У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_4 укладений кредитний договір № 6807С135, за яким останній отримав кредит в розмірі 1 717 тис. грн терміном до 27 грудня 2026 року для придбання нерухомого майна: житлового будинку з прибудовами, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м по АДРЕСА_1 та земельної ділянки, загальною площею 0,0549 га, кадастровий номер НОМЕР_1, за тією ж адресою.

10 грудня 2008 року між банком, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір про переведення боргу (заміну боржника), згідно з яким ОСОБА_4 перевів на відповідача грошові зобов'язання, що виникли та виникнуть в майбутньому за кредитним договором від 28 грудня 2007 року № 6807С135.

Позивач зазначає, що на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором та додатковими угодами до нього між банком і ОСОБА_2 укладено іпотечний договір від 10 грудня 2008 року № 68708Z35, предметом іпотеки за якими є вказаний вище житловий будинок і земельна ділянка.

У зв'язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору банк був змушений звернутись до суду та заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року з ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість в розмірі 2 868 002 грн 04 коп., яка виникла станом на 17 листопада 2010 року.

За період з 18 листопада 2010 року по 31 липня 2014 року заборгованість збільшилась та становить 5 764 287 грн 79 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 1 694 258 грн 49 коп., за відсотками - 2 22 8539 грн 91 коп., пені за прострочену заборгованість - 964 480 грн 17 коп. та пені за прострочені відсотки - 877 009 грн 22 коп.

Як на підставу звернення стягнення на предмет іпотеки позивач посилається на невиконання відповідачем умов зазначеного договору та заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 серпня 2011 року.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року, позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 6807С135 від 28 грудня 2007 року за період з 28 грудня 2007 року по 31 липня 2014 року в сумі 5 764 287 грн 79 коп. для задоволення вимог ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» в особі філії АТ «Укрексімбанк» в м. Харкові звернуто стягнення на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м, який є предметом іпотеки за іпотечним договором від 10 грудня 2008 року № 68708Z35 і належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом його продажу на публічних торгах за ціною, визначеною на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_2 з будинку АДРЕСА_1.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 11 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2016 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року змінено.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивну частину рішення суду викладено у такий редакції:

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором № 6807С135 від 28 грудня 2007 року за період з 28 грудня 2007 року по 31 липня 2014 року в сумі 5 764 287 грн 79 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 160,0 кв. м, житловою площею 73,2 кв. м, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу на прилюдних торгах в порядку, передбаченому діючим законодавством України в межах процедури виконавчого провадження, визначивши початкову ціну предмета іпотеки для подальшої реалізації у сумі 1 586 200 грн.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

За змістом ст. 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на момент ухвалення судових рішень) ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Отже, у разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки резолютивна частина рішення суду має відповідати вимогам частини шостої статті 38, статті 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України й у ній повинна зазначатись, крім іншого, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому суд повинен указати, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, від 07 жовтня 2015 року у справі № 6-1935цс15, від 04 листопада 2015 року у справах № № 6-1120цс15, 6-340цс15, від 23 грудня 2015 року у справі № 6-1205цс15.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не виконані належним чином умови кредитного договору, унаслідок чого утворилася заборгованість.

Житловий будинок, з якого було виселено відповідача, придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів.

Апеляційний суд відповідно вимог ч. 6 ст. 38, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» та положенням п. 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України змінив резолютивну частину рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та визначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В. Демяносов