Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Ластовки Н.Д., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, -

встановив:

Дніпровським районним судом міста Києва 16.08.2016 року відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька.

15.08.2016 року представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якому просить вжити заходів забезпечення позову та надати ОСОБА_1 дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України в період з 19.08.2016 року по 19.09.2016 року, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що у позивача та відповідача є спільна дитина - ОСОБА_4, після тривалого проживання, сторони дійшли висновку про те, що їх подальше спільне життя неможливе через несумісність характерів, наразі їх спільна дитина є ученицею другого класу та відвідує додаткові заняття з танців, в сезон літніх відпусток та канікул позивачка з метою відпочинку, оздоровлення та спілкування малолітньої дитини з іншими членами родини має намір відвідати з гостьовим візитом рідних, які мешкають в місті Владивосток, Російської Федерації в період з 19.08.2016 року по 19.09.2016 року, проте відповідач відмовляться надати дозвіл для виїзду за кордон дитини, зважаючи, що позивач діє в інтересах дитини в забезпеченні її всебічного розвитку та не має на меті порушувати право відповідача, як батька, на участь у вихованні спільної малолітньої дитини, просить вжити необхідні заходи щодо можливості тимчасово виїхати з дитиною за межі України без згоди батька.

Відповідно до ч.1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд, вивчивши матеріали справи, дійшов до висновку, що заява позивача про забезпечення позову є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Так, згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову допускається на будь - якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК України), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. У п. 7 цього зазначеної Постанови Пленуму ВСУ вказано, що питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні.

Відповідно до ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно з ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України.

Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд, з урахуванням вказаних доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, вважає, що між сторонами дійсно виник спір який ґрунтується на взаємних неприязних стосунках що виникли між позивачем та відповідачем, у зв'язку з чим існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову в частині вимог щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька, що в першу чергу порушує інтереси дитини, а тому враховуючи викладені норми чинного законодавства, виходячи з інтересів дитини, суд оцінивши зібрані по справі докази, дійшов висновку, що заява представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись статями 151-153, 209, 210 ЦПК України, п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року, суддя, -

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини, надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька задовольнити.

Надати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) дозвіл на тимчасовий виїзд малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в період з 19.08.2016 року по 19.09.2016 року, без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2).

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку тільки в частині недотримання правил підсудності до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі в 5-ти денний строк з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Суддя: