АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/4147/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2340/16Головуючий у 1-й інстанції Новак Ю. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: Дорош А.І.

Суддів: Триголова В.М., Омельченко Л.М.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_4, ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради, про виселення,-

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача ОСОБА_1,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом. Уточнивши позовні вимоги, просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою м. Полтава, вул. Кармелюка, 55-а. В обґрунтування позову ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № PLJ0GA00000016 від 22 березня 2007 року, який забезпечений договором іпотеки, відповідно до якого батько позичальника ОСОБА_7 надав в іпотеку нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 71,90, житловою площею 49,90 кв.м., який розташований в м. Полтаві, по вул. Кармелюка, 55-а. ОСОБА_4 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором. У зв'язку з цим рішенням апеляційного суду Полтавської області від 05 березня 2014 року було звернено стягнення на предмет іпотеки. Враховуючи положення ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначав, що відповідачі безпідставно займають житлове приміщення, чим порушують права банку.

19.02.2015 року позивач подав суду уточнену позовну заяву, в якій просив суд виселити ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_8, які зареєстрвані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки, розташованому за адресою м. Полтава, вул. Кармелюка, буд.55а ( т. 1 а.с. 114-115).

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задоволено частково.

Виселено ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 із будинку 55-а по вул. Кармелюка в м. Полтава Полтавської області.

В частині позовних вимог щодо виселення ОСОБА_4, який зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 із будинку 55-а по вул. Кармелюка в м. Полтава, Полтавської області - відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Полтави вд 24 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено (т.2 а.с. 104-108).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, про виселення скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до цього ж суду. В іншій частині рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року залишено без змін (т.2 а.с. 146-148).

Отже, предметом даного апеляційного розгляду є апеляційна скарга ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 із будинку 55-а по вул. Кармелюка в м. Полтава Полтавської області.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду в частині задоволенні позову скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити у задоволенні позову про виселення її та її малолітніх дітей зі спірної квартири.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішеня є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому рогляді справи.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 22.03.2007 року укладено кредитний договір, згідно якого банк надав кредит на суму 27 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 22.03.2017 року (т.1 а.с. 5-7).

З метою забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між позивачем та ОСОБА_7 22.03.2007 року укладено договір іпотеки житлового будинку за адресою м. Полтава, вул. Кармелюка, 55-а (т.1 а.с. 8-9).

05 липня 2008 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується актовим записом про смерть №2219 від 07.07.2008 року.

Після смерті іпотекодавця ОСОБА_7 відповідач ОСОБА_4 набув статусу іпотекодавця на підставі ст. 23 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Не виконуючи свої зобов'язання за кредитним договором, у ОСОБА_4 утворилась заборгованість, що було підставою для звернення у березні 2013 року ПАТ КБ «Приват Банк» до суду з позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2013 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - відмовлено ( т.1 а.с. 10).

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 05 березня 2014 року вказане рішення місцевого суду - скасовано в частині відмови у задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалено в цій частині нове рішення. Позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" задоволено в частині звернення стягнення на предмет іпотеки. В рахунок погашення заборгованості в сумі 381 510 грн.92 коп. за кредитним договором, укладеним 22 березня 2007р. між ПАТ КБ "Приватбанк" та ОСОБА_4, звернуто стягнення на житловий будинок в м. Полтаві по вул. Кармелюка, 55а, загальною площею 71,9 кв. м., реалізацію якого слід здійснити в межах виконавчого провадження з визначенням початкової ціни предмету іпотеки не менше 177 тис. грн. В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 06 грудня 2013 року залишено без змін (т.1 а.с. 11).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.05.2014 року рішення апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2014 року залишено без змін.

Оскільки, рішення апеляційного суду Полтавської області від 26 листопада 2015 року в частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення є чинним, тобто спір в цій частині вирішено, то рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року в частині вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про виселення в апеляційному порядку не переглядається.

Позивачем направлялося повідомлення на ім»я ОСОБА_3 з вимогою в 30-денний строк з дня отримання цієї вимоги добровільно звільнити будинок за адресою м. Полтава, вул. Кармелюка, 55а. Вказана вимога ОСОБА_3 отримала 23.02.2015 року, що підтверджується рекомендованим поідомленням про вручення. Позивач вдруге направив повідомлення про звільнення будинку від 13.05.2014 року за № 30.1.0.0/2-142, що підтведжується реєстром № 2231 рекомендованих листів з повідомленням (претензії до боржників) та отримано 26.05.2014 р. ОСОБА_3 (т.1 а.с.12,13,15).

Задовольняючи позов в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6, місцевий суд виходив з того, що відповідно до довідки ЖЕО № 2 від 12.10.2014 р. за адресою місто Полтава, вул. Кармелюка, будинок 55а зареєстрований ОСОБА_4 Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 зареєестровані та проживають за адресою відмінною від адреси предмета іпотеки, а саме м. Полтава, вул. Кармелюка,52, відомості стосовно місця реєстрації та проживання доньки ОСОБА_6 у даному підрозділі відсутні. Хоча відповідач ОСОБА_4 наполягає, що проживає разом з дружиною та малолітніми дітьми у житловому будинку, який є предметом іпотеки, проте, задовольняючи позов в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми, права та інтереси дітей не будуть порушені, оскільки мати ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5, тобто фактично та юридично мають право користування даним приміщенням.

Проте, з таким висновком місцевого суду погодитися не можна, виходячи з насткпного.

Як встановлено місцевим судом, згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС України ОСОБА_3 та її син ОСОБА_5 зареєестровані та проживають за адресою відмінною від адреси предмета іпотеки, а саме м. Полтава, вул. Кармелюка,52, відомості стосовно місця реєстрації та проживання доньки ОСОБА_6 у даному підрозділі відсутні (т.1 а.с. 110, 111).

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Згідно ст.ст. 3,6 Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Особа зобов»язана зареєструвати своє місце проживання, відомості про реєстрацію вносяться до паспортного документа. Реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним виборомю За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офоційної кореспонденції.

Разом з тим, згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Ухвалюючи рішення в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зі спірного житла, місцевий суд не з»ясував де саме фактично проживає малолітня ОСОБА_6 Крістіна, ІНФОРМАЦІЯ_2, та залишив поза увагою ту обставину, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 є подружжям, фактично проживають спільно однією сім»єю з малолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за адресою м. Полтава, вул. Кармелюка,55а. Після смерті 05 липня 2008 року ОСОБА_7 батька ОСОБА_4, останній є спадкоємцем першої черги, він зі своєю сім»єю залишився проживати у будинку, що є предметом іпотеки, іншого постійного житла подружжя ОСОБА_4 не має.

Згідно довідки № 43 від 25.08.2016 р. селищного комітету селища Вороніна, яка складена згідно акту-обстеження від 24.08.2016 р., ОСОБА_3 дійсно проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_6 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_5 Крістіною (т.2 а.с. 196).

Згідно виписки з медичної карти стаціонарного хворого ОСОБА_5 від 13.06.2016 року, його домашня адреса значиться м. Полтава, вул. Кармелюка, 55а (а.с. 197).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи за відомостями управління реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання фізичних осіб виконавчого комітету Полиавської міської ради від 07.09.2016 р. ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_9 за місцем реєстрації батька з 07.09.2016 р. по теперішній час.

Згідно правової позиції,висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1049цс15від 02.09.2015 року, за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» застосовуються як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом зазначених норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положеннями ч. 2 ст. 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 03.02.2016 року у справі № 6-1449цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов»язковою для суддів, а саме, частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення. За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду. При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення. Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення місцевого суду в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку, що є предметом іпотеки, ухвалене з порушенням вимог діючого законодавства, тому в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з будинку, що є предметом іпотеки.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 25.03.2016 року видано дублікат виконавчого листа, виданого Ленінським районним судом м. Полтави, на підставі рішення апеляційного суду Полтавської області від 05.03.2014 р., у цивільній справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення. В іншій частині заяви про поновлення пропущеного сроку для пред»явлення виконавчого документа до виконання відмовлено за безпідставністю (т.2 а.с. 194-195).

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовної вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 2,3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 24 вересня 2015 року в частині виселення ОСОБА_3 разом з дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3, із будинку 55-а по вул. Кармелюка в м. Полтава Полтавської області - скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині позовних вимог.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку "Приватбанк" до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах своїх малолітніх дітей - ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Ленінської районної у м. Полтаві ради, про виселення - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :