Справа № 697/2280/15-ц
№ пров. 2/697/41/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді - Хорошун О.В.

з участю секретаря Десятник О.А.

позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Канів, Черкаської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальних і моральних збитків та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом ОСОБА_4, директора ПП «Канівська нерухомість» ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальних і моральних збитків.

Свій позов мотивує тим, що він з дружиною - ОСОБА_2, вирішили придбати житло на праві власності в м. Каневі, та усно звернулись до директора приватного підприємства «Канівська нерухомість» ОСОБА_6 з проханням про надання інформаційних та консультаційних послуг по питанню купівлі-продажу будинків та землі у м. Каневі. ОСОБА_6 погодилась надати такі послуги, та власноруч виготовила соглашение о намерениях № 7 від 10 червня 2014 року, частково заповнила пункти «соглашения», якими встановлювались права та обов'язки продавця та покупця нерухомості. При цьому, ОСОБА_6 були допущені порушення законів України, а саме ОСОБА_6, як директор ПП «Канівська нерухомість», порушила п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України, якою встановлено, що правочин між фізичною особою та юридичною особою, крім правочинів, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення (ч. 1 ст. 206 ЦК України), належить вчиняти у письмовій формі. З вини ОСОБА_6 письмовий правочин між позивачем та ПП «Канівська нерухомість» не був укладений, а ОСОБА_6 з 10.06.2014 року продовжує вимагати разом з ОСОБА_4 від позивача сплати повної вартості майна в іноземній валюті, незважаючи на те, що угодою про наміри не встановлені строки повної оплати вартості майна. ОСОБА_6 10.06.2014 р. виготовила текст «соглашения о намерениях» російською мовою та заповнила її частково, власноруч написавши від першої особи прізвище, імя, по-батькові продавця ОСОБА_4 та покупця ОСОБА_1. В угоді про наміри ОСОБА_6, в п. 1.1. не вказала характеристику будинку та площу земельної ділянки, які продаються і знаходяться по вул. Дорошенко, 80 в м. Каневі та якими правовими документами підтверджується право власності на вказане нерухоме майно ОСОБА_4. В п. 1.2 угоди про наміри, ОСОБА_6 вказала, що вартість майна складає двадцять тисяч умовних одиниць доларів США, однак, не вказала цю вартість в національній валюті України - гривні, хоча п. 1,2 угоди передбачає таке визначення, тобто графа угоди залишилась пустою, чим порушила ст. 192 Цивільного кодексу України, якою встановлено, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Також в п. 1.4 угоди про наміри зазначено, що «Продавець» отримав від «Покупця» завдаток, який входить в вартість, вказану в п. 1.2, одну тисячу двісті умовних одиниць доларів США, однак, ОСОБА_6 не дописала вказану графу, яка вимагає визначення цієї суми в гривнях. Пунктом 2 угоди про наміри встановлені обов'язки «Продавця» «при підписанні даної угоди передати оригінали правовстановлюючих документів представнику «Покупця» - «державний акт на землю», «свідоцтво на спадщину», однак, «Продавець» не передала йому вказані документи, тобто не виконала взяті на себе зобовязання. Оскільки п. 1.1. угоди про наміри встановлені обов'язки «Продавця» і «Покупця» нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу не пізніше 31 серпня 2014 року, позивач запропонував «Продавцю» ОСОБА_4 звернутись разом в нотаріальну контору, укласти передбачений законом договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, будинку і земельної ділянки, та отримати від нього решту вартості цього майна, однак, ОСОБА_4 відмовилась оформляти договір в нотаріальній конторі до того часу, поки він не виплатить повну вартість майна. Вимогу ОСОБА_4 підтримала і директор ПП «Канівська нерухомість» ОСОБА_6, яка 10.06.2014 року при підписанні угоди про наміри, отримала від нього, як від «Покупця» 300 (триста) доларів США в якості авансу, що еквівалентно було 3600 гривень, за що вона розписалася. ОСОБА_4 і ОСОБА_6 постійно вимагали від нього платежі в доларах США, незважаючи на те, що п.5.2 угоди про наміри встановлено «вартість житла і сума завдатку визначені сторонами, з урахуванням співвідношення курсів валют: один долар США рівняється 12 (дванадцять) гривень.

