Справа № 209/5472/15-ц
Провадження № 2/209/398/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Решетник Т.О.,

за участю секретаря Мельник А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Камянське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, та просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь заподіяну матеріальну шкоду внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки, у розмірі 16 775,16 грн., що складає вартість виконання робіт, необхідних для відновлення транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1; стягнути з відповідачів в солідарному порядку компенсацію за заподіяну моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; стягнути з відповідачів в солідарному порядку витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 950 грн., та поштові послуги за викликом зацікавлених сторін у сумі 227,24 грн.; стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що 08 серпня 2015 року о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_2, будучи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи транспортним засобом «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_2, біля будинку № 11 по пр. Перемоги в м. Кам'янське, не визначивши безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, від чого транспортні засоби отримали зовнішні механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода. Автомобіль «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_3, належить на праві приватної власності ОСОБА_3. Вказані обставини щодо належності транспортного засобу, були встановлені працівниками ДАІ під час оформлення місця ДТП. Власником транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 являється ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА № 750323 від 28 травня 2003 року. Позивач має речове право на зазначений автомобіль, про що свідчить нотаріально засвідчена довіреність ВТВ № 324280 від 06.02.2013 p., на право керування та розпорядження транспортним засобом «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1, видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1. На місці скоєння дорожньо-транспортної пригоди, працівниками ДАІ була складена схема дорожньо-транспортної пригоди, відібрано пояснення від очевидців пригоди, а також від учасників самої пригоди, після чого працівниками ДАІ був складений на ОСОБА_2 протокол про адміністративні правопорушення за ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП України. Відповідно до постанови судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Багбая Є.Д., від 18 вересня 2015 року по справі № 209/3572/15-п, ОСОБА_2, в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП України, в зв'язку з чим ОСОБА_2 піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу. При таких обставинах, ОСОБА_2 своїми діями, які полягають в керуванні транспортним засобом «Хюндай Елантра», д/н НОМЕР_3, з порушенням правил дорожнього руху, внаслідок чого відбулось зіткнення транспортних засобів, завдав шкоди автомобілю «ВАЗ 2108», д/н 83169АА, чим заподіяв позивачу матеріальну шкоду. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження з визначення розміру матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу, наданого ТОВ «Агентство незалежних експертиз», вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_4, в результаті його пошкодження в ДТП складає 16 775,16 грн. Позивач зазначає, що відшкодуванню на його користь підлягають також витрати на оплату здійснення автотоварознавчого дослідження. Крім того позивач, вважає, що внаслідок винних та неправомірних дій ОСОБА_2, йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 50000,00 гривень, яка полягає в порушенні права власності, моральних переживань та страждань з приводу того, що особа яка пошкодила його майно та повинна відповідати за свої дії, тривалий час не має на меті добровільно відшкодувати заподіяні матеріальні збитки, від досудового врегулювання спору відмовляється, від зустрічі та переговорів ухиляється. Хвилювання та думки про те, як відновити свій транспортний засіб, тримають позивача у постійній нервовій та психологічній напрузі, що вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі. Переживання, нервовий стрес, викликані відсутністю коштів, порушенням ходу звичного життя призвели до погіршення його здоров'я, порушення нормальних життєвих зв'язків та вплинуло на відносини в сім'ї та на роботі.

Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 29.03.2016 р. до участі у справі в якості третьої особи залучено Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо».

Ухвалою суду (протокольна форма) від 14.04.2016 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_4.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні, яке відбулося за його участю 14.04.2016 року, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, надав пояснення, посилаючись на обґрунтування позову. В наступне судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні, яке відбулося за їх участю 14.04.2016 року, позов не визнали у повному обсязі, просили у задоволенні позовних вимог відмовити повністю, з тих підстав, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, розмір матеріальної шкоди не встановлено, висновок експерта є суперечливим. Крім того представник відповідача адвокат ОСОБА_5 зазначив, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем у справі, до якої позивачем також заявлені вимоги. В наступне судове засідання відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача адвокат ОСОБА_5 не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги не визнала в повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причину неявки до суду не повідомив.

Представник третьої особи - ТзДВ "СК "Кредо" в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 08 серпня 2015 року о 13 годині 00 хвилин, ОСОБА_2, будучи в стані алкогольного сп'яніння та керуючи транспортним засобом «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_3, біля будинку № 11 по пр. Перемоги в м. Кам'янське, не визначивши безпечну швидкість руху, здійснив наїзд на автомобіль «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, від чого транспортні засоби отримали зовнішні механічні пошкодження та заподіяна матеріальна шкода, що підтверджується постановою Дніпровського районного суду міста Дніпродзержинська від 18 вересня 2015 року у справі № 209/3572/15-п, згідно якої ОСОБА_2, в судовому засіданні свою вину визнав у повному обсязі та його визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 130, ст. 124 КУпАП України, та накладено адміністративне стягненню у вигляді штрафу (а.с 7).

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, що набрала законної сили, обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Судом встановлено, що автомобіль «Хюндай Елантра», держаний номерний знак АЕ 7585ЕІ, належить на праві приватної власності ОСОБА_3. Також судом встановлено, що власником транспортного засобу «ВАЗ 2108», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії ЯАА № 750323 від 28 травня 2003 року (а.с.25), в свою чергу позивач ОСОБА_1 має речове право на зазначений автомобіль, про що свідчить довіреність від 06.02.2013 p., посвідчена приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр.№89 на право керування, розпорядження транспортним засобом «ВАЗ 2108», д/н НОМЕР_1, а також представництва інтересів, права отримання відшкодування, а також вчинення інших юридично значимих дій, яка видана ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.24).

