Справа № 344/2989/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2024/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Малєєва А.Ю.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ «Дельта Банк» -

Семенюка О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення відсотків за договором банківського вкладу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» та Фонду гарантування вкладів фізичних осіб із вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що Банк в порушення умов договору банківського вкладу, укладеного між сторонами 26.07.2014 року на суму 45 000 грн із виплатою йому 22,75% річних на строк до 31.07.2015 року, не виплатив йому відсотки за період березень-жовтень 2015 року у розмірі 6549,19 грн. Посилаючись на те, що Банк в добровільному порядку відмовляється повертати йому вищевказану заборгованість, просив стягнути її в судовому порядку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25 серпня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій вважає, що суд, застосувавши до спірних правовідносин ч.1 ст. 26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», захистив тим самим інтереси Банку, а не його інтереси. На думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано того, що за умовами укладеного між ними договору банківського вкладу, Банк зобов'язаний був виплачувати йому відсотки до закінчення дії договору, тобто до 31.07.2015 року, а не до дня початку процедури виведення банку з ринку, тобто до 03.03.2015 року. При цьому, вказує позивач, навіть за таких умов, Банк повинен був виплатити йому вклад одразу після 03.03.2015 року, а не у жовтні місяці. Посилаючись на те, що відповідач користувався його коштами протягом семи місяців та отримував економічну вигоду, просив рішення про відмову у його позові скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В судове засідання апелянт ОСОБА_3 не з'явився повторно з невідомих причин, хоч судові повідомлення були вручені завчасно. Отже, є правові підстави для розгляду справи у його відсутності.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився також, однак надіслав на адресу суду заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін.

Представник ПАТ «Дельта Банк» доводи апеляційної скарги заперечив. Рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції свою позицію обґрунтував тим, що позивачу були нараховані відсотки за банківським вкладом до 03.03.2015 року, тобто до дня запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», і всі належні йому до виплати кошти банком переведені з вкладного рахунку на поточний. А тому виплата коштів вкладу ОСОБА_3 була здійснена без порушень чинного законодавства. Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка.

Судом першої інстанції встановлено і з матеріалів справи вбачається, що 26.07.2014 року між сторонами було укладено договір банківського вкладу №007-08521-260714 на суму 45 000 грн, на строк до 31.07.2015 року із виплатою позивачу 22,75% річних (а.с.3).

Також судом з'ясовано, що на підставі Постанови Правління НБУ №150 від 02.03.2015 року ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроспроможних, а 03.03.2015 року розпочато процедуру виведення відповідача з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації терміном до 02.10.2015 включно (а.с.64-68).

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про застосування до спірних правовідносин спеціального Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», п.п. 1, 5 ч.5 ст. 36 якого, зокрема, передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами. При цьому, обмеження, встановлене п.1 ч.5 даної статті не поширюється тільки на виплати коштів за вкладами за договорами, строк яких закінчився.

Як вбачається із умов укладеного між сторонами договору вкладу від 26.07.2014 року, строк його дії на час запровадження тимчасової адміністрації, тобто станом на 03.03.2015 року, не закінчився.

Згідно п. 1 ст. 26 вищеназваного Закону Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки,станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Таким чином, оскільки строк дії договору банківського вкладу не закінчився і до 03.03.2015 року позивачу були нараховані відсотки у сумі 616,95 грн, які йому були переведені із вкладного на поточний рахунок і які були доступні для отримання позивачем, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3

Посилання апелянта на те, що застосовуючи до спірних правовідносин ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не приймаючи до уваги при цьому умови договору вкладу, суд першої інстанції не захистив його законні інтереси, не ґрунтуються на нормах матеріального права. У правовому висновку, який було висловлено у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі №6-2001цс15, з цього приводу зазначено, що відсутні підстави для стягнення коштів з банку за договором банківського вкладу, якщо на момент ухвалення судового рішення в банку діє тимчасова адміністрація чи відбувається ліквідація банку. В такому випадку застосуванню підлягає лише Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким визначається черговість задоволення вимог кредиторів.

Приймаючи до уваги вище викладене, розглянувши справу в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженого рішення немає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 218, 307, 308, 313-315, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 25 серпня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

А.Ю. Малєєв