Як записала власноручно ОСОБА_6 в угоді про наміри «станом на 25.08.2015 року у вигляді авансу та завдатку сплачено 7600 (сім тисяч шістсот) умовних одиниць», тобто, що він - ОСОБА_1 виплатив ОСОБА_4 7600 доларів США за майно, яке має намір купити. Факт отримання від нього завдатку в сумі 7600 доларів за майно ОСОБА_4 підтвердила своїм підписом на угоді, однак, на його повторну вимогу укласти договір купівлі-продажу в нотаріальній конторі відмовилась. Більш того, ОСОБА_6 домовившись з ОСОБА_4 склала додаткову угоду до «договору про наміри № 7» від 10 червня 2014 року про продовження терміну договору про наміри № 7 від 10.06.2014 року на два роки і до 31 серпня 2017 року, повністю розрахувавшись з продавцем та оформити договір купівлі-продажу, а умовою додаткового договору визначили, що позивач повинен сплачувати ОСОБА_4 щоквартально 1500 (одну тисячу п'ятсот) доларів США. Оскільки ОСОБА_4 категорично відмовляється від оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, у нього виникли сумніви щодо намірів продати йому будинок. Він зрозумів, що ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 видавлюють з нього оплату за майно в доларах США в зв'язку з тим, що курс обміну валюти на гривню постійно зростає. Позивач змушений був отримати правову консультацію та вияснив, що договір про наміри (угода про наміри) є лише формою фіксації намірів сторін щодо наступного співробітництва і не тягне виникнення зобовязання щодо укладення у майбутньому договору купівлі-продажу. Саме за цією суттєвою обставиною договір (угода) про наміри відрізняється від попереднього договору, сторони якого, зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором (ст. 635 ЦК України), а договір про наміри (протокол про наміри, тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін, щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. В угоді про наміри № 7 від 10.06.2014 року відсутня умова про те, що позивач спочатку має сплатити повну вартість нерухомого майна в доларах США, а тільки після цього може бути оформлений договір купівлі-продажу нотаріально посвідчений.

Просить суд визнати угоду про наміри №7 від 10.06.2014 року, укладену між ОСОБА_4 і ОСОБА_1, виготовлену ОСОБА_6 - недійсною, як вчиненою з недодержанням Цивільного кодексу України. Стягнути з відповідачки ОСОБА_4 на його користь матеріальні збитки в сумі 7300 доларів США (сім тисяч триста) по курсу обміну валюти на гривні на день проголошення рішення суду, стягнути з відповідачки ОСОБА_6 на його користь матеріальні збитки в сумі 300 доларів США (триста) по курсу обміну валюти на гривні на день проголошення рішення суду, стягнути з відповідачів - ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на його користь моральні збитки по 1000 (одній тисячі) гривень з кожної, стягнути з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_6, на його користь судові витрати.

До початку судового розгляду по суті ОСОБА_4 подала зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Зустрічний позов мотивує тим, що відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія ВТВ № 129248, зареєстрованого за № 1-4065 від 05.12.2012 року державним нотаріусом Канівської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами за адресою м. Канів, Черкаська область, вул. Дорошенка, буд.80. На земельну ділянку, на якій розташовано даний будинок оформлено державний акт серія ЯИ № 543115 від 23 листопада 2009 року. ОСОБА_4 є єдиним власником вищевказаного майна. У зв'язку з фінансовими потребами та намірами придбати іншу нерухомість, ОСОБА_4, порадившись з родиною, в січні 2014 року прийняла рішення про продаж даної нерухомості. 10 червня 2014 року ФОП ОСОБА_6 телефоном повідомила ОСОБА_4 про необхідність прибути до агентства нерухомості, з оригіналами всіх документів на будинок та земельну ділянку для оформлення документів з покупцем. На зустріч 10.06.2014 року прибули ОСОБА_1 з дружиною ОСОБА_2 Як з'ясувалось, покупці не готові були відразу оформити договір купівлі-продажу, оскільки в них не було повної суми грошей. У зв'язку з чим, ОСОБА_1 було запропоновано укласти Угоду про наміри, якою встановити дату повного розрахунку та оформлення договору купівлі - продажу 31 серпня 2014 року. Також було обумовлено вартість 20 тисяч умовних одиниць (доларів США), розрахунок провести саме в доларах США, оскільки, відповідач працює в Росії, має гарну зарплату, отримує її в валюті і для уникнення втрат при обміні йому вигідно розраховуватись саме в доларах США. ОСОБА_4 не заперечувала і проти розрахунку в еквіваленті в гривнях, форма розрахунку - готівка, також запропоновано з метою можливого продажу іншим особам передати оригінали документів на будинок та земельну ділянку єдиному повноважному представнику покупця - ФОП ОСОБА_6 Було обговорено завдаток в розмірі 1200 у.о., який теж буде забезпеченням гарантії та фінансових збитків для продавця. Такі умови не були вигідними для ОСОБА_4, але вважаючи, що будинок має намір придбати родина з дітьми, позивач розчулилась та погодилась. ФОП ОСОБА_6 підготувала Угоду про наміри №7 від 10.06.2014р. в яку було вписано всі обумовлені сторонами домовленості. Позивачем та його дружиною було оглянуто всі оригінали, після чого представник покупця ОСОБА_6 поклала документи до сейфу. Відповідач передав завдаток позивачу та сторони підписали Угоду про наміри № 7 від 10.06.2014р. Відразу після підписання дружина відповідача почала молити ОСОБА_4 надати їхній родині можливість заселення до будинку негайно. Ні ОСОБА_4, ні ОСОБА_6 не очікували такого наміру. ОСОБА_6 повідомила відповідача та його дружину, що без повної оплати та оформлення договору купівлі-продажу заселення не можливе. Таких випадків за всю її діяльність на ринку нерухомого майна ще не було. Особливо враховуючи, що завдаток внесено в дуже малій сумі, який навіть не покриває 50% вартості майна. Станом на 31 серпня 2014 року повної оплати не відбулось, відповідно і оформлення, позивач та його дружина просили зачекати з грошима, впевняли, що вони скоро заплатять повну суму. Відповідач сплачував позивачу завдаток невеликими сумами. Далі відповідач сплачував частинами завдаток, жалівся, що заробітки зменшились, родичі гроші не дають, також проблеми в родині і раз за разом вмовляли позивача про відстрочку платежів. Весною 2015 року дружина відповідача повідомила позивача, що вона не має більше наміру доплачувати ОСОБА_6 залишок коштів, який було обумовлено як усно так і в Угоді про наміри в №7 від 10.06.2014р. Позивачу не сподобалась така поведінка дружини відповідача, оскільки ОСОБА_6 свою роботу повністю виконала і отримала тільки 43% оплати за неї. Також такі наміри відповідача в односторонньому порядку без узгоджень з ОСОБА_6 порушують її права, і не було гарантій, що відповідач не порушить права позивача в майбутньому таким самим шляхом. Оскільки, в Угоді про наміри №7 від 10 червня 2014 року вже не було місця для внесення запису про оплату частин завдатку, відповідач з дружиною запропонували скласти додаткову угоду. Також покупець почав розмови, що він має намір без повної оплати за будинок та земельну ділянку оформити з продавцем договір купівлі-продажу. При цьому внесені кошти складали 38% вартості об'єкту (7600,00 доларів США - сім тисяч шістсот доларів США 00 центів). При цьому продавцю зі сторони покупця не було запропоновано жодних компенсацій, як то - збільшення вартості, так як оплата відбулась не відразу, а дуже малими частинами, компенсувати орендні платежі за фактичне тривале проживання, вирубку дерев, упущену вигоду продавця від можливості придбати інше майно, на яке продавець розраховувала, тощо. Покупець запропонував продавцю звернутись до ОСОБА_6 з проханням підготувати додаткову угоду. ОСОБА_6 повідомила, що в неї такої практики ще не було, щоб люди не розрахувались за об'єкт нерухомості, жили в ньому безоплатно такий тривалий час, як власники, платили б такі невеликі гроші в якості завдатку, при цьому вимагали б оформлення договору купівлі-продажу. Також повідомила, що вона ні разу не укладала та не готувала додаткові угоди до Угоди про наміри. За наполегливістю ОСОБА_1 та його дружини, ОСОБА_6 підготувала додаткову угоду. Основною умовою ОСОБА_1 просив вказати - продовження строку дії Угоди про наміри № 7 від 10.06.2014р. - на 2 роки до 31 серпня 2017 року та вказати чергові платежі в сумі 1500 у.о. при сплаті щоквартально, також вказати про намір відповідача придбати будинок та обов'язок дотримуватись графіку платежів. Знову були сильні благання зі сторони дружини відповідача, на що в котре позивач погодилась. 25 серпня 2015 року додаткова угода до Угоди про наміри №7 від 10.06.2014р. була підписана ОСОБА_1, ОСОБА_4 та дружина ОСОБА_2 підписала як згода дружини на дії чоловіка. За цією додатковою угодою відповідачем не було сплачено жодного платежу до дня подачі зустрічного позову. Не дивлячись на це сім'я відповідача продовжують проживати в будинку позивача без жодної оплати за це та безоплатно користуючись майном позивача. Відповідно, перший платіж за Додатковою угодою від 25 серпня 2015р. закінчився 25 листопада 2015 року в сумі 1500 у.о. Станом на 04 січня 2016 року курс НБУ за 1 долар США становить 24,00 грн. Такі дії відповідача призводять до порушення прав ОСОБА_4, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду із захистом своїх порушених прав та інтересів. Додатково зауважує, що невиконання Угоди про наміри №7 від 10.06.2014р. та додаткової угоди від 25.08.2015р. призвело до заборгованості ОСОБА_1, а саме у вигляді відсутності платежів по узгодженому графіку.

Відтак, підлягає до сплати компенсація за період 26.11.2015 року - 05.01.2016 року, а саме: Розрахунок з урахуванням індексу інфляції:

Курс гривні до долара США встановлений НБУ станом на 04.01.2016р. = 24,00 грн.

1500 дол. США = 36 000 грн.

Розрахунок індексу інфляції листопад 2015р. = 102,0%

(36 000,00 х 102,0 = 36720,00 грн.)

720грн / 30 днів = 24,00 грн. х 4 дні (з 26.11.2015р.-30.11.2015р.)= 96,00 грн.

3 % річних

36000грн. х 3% = 1080,00 грн.

Період 26 листопада 2015р. - 05 січня 2016р. = 40 днів (365 днів х 40 днів = 118,00 грн.

Всього: 96,00 грн. + 118,00 грн. = 214,00 грн.

Просить суд стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючого за адресою: 19003, м. Канів, Черкаська область, вул. Дорошенка,80, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, кошти в розмірі: 36000,00 грн. - основна заборгованість; 96,00 грн. - індекс інфляції за час прострочення виконання грошового зобовязання; 118,00 грн. - 3% штрафна санкція згідно цивільного законодавства України;

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, проживаючого за адресою: 19003, м. Канів, Черкаська область, вул. Дорошенка,80, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_4, ідентифікаційний код НОМЕР_2, судові витрати.

Ухвалою суду від 05.01.2016р. відкрито провадження за зустрічним позовом та обєднано в одне провадження з первісним позовом.

Ухвалою суду від 10.03.2016р. закрито провадження в частині позову відносно директора приватного підприємства «Канівська нерухомість» ОСОБА_6 на підставі п.7 ч.1 ст. 205 ЦПК України в зв'язку з ліквідацією юридичної особи, яка була однією із сторін у справі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_3, ОСОБА_2 підтримали первісні позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені у позові та просять їх задовольнити повністю. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити повністю за їх безпідставністю.

ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов не визнала повністю та просила відмовити в його задоволенні, і задовольнити її зустрічний позов.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні первісний позов не визнала та вважає його безпідставним, про що надала письмові заперечення (а.с.68-76). Підтримала зустрічний позов у повному обсязі та просила його задовольнити повністю.

Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 та її представник - ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності в судовому засіданні первісний позов не визнали, вважають його безпідставним з викладених у письмових запереченнях обставин (а.с.48-52). Просять задовольнити зустрічний позов.

Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до змісту ст. 635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.

Судом встановлено, що сторони уклали угоду про наміри №7 від 10.06.2014р. сторін з купівлі - продажу об'єкта нерухомого майна.

Так згідно умов цієї угоди сторонами визначено істотні умови основного договору: об'єкти нерухомості, що мають бути відчуженими будинок та земельна ділянка в м.Каневі вул. Дорошенка, 80; ціна основного договору сума коштів, за яку має бути проданий будинок та земельна ділянка 20000 у.о. (доларів США); валюта виконання грошового зобовязання долар США; строк укладення основного договору до 31.08.2014 р.; умови забезпечення виконання цього договору та відповідальність за його невиконання, а також зобовязання сторін укласти в обумовлений строк договір.