Відповідно до ст. 398 ЦК України право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 1192 ЦК України передбачає, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно розяснень, викладених в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до якого особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (п.4 зазначеної Постанови).

Згідно роз'яснень, викладених в п.13 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК України положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що вказані факти вказують на ту обставину, що ОСОБА_2 під час вчинення ДТП керував автомобілем марки «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3 на відповідній правовій підставі, в звязку з чим він як винна особа, а не власник автомобілю ОСОБА_3, повинен нести відповідальність за завдання шкоди позивачу.

Крім того, власник пошкодженого в ДТП транспортного засобу, а саме ОСОБА_4 був залучений до участі у справі в якості третьої особи, і будь-яких заперечень проти позову від нього не надходило.

Відповідно до ст. 7 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність, проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування у випадках, встановлених законом.

Згідно звіту № 11/001 про визначення суми матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу, а саме автомобіля моделі «ВАЗ2108», реєстр. номер НОМЕР_1, складеного 27.11.2015 року відділом судової авто експертизи ТОВ «Агентство незалежних експертиз», вартість матеріального збитку, завданого власнику легкового автомобіля «ВАЗ2108», реєстр. номер НОМЕР_1 в результаті його пошкодження при ДТП складає 16 775,16 грн. (а.с.8-18).

На огляд автомобіля запрошувався відповідач ОСОБА_2, що підтверджується копіями поданих телеграм, розмір витрат на які становить 214,16 грн. (а.с.20-21).

Розмір витрат позивача, які повязані зі складанням звіту про оцінку вартості завданої шкоди, становить 950,00 грн. (а.с.19).

На день скоєння ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 як власника автомобіля «Хюндай Елантра», державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який був нею укладений з Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», із лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду, заподіяну майну 50000,00 грн., та франшизою на рівні 0,00 грн., про що свідчить поліс №АІ/8332441, термін дії якого становив до 22.05.2016 року (а.с.49).

При цьому, позивач в судовому засіданні зазначив, що вимог до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування збитків не предявляв.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов'язане з виконанням цими особами обов'язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов'язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов'язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2808цс15.

Відтак, позивач має право на захист свого речового права, шляхом предявлення вимоги про відшкодування майнової шкоди до винуватця ДТП ОСОБА_2, а тому, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 суми матеріальної шкоди у розмірі 16 775,16 грн., витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 950,00 грн.

Щодо заявлених вимог позивача про стягнення витрат на оплату телеграм про виклик зацікавлених сторін на огляд транспортного засобу у сумі 227,24 грн., суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в цій частині підтверджені лише частково на суму 214,16 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Частиною першою ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Пунктом 1 частини 2 цієї ж статті передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Як роз'яснює Пленум Верховного Суду України в п.5 постанови №4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (з послідуючими змінами) при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд обов'язково повинен з'ясувати: наявність такої шкоди, чим підтверджується факт заподіяння позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

З урахуванням всіх обставин справи, суд вважає доведеним, що неправомірними діями відповідача ОСОБА_2, які виявились у вчиненні винних дій, що призвели до пошкодження транспортного засобу, позивач пережив душевні страждання, отримав психологічний стрес, перебуваючи за кермом під час ДТП, що безумовно негативно вплинуло на його психологічний стан, порушило звичайний життєвий ритм та вимагало додаткових зусиль для організації життя, що з урахуванням п.2 ч.2 ст.23 ЦК України свідчить про наявність моральної шкоди.

Враховуючи ступінь душевних страждань позивача, та виходячи з принципу розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, а з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача на відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 2000,00 грн.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до яких в числі інших належать і витрати на правову допомогу.

За ч.ч. 1, 2 ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі.

Згідно з вимогами ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем наданий суду договір про надання правової допомоги від 26.04.2016 р., укладений між ОСОБА_1 та адвокатом ОСОБА_7, а також акт виконаних юридичних робіт по договору про надання правової допомоги від 26.04.2016 року, за яким вартість виконаних юридичних робіт та наданих послуг становить 2000,00 грн.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо відпрацьованих годин особою, яка надавала правову допомогу, не надано відповідних платіжних документів про оплату правової допомоги, не здійснено розрахунок її вартості у відповідності до ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, не підлягають задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати у справі, що складаються з судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 223 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо», про відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки (внаслідок дорожньо-транспортної пригоди), - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2, матеріальну шкоду у розмірі 16 775 (шістнадцять тисяч сімсот сімдесят пять) гривень 16 коп., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 950,00 (девятсот пятдесят) гривень, витрати на оплату телеграм про виклик зацікавлених сторін на огляд транспортного засобу у сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 16 копійок, моральну шкоду у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок, а всього 19939 (девятнадцять тисяч девятсот тридцять дев'ять) гривень 32 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, який зареєстрований: ІНФОРМАЦІЯ_2, судовий збір у розмірі 199,37 (сто девяносто девять) гривень 37 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Cуддя Т.О. Решетник