УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Писаної Т.О., ПоповичО.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» про визнання недійсними договорів та стягнення коштів, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом, у якому просила:

- визнати недійсними договори № № 04459, 04503, 04459/15 та 04503/15 від 26 травня 2015 року, укладені між нею та товариством з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» (далі - ТОВ «ЕкономКомфорт»);

- стягнути з ТОВ «ЕкономКомфорт» на її користь майнову шкоду в розмірі 15 498 грн 35 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 26 травня 2015 року між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» було укладено два договори, предметом яких є надання відповідачем послуг, спрямованих на отримання позики на загальну суму 170 000 грн (100 000 грн за договором № 04459/15 та 70 000 грн за договором № 04503/15).

Крім того, 26 травня 2015 року між нею та ТОВ «ЕкономКомфорт» також були укладені договори № № 04459, 04503, предметом яких є надання відповідачем послуг щодо забезпечення оформлення договору про участь у програмі, надання інформаційних, консультативних, роз'яснювальних та довідкових послуг з питань діяльності та подальшої участі замовника у програмі.

ОСОБА_4 зазначала, що цього ж дня у відповідності до вимог п. 2.1 договорів № № 04459, 04503 нею було сплачено ТОВ «ЕкономКомфорт» 11 900 грн за дбайливе оформлення договору, а відповідно до умов договорів № № 04459/15, 04503/15 - 3 платежі (за три місяці) на загальну суму 3 598 грн 35 коп. Проте за вказаними правочинами вона позику так і не отримала.

Посилаючись на порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», а також на відсутність у ТОВ «ЕкономКомфорт» відповідної ліцензії, ОСОБА_4 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсними укладені26 травня 2015 рокуміж ОСОБА_4 та TOB «Економ Комфорт» договори № № 04459, №04503, №04459/15 та №04503/15.

Стягнуто з ТОВ «ЕкономКомфорт» на користь ОСОБА_4 сплачені кошти за договорами у розмірі 15 498 грн 35 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року апеляційну скаргу ТОВ «ЕкономКомфорт» відхилено, рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ЕкономКомфорт», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_4, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, задовольняючи позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 61, 212 ЦПК України), правильно встановили характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, врахували роз'яснення, викладені у постанові Верхового Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 6-2531цс15 та виходили з того, що предметом спірних договорів є послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, які укладено 26 травня 2015 року, тобто коли Закон України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» передбачав отримання ліцензії для надання послуг з адміністративного фінансування активів для придбання товарів у групах, дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання спірних договорів недійсними з огляду на те, що зазначені в них послуги вважаються фінансовими і регулюються вказаним Законом, у той час як ТОВ «ЕкономКомфорт» надавав їх без отримання відповідної ліцензії.

Аналогічна правова позиція також викладена і у постанові Верховного Суду України від 10 лютого 2016 року у справі № 6-2389цс15.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ЕкономКомфорт» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 17 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

Т.О. Писана

О.В.Попович