АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 759/18187/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6835/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Ключник А.С.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

25 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 борг за борговою розпискою від 28 серпня 2015 року, а саме: суму основного боргу - 93042,84 грн., відсотки від суми позики на рівні облікової ставки Національного Банку України за період з 11 вересня 2015 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 4091,35 грн., фінансові санкції у вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 11 вересня 2015 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 558,26 грн.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення ухвалити нове рішення про задоволення позову частково, стягнення з нього на користь позивача 75249 грн. 68 коп. основного боргу та 558 грн. 26 коп. - 3% річних, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення боргу, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 у борг грошові кошти у сумі 2936 євро та 742 доларів США, відповідно до розписки від 28 серпня 2015 року, а відповідач зобов'язався до 10 вересня 2015 року їх повернути.

Зазначив, що на момент звернення до суду відповідач грошові кошти не повернув та не вчинив жодних дій, спрямованих на їх повернення.

У зв'язку із викладеним, просив суд стягнути з ОСОБА_3 суму основного боргу в розмірі 93042,84 грн., відсотки від суми позики в розмірі 4091,35 грн., 3 % річних від простроченої суми в розмірі 558,26 грн. та судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 серпня 2015 року позивач надав відповідачу грошові кошти в сумі 2936 євро та 742 доларів США, про що було складено розписку, відповідно до якої останній отримав від ОСОБА_4 грошові кошти в борг в сумі 2936 євро та 742 доларів США., та повинен був повернути останньому вказану суму до 10 вересня 2015 року. У встановлений термін відповідач кошти не повернув та в добровільному порядку відмовляється виконати своє зобов'язання.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами розмір відсотків не встановлювався, а тому, суд першої інстанції правильно виходив з рівня облікової ставки НБУ.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Ст. 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За положенням ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано взятих на себе грошових зобов'язань відповідно до договору позики.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що відповідача було позбавлено можливості надати свої пояснення та заперечення по справі, оскільки як вбачається з матеріалів справи, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5 отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі, ознайомлювався з матеріалами справи. Будь-які пояснення або заперечення на позовну заяву відповідачем або його представником на подавалися.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що зазначені вище кошти отримані у зв'язку із домовленістю із дружиною позивача про установку та монтаж холодопостачального обладнання в їх магазині «Квіти», оскільки відповідно до розписки від 28 серпня 2015 року, ОСОБА_3 отримав у позику від ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 742 долари та 2936 євро. Про будь-які ніші цивільно-правові відносини, окрім позики, у зазначеній розписці не йдеться, відповідачем даний договір позики не оспорений і не визнавався недійсним у судовому порядку.

Колегія суддів не може також прийняти до уваги доводи апеляційної скарги, що відповідачем повернуто частину боргу в розмірі 742 долара США, оскільки ОСОБА_3 будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного суду не надав. З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 97692,45 грн. боргу, який складається з суми основного боргу - 93042,84 грн., відсотків від суми позики на рівні облікової ставки Національного Банку України за період з 11 вересня 2015 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 4091,35 грн., фінансової санкції у вигляді 3% річних від простроченої суми за період з 11 вересня 2015 року по 23 листопада 2015 року в розмірі 558,26 грн.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не дають підстав важати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 10 березня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 420 грн. судових витрат.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді