Справа № 361/2111/16-ц Головуючий у І інстанції Маценко Н. П.
Провадження № 22-ц/780/4155/16 Доповідач у 2 інстанції Голуб С. А.
Категорія 56 28.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.,

суддів Ігнатченко Н.В., Приходька К.П.,

за участі секретаря Топольського В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах позивачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Житлосервіс» про захист прав споживачів та визнання окремих положень договорів про надання житлово-комунальних послуг недійсними

в с т а н о в и л а :

В квітні 2016 року позивачі пред»явили в суді названий позов посилаючись на те, що вони є власниками житлових будинків на території містечка малоповерхової забудови житлового масиву «Нова Богданівка».

У 2010-2011 роках сторони підписали договори про надання житлово-комунальних послуг. Строк дії вказаних правочинів встановлено в 3 роки, після чого договори вважаються продовженими на тих самих умовах і на той же трирічний термін згідно п.8.4 цих Договорів.

При укладанні договорів на надання ЖКП ( далі Договір) відповідач відступив від змісту Типового договору про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, затвердженого постановою № 529 від 20.05.2009 р. Кабінету Міністрів України, включивши у них п.3.5 наступного змісту: « споживач надає згоду, що виконавець без попереднього погодження із споживачем має право самостійно переглядати та затверджувати тарифи на житлово-комунальні послуги відповідно до офіційного рівня інфляції, встановленого Державним комітетом Статистики України, збільшення розміру середньої заробітної плати в галузі, але не частіше, ніж двічі на рік (один раз на шість місяців). Такі зміни тарифів на житлово-комунальні послуги не потребують внесення Сторонами письмових змін до цього Договору шляхом укладання відповідних додаткових угод.»

Вказане положення (пункти) відповідно до ст. 18 Закону України „Про захист прав споживачів" є несправедливими для позивачів - споживачів послуг, обмежують (ущемляють) їх права. Таким чином, цими пунктами у всіх договорах відповідач надав собі право в односторонньому порядку змінювати умови договорів на власний розсуд, чим порушується принцип добросовісності, його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на користь відповідача. Надання відповідачу можливості збільшувати ціну (тарифи) без надання споживачам права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору є також несправедливою умовою договорів, вказаною в пункті 13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів».

У листопаді 2015 року з рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25 червня 2015 року дізналися про порушення своїх прав, а саме те, що ТОВ «Аркада-Житлосервіс» за результатами своєї діяльності впродовж 2011-2015 років визнане таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринках надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і експлуатаційних послуг у межах с. Богданівка, при цьому його дії містять ознаки порушень, передбачених ЗУ «Про захист економічної конкуренції» у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) положенням на ринку у межах одного населеного пункту.

Просили суд визнати недійсними з моменту їх вчинення положення підпункту 2 пункту 3.5 і ч. 2 пункту 3.5 у договорах про надання житлово-комунальних послуг, укладених між ними та ТОВ «Аркада-Житлосервіс» у 2010-2011 роках наступного змісту, починаючи зі слів: «надає згоду, що виконавець без попереднього погодження із споживачем має право самостійно переглядати та затверджувати тарифи на житлово-комунальні послуги відповідно до офіційного рівня інфляції, встановленого Державним комітетом статистики України, збільшення розміру середньої заробітної плати у галузі, але не частіше ніж вдвічі на рік (один раз на шість місяців); такі зміни тарифів на житлово-комунальні послуги не потребують внесення сторонами письмових змін до цього Договору шляхом укладання відповідних додаткових угод, а саме у конкретних з ТОВ «Аркада-Житлосервіс» договорах про надання житлово-комунальних послуг: № 428-Б/ТЕХ від 24.11.2010 року, укладеним з ОСОБА_3; №430-Б/ТЕХ від 30.11.2010 року, укладеним з ОСОБА_4; №423-Б/ТЕХ від 06.10.2010 року, укладеним з ОСОБА_5; № 444-Б/ТЕХ від 22.03.2011 року, укладеним ОСОБА_6; № 403-Б/ТЕХ від 11.03.2010 року, укладеним ОСОБА_7; № 63-Б/ТЕХ від 12.05.2010 року, укладеним з ОСОБА_11; № 456-Б/ТЕХ від 12.07.2011 року, укладеним з ОСОБА_8; № 416-Б/ТЕХ від 02.08.2010 року, укладеним ОСОБА_12; № 409-Б/ТЕХ від 29.07.2011 р., укладеним з ОСОБА_10

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено за спливом позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник позивачів адвокат ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 зазначає про те, що суд помилково відмовив у задоволенні позову з тих підстав, що спливла позовна давність. Наголошує на тому, що про порушення своїх прав позивачі дізнались не з часу підписання ними договорів, а з рішення адміністративної колегії Київського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25 червня 2015 року.

Просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі по даній справі є споживачами житлово-комунальних послуг, що надаються ТОВ «Аркада-Житлосервіс», про що свідчать договори № 428-Б/ТЕХ від 24.11.2010 року, № 430-Б/ТЕХ від 30.11.2010 року, № 423-Б/ТЕХ від 06.10.2010 року; № 444-Б/ТЕХ від 22.03.2011 року; № 403-Б/ТЕХ від 11.03.2010 року; № 63-Б/ТЕХ від 12.05.2010 року; № 456-Б/ТЕХ від 12.07.2011 року; № 416-Б/ТЕХ від 02.08.2010 року; № 409-Б/ТЕХ від 29.07.2011 року.

Згідно із п. 1.1 вказаних договорів виконавець приймає на себе зобов'язання виконувати функції експлуатуючої організації на території містечка малоповерхової забудови «Нова Богданівка» і надавати роботу (послуги) перелік яких викладений у п. 1.2 договору, а споживач приймає на себе зобов'язання приймати роботи (послуги), що виконані та сплачувати їх вартість за встановленими тарифами на умовах Договору.

Оскаржуваним п. 3.5 договорів передбачено, що споживач надає згоду на те, що виконавець без попереднього погодження із споживачем має право самостійно переглядати та затверджувати тарифи на житлово-комунальні послуги відповідно до офіційного рівня інфляції, встановленого Державним комітетом Статистики України, збільшення розміру середньої заробітної плати у галузі, але не частіше ніж двічі на рік (один раз на шість місяців).

Такі зміни тарифів на житлово-комунальні послуги не потребують внесення Сторонами письмових змін до цього договору шляхом укладення відповідних додаткових угод.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правочини пункт якого позивачі просять суд визнати недійсним були підписані ними у 2010-2011 роках. Отже, підписуючи договори останні були ознайомлені із його умовами . Із даним позовом позивачі звернулися до суду лише у квітні 2016 року, тобто по сплину трьох років. Заявляючи вимогу про визнання недійсними окремих положень договорів, позивачі посилаються на рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України від 25.06.2015 року Однак суд визнав, що це рішення Антимонопольного комітету України не може бути підставою для поновлення пропущеного строку позовної давності та не є початком перебігу позовної давності коли позивачі дізналися або повинні були дізнатися про порушення своїх прав.

Проте судова колегія лише частково погоджується із судом першої інстанції виходячи з такого.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивачами позов поданий поза позовною давністю. Разом із тим, відмовляючи у позові з цих підстав суд першої інстанції не врахував роз»яснення які містяться пункті 11 Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» згідно з яким у випадку пропуску строку звернення до суду без поважної причини, суд в рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про це заявлено стороною, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто спочатку суд має встановити обставини справи, які мають значення для справи, визначити відповідні їм правовідносини і норми матеріального права, які їх регулюють, на підставі встановленого навести мотиви, з яких він виходив визнаючи чи доведений позов, чи є право позивача порушеним і чи відповідальним є за це порушення відповідач і лише після цього вирішувати питання чи підлягає це порушене право судовому захисту.

Суд же першої інстанції відмовивши в позові з підстав спливу позовної давності, тим самим визнав, що право позивачів є порушеним, але не підлягає судовому захисту. Разом із цим взагалі не вказав у своєму рішенні у чому полягало порушення відповідачем прав позивачів.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду не може бути залишеним без змін, а підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Вирішуючи справу у межах повноважень апеляційного суду, встановлених ст. 303 ЦПК України судова колегія встановила такі обставини справи і відповідні їм правовідносини.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та інтересів.

Користуючись наданим їм законом правом, позивачі звернулись до суду з позовом про визнання недійсним з моменту вчинення положень п.п.2 п.3.5. і ч.2 п.3.5. Договорів про надання житлово-комунальних послуг, які були укладені між ними та відповідачем.

Обґрунтовували свій позов тим, що це положення є несправедливими, обмежують їх права споживачів, і просили їх визнати недійсними з підстав недотримання сторонами у момент укладення договорів вимог ч.ч.1,3 і 5 ст. 203 ЦК України і ч.ч.1.2 і п.п.3,10,11.13, ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.1-3.5,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1-3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»

1. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

2. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

3. Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

3) встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

10) установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11) надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

13) визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Як роз»яснено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Враховуючи наведене, судова колегія визначає підстави позову не з тих норм матеріального права, на які посилались позивачі , а з обставин, якими вони обґрунтовували свій позов. Тобто предметом позову є визнання недійсним п.3.5. Договору про надання житлово-комунальних послуг, а оскаржували позивачі цей пункт договору з підстав несправедливості умови Договору про односторонню зміну відповідачем тарифів на послуги без укладання додаткових угод .

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Керуючись цієї статтею позивачі мали довести суду, що укладання цього пункту є несправедливим відповідно до п.п.3,10,11,13 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

На доведення своїх позовних вимог позивачі надали суду безпосередньо копії оскаржуваних договорів, а також ряд документів, на підставі яких можна встановити, що протягом 2012-2105 років між позивачами та відповідачем існує спір щодо структури тарифу, обґрунтованості підвищення тарифів у 2015 році.

Позивач в судовому засіданні не змогли обґрунтувати наявність обставин, передбачених п.3 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме щодо встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця.

Також не навели жодного доводу щодо того з якими обов'язковими для споживача умовами, позивачі не мали реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (п.10 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів») і не надали доказів цього. Тобто з наведених в п.п. 3,10 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав, п.3.5 Договору не можна визнати несправедливим.

Оцінюючи доводи позивачів щодо несправедливості п.3.5 Договору відповідно до п.11 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», судова колегія виходить з такого.

Відповідно до ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як встановлено судовою колегією сторони досягли усіх істотних умов договору щодо його предмета, строку дії, обов»язків сторін, ціни та інше.

Оцінюючи п.3.5 Договору судова колегія встановила, що виконавець має право переглядати та затверджувати тарифи на житлово-комунальні послуги не вільно на власний розсуд і в будь-який час, а лише за певних умов відповідно до офіційного рівня інфляції, встановленого Державним комітетом статистики України, збільшення розміру середньої заробітної плати у галузі, але не частіше ніж двічі на рік (один раз на шість місяців). Тобто сторони обумовили таке право виконавця певними застереженнями, а тому доводи позивачів про те, що внаслідок включення до Договору п.3.5. існує істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача є необґрунтованими.

Також несправедливість умов договору, викладених в пункті 3.5, на думку позивачів, полягала в тому, що договором не було передбачено право споживачів на розірвання такого договору при непогодженні із таким збільшенням. (п.13 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів»)

Разом із тим, як вбачається із п.8 Договору сторони передбачили загальні умови розірвання Договору. По-перше, це було можливо по закінченню трирічного строку його дії до його пролонгації при наявності претензій один до одного. Оскільки таких претензій не було, договір є пролонгованим. По-друге, договір може бути достроково розірваний за письмовою згодою сторін шляхом підписання відповідної додаткової угоди до цього Договору з урахуванням вимог підпункту 2.2.9 п.2.2. Договору.

Судова колегія встановила, що відповідач з 01.02. 2015 року на підставі п.3.5. Договору збільшив тарифи за надання послуг до 722,54 грн. Як вбачається із позовної заяви та пояснень позивачів і підтверджується матеріалами справи, позивачі вважають таке збільшення тарифу необґрунтованим, оскільки він не відповідає рівню інфляції. До збільшення тарифу між сторонами не існувало спору щодо несправедливих умов договору.

Тобто вбачається, що у позивачів з відповідачем фактично існує спір не щодо несправедливих умов договору, а спір щодо розміру тарифу з 01.02.2015 року, а також його структури. Однак позивачі обрали невірний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання недійсним п.3.5. Договору про надання житлово-комунальних послуг. Обставини викладені в позовній заяві не підтверджуються матеріалами справи, внаслідок чого позивачі не довели в судовому засіданні своїх позовних вимог .

З врахуванням викладеного , судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції має бути скасоване з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, але не з підстав спливу позовної давності, а з підстав недоведеності позовних вимог позивачами.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 травня року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_10 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аркада-Житлосервіс» про захист прав споживачів та визнання окремих положень договорів про надання житлово-комунальних послуг недійсними відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді