№ 201/373/16- ц
провадження 2-п/201/95/2016
УХВАЛА

31 серпня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки і стягнення витрат, -

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2016 року до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки і стягнення витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року позовні вимоги були задоволені повністю.

09 серпня 2016 року відповідач ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з заявою про перегляд вказаного заочного рішення суду від 21 березня 2016 року, посилаючись на незаконність винесення такого рішення, не правильність вирішення спору, не відповідність висновків суду матеріалам справи та порушення процесуальних норм при винесенні ухвали про заочний розгляд справи і винесення заочного рішення.

Представник заявника вимоги заяви підтримав, просив скасувати вказане заочне рішення суду і призначити справу до розгляду в загальному порядку, задовольнивши їх заяву в повному обсязі.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, в письмовому зверненні до суду вимоги заяви не визнав повністю, заперечував проти них, просив заяву банку залишити без задоволення і справу розглянути без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаного позивача відповідно до ст. ст. 169, 231 ЦПК України.

Зясувавши думку сторін, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заяву не обґрунтованою і не підлягаючою задоволенню.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що дійсно Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 21 березня 2016 року була розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки і стягнення витрат, заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року позовні вимоги були задоволені в повному обсязі.

У відповідності до ст. 224 ЩІК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», скориставшись своїм правом, яке передбачено ст. ст. 228-232 ЦПК України, звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення. Обставини, викладені в заяві цього відповідача є не обґрунтованими з огляду на наступне.

В своїй заяві ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» зазначає, що в справі був наявним реальний спір стосовно кредитного договору і договору іпотеки, сум боргу з позивачем, останній не вказав всіх обставин спору, не надав всіх необхідних документів і взагалі фактично вибрав неналежний спосіб захисту своїх інтересів, не згодні і по суті рішення, про час та день судового розгляду даної цивільної справи належним чином не були повідомлені, про що свідчить відсутність в матеріалах справи такого повідомлення на реальну адресу знаходження, яке було б ними отримано.

Але судом встановлено, що згідно загальновідомих фактів місце знаходження цього відповідача є конкретним і визначеним: вул. Набережна Перемоги, 50 в м. Дніпропетровську, саме на вказану адресу цьому відповідачу направлялися повістки про слухання справи 09 лютого, 21 березня 2016 року, відповідач повинен був їх отримувати і він їх отримав, оскільки про поданий позов точно знав, до суду поверталися повідомлення про отримання відповідачем повісток і повідомлень суду про слухання справи,є поштові реєстри про відправлення таких повідомлень про слухання справи і саме повідомлення, в тому числі і на 21 березня 2016 року (а. с. 48).

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Уразі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобовязана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обовязки.

Після перенесення та відкладення в слуханні справи, в тому числі і через неявки без поважних причин в судове засідання і цього відповідача (09 лютого 2016 року), 21 березня 2016 року судове засідання відбулося, справа розглянута по суті і винесено рішення.

Згідно ч. 1 ст. 232 ЦПК заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Ознайомившись зі змістом заяви банку про перегляд заочного рішення від 21 березня 2016 року, суд вважає, що причини неявки в судове засідання, що відбулося 13 червня 2016 року, не є поважними та заява не містить доказів, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Так в цій заяві про перегляд рішення відповідач вказує про те, що йому не було відомо про час та дату судового засідання посилаючись на те, що про рішення він дізнався тільки пізніше. Але вказане не відповідає дійсності, оскільки відповідач не повідомляв суду про зміну місця мешкання та реєстрації, в заяві про перегляд заочного рішення суду вказана адреса місця знаходження і реєстрації відповідача. Окрім того, твердження відповідача про те, що судова повістка про виклик в судові засідання ним не отримані, не відповідає дійсності і є лише припущенням відповідача нічим не підтвердженим, оскільки повістка отримана а. с. 48, про що є поштове повідомлення і отримана завчасно 01 березня 2016 року.

Отже, суд робить висновок про те, що відповідач по справі був своєчасно належним чином повідомлений про слухання справи 21 березня 2016 року і в інші дні слухання цієї справи.

Після розгляду судом справи по суті і винесення заочного рішення суд повинен був належним чином повідомити відповідача про розгляд справи та направити йому копію винесеного рішення для відома і можливості реалізації свого права в разі незгоди з рішенням оскаржити його в передбаченому законом порядку і визначені законом строки. Вказане судом було виконано.

Таким чином, заява банку ґрунтується на припущеннях, які нічим не підтверджуються, що в свою чергу суперечить ст. 60 ЦПК України, яка говорить про те, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, можливо зробити висновок про те, що підстави для скасування заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2016 року відсутні.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що заява не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги позицію відповідача, його представника стосовно наполягання на своїй заяві про перегляд заочного рішення суду, оскільки вона спростовується вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджується.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки і стягнення витрат залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 158, 209, 210, 212, 218, 228 - 232 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про скасування заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки і стягнення витрат залишити без задоволення.

Заочне рішення по вказаній цивільній справі може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя -