Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1325/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Мурашко С. І.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2016 колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів Кривохижі В.І., Сукач Т.О.

за участі секретаря Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Кропивницькому цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2016 року і

В С Т А Н О В И Л А :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 та просило стягнути 6419 грн. 95 коп. заборгованості за кредитним договором від 02.09.2011 року, з яких: 328,34 грн. заборгованість за кредитом; 2829,71 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 2480 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина); 281,90 грн. штраф (процентна складова).

Позивач зазначав, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.09.2011 року укладеного з ОСОБА_2, остання отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Підписання договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» , «Правилами користування платіжною карткою» та « Тарифами банку» складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач в порушення умов договору несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредитному договору не виконує свої зобовязання по кредитному договору в звязку з чим виникла прострочена заборгованість, яка станом на 30.06.2015 року складає 6419 грн. 95 коп.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» та просила визнати договір від 02.09.2011 року, укладений між нею та позивачем недійсним і таким, що не веде до виникнення будь-яких зобовязань.

Також просила задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» лише в частині сплати тіла кредиту (328,34 грн.) у відповідності до правових наслідків недійсності правочину, передбачених ЦК України.

Зазначала, що укладення договору кредитування відбулося з порушенням кредитодавцем норм, передбачених Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, зокрема, ч. 5 ст. 2, в частині затвердження рішенням уповноваженого органу банку та доведення до відома його відповідних структурних підрозділів, оскільки в матеріалах позовної заяви не міститься конкретно діючий договір, підписаний двома сторонами, з дотриманням вимог ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а міститься лише анкета споживача та Довідка про умови кредитування, підписані споживачем.

Відомості про кредитодавця відсутні на Довідці про умови кредитування і містяться лише на анкеті споживача. Оскільки підписання самої анкети не тягне за собою ніяких правових зобовязань між респондентом та субєктом збору інформації про опитувальника, вважати самостійною формою правочину, зокрема, кредитних правовідносин, її неможливо. Також чинне законодавство передбачає, що клієнт своїм підписом повинен підтвердити факт згоди з умовами кредитування в договорі, який йому наданий в письмовій формі. Проте, Умови та Правила, що містяться в позовній заяві, не містить підписів сторін та загалом не є окремо взятим договором як таким.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 6419 грн. 95 коп. по кредитному договору, а також судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

Ухвалою суду від 19 квітня 2016 року виправлено описку допущену у вступній і регулятивній частинах рішення і повному тексті рішення, а саме: після прізвища «Сало» зазначено (ОСОБА_3).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 (ОСОБА_2) підтримала апеляційну скаргу з посиланням на викладені в ній обставини, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 02 вересня 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 підписано анкету-заяву, яка разом з «Умовами і Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06.03.2010 року, та «Тарифами Банку», складає договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Згідно анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, від 02 вересня 2011 року, відповідач погодилася, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Приватбанку, вона зобовязалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Відповідно до п. 2.1.1.2.1. «Умов та правил надання банківських послуг» банк видає клієнту карту, її вид визначено в Пам'ятці клієнта (довідці про умови кредитування) і заяві, підписанням якої клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Датою укладення Договору є дата отримання картки, яка вказана в заяві.

Випискою з особового рахунку, підтверджується рух коштів, що відповідач ОСОБА_2 користувалася кредитним лімітом та погашала заборгованість (а.с.5-6).

Розрахунком підтверджується, що на порушення умов договору позичальник взяті на себе зобов'язання виконувала не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносила несвоєчасно, внаслідок чого станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість в сумі 6419 грн. 95 коп., з яких: 328 грн. 34 коп. - заборгованість за кредитом; 2829 грн. 71 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2480 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн.- штраф (фіксована частина); 281 грн.90 коп. - штраф (процентна складова).

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню в повному обсязі і відповідач зобовязана повернути ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит разом із нарахованими відсотками, комісією і штрафними санкціями.

Однак повністю з висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки..Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частина 1 ст. 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Згідно ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст.ст.6,627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. (ст.526,611 ЦК України).

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 ЦК).

У відповідності до положень ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_3 02 вересня 2011 року підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку, відповідно до якої погодилася, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилась та згодна з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення у письмовому вигляді. Умови та правила надання банківських послуг, розміщені на офіційному сайті Приватбанку, вона зобовязалася виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку.

Крім того відповідач ознайомилася та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» в якій викладені умови отримання коштів на картку, встановлені тарифи, строки повернення та відповідальність за невиконання зобовязань (а.с.8).

Наведене свідчить, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого банк надав кошти, а відповідач зобовязалася їх повернути зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку.

Так, як відповідач ознайомилася та підписала довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», відсутність її підписів на «Умовах і правилах надання банківських послуг» не може вважатися, що між банком та відповідачем не укладався кредитний договір.

Безпідставним є посилання відповідача на ч.1 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою визначено які реквізити повинен мати договір, так як відповідно до ст.2 зазначеного Закону, цей Закон регулює лише відносини, що виникають між учасниками ринків фінансових послуг під час здійснення операцій з надання фінансових послуг.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що між сторонами укладено кредитних договір і відповідач отримавши кошти на платіжну картку в повному обсязі їх не повернула, а тому з неї на користь банку належить стягнути 328,34 грн. заборгованості за кредитом, а також заборгованість по процентах за користування кредитом та пеню.

Разом з тим, з визначеним судом розміром заборгованості по процентах за користування кредитом та розміром пені колегія суддів погодитися не може з таких підстав.

Відповідно до ст. 1056-1 ЦК України відсоткова ставка може бути фіксованою або змінною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Під час укладення кредитного договору діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 3% в місяць або 36,00 % на рік. Далі відсоткова ставка була змінена, що підтверджується наказами банку.

01.01.2013 року відсоткову ставку було знижено та встановлено у розмірі 30,00%, що узгоджується Наказом Банку №СП-2012-6993080 від 26.10.2012 року.

01.09.2014 року відсоткову ставку було підвищено до 34,80 % згідно Наказу № СП- 2014-6915682 від 18.08.2014 року.

01.04.2015 року відсоткову ставку збільшено до 43,20% відповідно до Наказу Банку №СП-2015-6552838 від 18.02.2015 року.

Згідно Умов і правил надання банківських послуг Банк має право :

- п. 1.1.3.2.3. Здійснювати зміну ОСОБА_4, а також інших умов обслуговування рахунків. При цьому Банк, за винятком випадків зміни розміру наданого Кредиту (кредитного ліміту), зобов'язаний не менш ніж за 7 днів до введення змін проінформувати Клієнта, зокрема у виписці по Картрахунку згідно з п. 1.1.3.1.9. цього Договору. Якщо протягом 7 днів Банк не одержав повідомлення від Клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що Клієнт приймає нові умови. Право зміни розміру наданого на платіжну картку Кредиту (кредитного ліміту) Банк залишає за собою в однобічному порядку, за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

- п. 1.1.3.1.9. Не рідше одного разу на місяць способом, зазначеним у Заяві, надавати Власнику виписки про стан Картрахунків і про здійснені за минулий місяць операції по Картрахункам. У разі підключення Власника до системи (ПРИВАТ24) надання виписок здійснюється через цей комплекс. У разі підключення Клієнта до комплексу Моbі1е-Ьапкіпg Банк надає можливість доступу до інформації про стан рахунку шляхом використання функції SМS-повідомлень.

Належних та допустимих доказів, що за 7 днів до підвищення відсоткової ставки відповідач була повідомлена згідно п.1.1.3.1.9 Умов і правил надання банківських послуг, позивачем не надано, а тому заборгованість по відсотках підлягає перерахунку за процентною ставкою 36% на рік і в період з 01.04.2015 року по 30.06.2015 року становить 1857,48 грн.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), що визначено п.1 ч.2 ст.258 ЦК України.

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

В судовому засіданні суду першої інстанції, яку відбулося 29.03.2016 року, відповідач зробила заяву застосувати спеціальну позовну давність до штрафу та пені, що підтверджується журналом судового засідання (а.с.83-84).

В порушення вимог ст.267 ЦК України суд першої інстанції не застосував наслідки спливу позовної давності щодо пені.

За таких обставин з відповідача підлягає стягненню пеня в межах річного строку позовної давності, яка з 30.06.2014 року по 30.06.2015 року становить 1200 грн.

Крім того судом першої інстанції безпідставно стягнуто з відповідача 500 грн. штраф (фіксована частина) та 281,90 грн. штраф (процентна складова).

Так, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Умовами спірного договору, передбачено застосування пені як виду цивільно-правової відповідальності за несвоєчасне виконання грошових зобовязань по даному договору, внаслідок чого нарахування пені відбувається за кожний день прострочення.

У той самий час, згідно пункту 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг передбачена сплата штрафів як виду цивільно-правової відповідальності за інші правопорушення: один із них несвоєчасне повернення кредиту, процентів за користування кредитом та комісій.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного ОСОБА_4 України викладеній в постанові №6-2003 цс15 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно ст.307 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить норму права, та для всіх судів України.

З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з відповідача 500 грн. штраф (фіксована частина) та 281,90 грн. штраф (процентна складова) задоволенню не підлягають.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 (ОСОБА_2) на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 3403 грн. 82 коп., з яких: 328,34 заборгованість за кредитом; 1875,48 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом; 1200 пеня (в межах річного строку).

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, відповідно до п.п.3,4 ст.309 ЦПК України, є підставою для зміни рішення суду в частині розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

В решті рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону та відповідає матеріалам справи і підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15 квітня 2016 року змінити в частині розміру заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 3403 (три тисячі чотириста три) грн. 82 коп. заборгованості за кредитним договором.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.І.Мурашко

Судді В.І.Кривохижа

ОСОБА_4