Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа №: 528/580/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Федорак Л.М.,

секретаря Форсюк Н.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих грошей,

в с т а н о в и в:

11 липня 2016 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду із вказаною позовною заявою до ОСОБА_2 (далі - відповідач), мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла його мати ОСОБА_3, після смерті якої відкрилася спадщина. Окрім позивача спадкоємцем майна за законом після смерті матері є її син, рідний брат позивача, ОСОБА_4. Між позивачем та ОСОБА_4 виник спір щодо розподілу спадкового майна. З метою вирішення вищезазначеного спору в судовому порядку позивач звернувся до відповідача. За усною домовленістю з відповідачем, з яким він дійшов згоди по всім істотним умовам договору, а саме: відповідач зобов'язався надати позивачу юридичні послуги на оформлення спадщини в судовому порядку, а позивач зі своєї сторони зобов'язався надати йому довіреність з усіма необхідними повноваженнями та сплатити відповідачу за його послуги 1500,00 грн. Своє зобов'язання позивач виконав в повному обсязі, 15 грудня 2015 року надав відповідачу належну чином посвідчену довіреність, та в кінці січня 2016 року сплатив відповідачу 1500,00 грн. відповідно до досягнутої домовленості як гонорар по наданню юридичних послуг та 1358,00 грн. для сплати судового збору. До теперішнього часу відповідач своїх обов'язків не виконав, аргументуючи це браком часу. На вимоги позивача повернути гроші відповідач звинуватив позивача в погрозах його та його сім'ї життю і звернувся в правоохоронні органи із заявою про нібито скоєний позивачем злочин стосовно нього. Позивач вважає, що відповідач отримав 2858,00 грн. без достатньої правової підстави і тому повинен їх повернути.

З огляду на вказане, просить суд стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті гроші в сумі 2 858,00 грн., а також витрати на сплату судового збору в сумі 551,20 грн.

16.08.2016 року відповідач через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині повернення коштів на сплату судового збору. Ухвалою суду від 28.09.2016 року у прийнятті часткового визнання позову відповідачем було відмовлено.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, пояснив, що кошти відповідач йому не повернув, договір не визнавався недійсним та не розривався.

З'ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних встановлених обставин і відповідних їм правовідносин.

Відповідно до принципу змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, суд вирішує справу на підставі наданих сторонами доказів з урахуванням їх доводів.

У судовому засіданні позивач підтвердив, що ним надано всі докази на підтвердження його позиції. Відповідач надав через канцелярію суду письмове заперечення із клопотанням про розгляд справи у його відсутність.

Як встановлено судом із копії довіреності позивача відповідачу від 15.12.2015 року /а.с. 4/, копій розписок відповідача /а.с. 5, 6/, пояснень самого позивача, позивач та відповідач уклали договір про надання відповідачем юридичних послуг позивачу, за надання яких відповідач отримав від позивача 1 500,00 грн. як гонорар, які відповідач зобов'язався повернути 23.05.2016 року, а також відповідач отримав від позивача 1 358,00 грн. для сплати судового збору, які зобов'язався повернути 30.05.2016 року. Вказані докази не спростовані відповідачем. Таким чином, позиція відповідача про те, що насправді договір не був укладений є неспроможною.

Адже договір про надання юридичних послуг є різновидом договору про надання послуг. В силу ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Із аналізу вищезазначених норм вбачається, що законодавець не заперечує можливість вчинення договорів про надання послуг усно, якщо вони повністю виконуються у момент вчинення.

А тому договір про надання юридичних послуг може бути укладений в усній формі, наявність такого договору між сторонами провадження доводиться розписками відповідача від 21.05.2016 року /а.с. 5, 6/.

Як підтвердив позивач у судовому засіданні відповідний договір не визнавався недійсним, не розривався та не змінювався сторонами, доказів протилежного відповідач суду не надав, а тому вказане слід вважати доведеним.

Позивач заявив вимоги про стягнення вище зазначених сплачених ним коштів із відповідача як безпідставно отримані кошти, оскільки відповідач не виконав своїх зобов'язань згідно умов договору.

Згідно з частинами першою та другою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно (кондиційне зобов'язання). Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Кондикційне зобов'язання виникає за наявності таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред'явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов'язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Вказане відповідає правовим позиціям ВСУ, що неодноразово висловлювались, зокрема, у справах № 6-122 цс14 від 24.09.2014 року, № 6-3090 цс15 від 02.03.2016 року.

Зважаючи на те, що у спірних відносинах між позивачем та відповідачем, на час розгляду справи існують договірні відносини, договір не визнавався недійсним, не розривався та не змінювався, таким чином, отримання коштів відповідачем від позивача може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту, зокрема, і відповідальності за порушення зобов'язань (ст. 611 ЦК УКраїни).

На підставі вищевикладеного, у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, таким чином відсутні підстави для стягнення судових витрат, понесених позивачем, із відповідачів.

З огляду на вищевикладене, на підставі ст.ст. 15, 16, 206, 611, 901, 1212, керуючись ст. ст. 1, 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд

ухвалив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Полтавської області через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л. М. Федорак