купівлі-продажу сторони визначили між собою нотаріально посвідчену довіреність від 20.11.2010р. та розписку про отримання коштів у сукупності. На теперішній час вона користується спірним автомобілем на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої на її ім'я та на ім'я її чоловіка - ОСОБА_5, якою передбачено право розпорядження (продавати, обмінювати, передавати в найм (оренду) та у безоплатне користування) вищезазначеним автомобілем. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати за нею право власності на легковий автомобіль марки ЗАЗ, модель TF 699Р, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1; зняти арешт з цього автомобілю, накладений на підставі постанови від 27.11.2014р., винесеною старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність у зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником автомобілю марки ЗАЗ, модель TF 699Р, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ним згідно свідоцтва серії НОМЕР_4 від 28.03.2008р. у ВРЕР № 2 УДАЇ УМВС України в Запорізькій області ( а.с. 45, 57).

20.09.2010р. ОСОБА_3 видав ОСОБА_4 нотаріально посвідчену довіреність з правом передоручення на керування та розпорядження вказаним автомобілем строком на п»ять років.

20 листопада 2010р. ОСОБА_4 видав нотаріально посвідчену довіреність без права передоручення строком на п»ять років ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на право розпорядження спірним автомобілем ( а.с. 7).

25 листопада 2010р. ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 40 000 грн. за продаж вказаного автомобілю, про що склав розписку, і цей факт сторонами визнано в ході розгляду справи ( а.с. 8).

27 листопада 2014р. старшим державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЗМУЮ при примусовому виконанні рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_3 аліментів накладено арешт на все належне йому майно, зокрема, і автомобіль ЗАЗ, модель TF 699Р, 2008 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а.с. 9).

Вищезазначену розписку разом з нотаріально посвідченою довіреністю позивач вважає фактичним укладенням між нею і ОСОБА_3, від імені якого діяв за довіреністю ОСОБА_4, договором купівлі-продажу автомобілю. Проте, оскільки її право керування та розпорядження автомобілем було обмежено накладенням на нього арешту державною виконавчою службою у зв"язку з боргами ОСОБА_3, позивач звернулась до суду з цим позовом про визнання за нею права власності на автомобіль та звільнення його з під арешту.

Відмовляючи в задоволенні цього позову, суд першої інстанції виходив із того, що законодавством не передбачено укладання договору купівлі-продажу автомобіля в обраний сторонами спосіб, тому вказані правовідносини не породжують у позивача набуття права власності на автомобіль.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах чинного законодавства.

Згідно з Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених Постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року, право власності на рухоме майно, зокрема, на автомобілі, виникає після їх державної реєстрації.

За вимогами пункту 8 вищезазначених Правил державної реєстрації та обліку автомобілів у редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин (дати написання розписки про продаж автомобілю - 25.11.2010р.), документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби;

- копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин;

- довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску;

- акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача;

- митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери;

- договір фінансового лізингу;

- акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби.

У зміненій редакції пункту 8 вказаної Постанови КМУ станом на день звернення з цим позовом до суду також не мається в переліку документів, що підтверджують правомірність придбання спірного ТЗ, розписки про сплату грошей за автомобіль.

Таким чином, вказаним спеціальним нормативним актом передбачено вичерпний перелік документів, що підтверджують правомірність придбання транспортного засобу, в якому не міститься розписки довіреної особи власника автомобілю про його продаж іншій особі.

Про ті обставини, що в дійсності не йдеться про відчуження спірного автомобілю, свідчить також той факт, що автомобіль не знімався ані самим ОСОБА_3, ані довіреною особою ОСОБА_6 з реєстраційного обліку для продажу, що є обов"язковою передумовою для його відчуження власником.

Крім того, в ході розгляду справи в суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 позов не визнав.

З огляду на вказані обставини, колегія вважає, що суд першої інстанції, ретельно, всебічно та повно дослідивши обставини справи, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, тому у відповідності до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківський районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Савченко О.В.

Кочеткова І.В.