В той же час за змістом угоди №7 від 10.06.2014р. в ній відсутнє волевиявлення сторін про надання їй сили попереднього договору, який в силу абз. 4 ч.1 ст. 635 ЦК України укладається у формі встановленій для основного договору, тобто письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що 25.08.2015р. сторонами укладено додаткову угоду до угоди про наміри № 7 від 10.06.2014р. (а.с.16) за умов якої ОСОБА_4 та ОСОБА_1 продовжили термін угоди про наміри №7 від 10.06.2014р. на два роки, і до 31.08.2017р. ОСОБА_1 зобов'язався повністю розрахуватися з продавцем та оформити Договір купівлі-продажу. При цьому покупець зобовязався щоквартально впродовж двох років сплачувати продавцеві по 1500 у.о., у вигляді авансу за будинок по вул. Дорошенка, 80 в м.Каневі, який їй належить, і який ОСОБА_1 має намір придбати у свою власність.

Згідно до п. 13 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. З підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

На підставі ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з істотних умов.

Відповідно до положень ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з ч.2 ст. 215 ЦК України недотримання цих умов призводить до нікчемності такої угоди.

Ураховуючи, що сторони в порушення вимог ч. 1 ст. 635 ЦК не дотримали нотаріальної форми посвідчення договору, встановленої ст. 657 цього Кодексу для основного договору, суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову про визнання таких угод недійсними, оскільки за правилом ч. 1 ст. 220 ЦК недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише в разі наявності зобовязання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2012 року № 6-176цс12 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Сторонами в укладеній угоді визначено, що загальна сума, передана позивачем відповідачу станом на 25.08.2015р. складає 7300 доларів США є сумою завдатку, що не узгоджується із змістом частини 2 статті 570 ЦК України, оскільки договори купівлі-продажу будинку й земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, то кошти сплачені ОСОБА_1 ОСОБА_4 є авансом і повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

У випадках, коли сторони домовилися укласти договір, але належно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому ж розмірі, в якому вони видавалися, оскільки, відповідно до ч.2 ст. 570 ЦК України вони є авансом, який повертається в тому ж розмірі, в якому видавався у відповідності до ч. 1 ст.1212 ЦК України, як безпідставно набуте майно.

Відповідно до роз"яснень, що містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03. 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) та вимог ст. 23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та чинним законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

Ураховуючи те, що законом не передбачено стягнення моральної шкоди в правовідносинах, що виникли між сторонами, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Як вказує ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд виходить з положень ч.1 ст.88 ЦПК України та того, що позивачем при зверненні з позовом сплачено судовий збір в розмірі 1750 грн. (а.с.1). Позов містить вимогу майнового та вимогу не майнового характерів. В задоволенні позовної вимоги немайнового характеру судом відмовлено. В частині вимог майнового характеру позов задоволено частково. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 875 грн. витрат по сплаті судового збору.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за угодою про наміри №7 від 10.06.2014р. та додатковою угодою до неї від 25.08.2015р., то суд вважає, що він не підлягає до задоволення, оскільки як вже зазначалося вище, угода про намір № 7 від 10.06.2014р. та додаткова угода від 25.08.2015р., які укладені між ОСОБА_4, як продавцем нерухомого майна та ОСОБА_1, як покупцем є нікчемними в силу того, що при їх укладенні сторонами не було дотримано вимог чинного цивільного законодавства, зокрема, положень ст.657 ЦК України, а тому ці угоди не можуть створювати юридичних наслідків.

З огляду на викладене, суд не вбачає правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 коштів в рахунок сплати чергового платежу в розмірі 1500 у.о., що еквівалентно 36000 грн., індексу інфляції за час прострочення виконання грошового зобовязання та 3% штрафних санкцій.

Крім цього, в зв'язку з відмовою в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині відшкодування на її користь судових витрат, понесених останньою при поданні зустрічного позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 220, 509, 524, 526, 533, 635, 657 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 59- 61, 79, 88, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним, стягнення матеріальних і моральних збитків - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 7300 доларів США (сім тисяч триста), сплачені як аванс.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 875 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, понесених по сплаті судового збору при поданні позову до суду.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_6 про стягнення заборгованості відмовити повністю за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий О . В . Хорошун