Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення коштів, за касаційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 9 591 грн 94 коп., інфляційне збільшення суми боргу - 32 644 грн 15 коп., відсотки за прострочення строків виплати страхового відшкодування - 3 063 грн 09 коп.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 04 червня 2014 року, стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на його (позивач) користь 45 503 грн 76 коп. страхового відшкодування. Проте фактично відповідач виплатив страхове відшкодування лише 13 травня 2015 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 20 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 05 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Стягнуто з Моторного (транспортного) бюро України на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 9 591 грн 94 коп., інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 32 644 грн 15 коп., 3% річних за прострочення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 3 063 грн 09 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі Моторне (транспортне) бюро України, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Рішення апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до п. 41.1. а) ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.

Отже, у Моторного (транспортного) бюро України є обов'язок відшкодувати шкоду на умовах, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Судом установлено, що 30 листопада 2012 року по вул. Надсонова у м. Ірпені Київської області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Мітсубіші», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, і автомобіля марки «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3

Постановою Ірпінського міського суду Київської області ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Відповідно до звіту про оцінку вартості збитків вартість матеріального збитку, нанесеного власнику транспортного засобу «Фіат», державний номерний знак НОМЕР_1, склала 46 003 грн 76 коп.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_4 застрахована не була, тому 16 січня 2013 року позивач звернувся до Моторного (транспортного) бюро України на підставі ст. 41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів» із заявою про виплату страхового відшкодування».

12 лютого 2013 року Моторне (транспортне) бюро України у виплаті страхового відшкодування відмовило.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року, яке 04 червня 2014 року набрало законної сили, було частково задоволено позов ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) бюро України про стягнення страхового відшкодування. Стягнуто з Моторного (транспортного) бюро України на користь ОСОБА_3 45 958 грн 79 коп.

13 травня 2015 року Моторне (транспортне) бюро України перерахувало на рахунок відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві належну позивачеві суму, визначену рішенням суду.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із його недоведеності та необґрунтованості.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що відповідач прострочив виплату страхового відшкодування, тому з нього на користь позивача підлягає стягненню пеня за період з 09 листопада 2014 poкy до 17 травня 2015 року (у межах річного строку позовної давності) у розмірі 9 591 грн 94 коп., інфляційне збільшення суми боргу в розмірі 32 644 грн 15 коп. та 3% річних в розмірі 3 063 грн 09 коп. за період з 13 лютого 2013 року (з часу відмови у виплаті страхового відшкодування) до 12 травня 2015 року (до дня виплати страхового відшкодування).

Проте з висновком апеляційного суду повністю погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 просив стягнути з Моторного (транспортного) бюро України пеню за прострочення строків виплати страхового відшкодування, інфляційне збільшення суми боргу та відсотки за прострочення строків виплати страхового відшкодування.

Відповідальність за порушення строків виплати страхового відшкодування визначена п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно із якою за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Апеляційний суд, стягуючи з Моторного (транспортного) бюро України пеню у розмірі 9 591 грн 94 коп. за період з 09 листопада 2014 року до 12 травня 2015 року, не навів жодних розрахунків та висновки свої не обґрунтував.

Зокрема, суд не вказав, яка ставка Національного банку України діяла у розрахунковому періоді, чому розрахунковим періодом є період саме з 09 листопада 2014 року до 12 травня 2015 року.

Також суд не перевірив, чи не включена пеня у стягнуту за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року суму.

Крім того, стягуючи на користь позивача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційне збільшення суми боргу за прострочення строків виплати страхового відшкодування у розмірі 32 644 грн 15 коп., апеляційний суд не вказав індекс інфляції, який використаний при обрахунку стягуваної суми.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув.

З матеріалів справи також вбачається, що на виконання рішенняДніпровського районного суду м. Києва від 24 лютого 2014 року Моторне (транспортне) бюро Україниперерахувало 02 березня 2015 року на рахунок відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві суму в розмірі 45 958 грн 79 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 02 березня 2015 року № 36255 (а. с. 36).

Проте апеляційний суд стягнув на користь позивача пеню, інфляційні втрати та 3 % річних до 12 травня 2015 року, тобто за два місяці вже після виконання відповідачем судового рішення.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 5 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик