Справа №2-3806/10 26.09.2016 26.09.2016 26.09.2016
Провадження №22-ц/784/2174/16
Справа 2-3806/10 Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Провадження № 22-ц/784/2174/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

26 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Самчишиної Н.В.,

суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участі:

- представників боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року, постановлену за заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про заміну сторони виконавчого провадження, поновлення строків предявлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа у справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

22 серпня 2016 року ПАТ «Дельта банк» звернулося в суд із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у справі № 2- 3806/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 серпня 2007 року в сумі 685 611 грн. 70 коп., поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання та видачу дубліката виконавчого листа, який втрачено первісним кредитором.

Представник банку посилався на те, що у звязку з укладанням 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами ПАТ «Дельта Банк» отримало право грошової вимоги відносно осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», у тому числі ОСОБА_2 за кредитним договором.

Згідно із договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, укладеним між продавцем - ПАТ «УкрСиббанк» - і покупцем - ПАТ «Дельта Банк», актом приймання - передачі документації відбулась передача права вимоги кредитора за вказаними борговими зобов'язаннями ОСОБА_2 від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк».

Посилаючись на викладене, на підставі ст. ст. 512, 514 ЦК України, ст. ст. 370- 371 ЦПК України ПАТ «Дельта Банк» просило задовольнити заяву.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року заяву ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Постановлено:

- замінити стягувача ПАТ «УкрСиббанк» на правонаступника ПАТ «Дельта Банк» у виконавчому провадженні з примусового виконання виконавчого листа по справі № 2 3806/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 серпня 2007 року в сумі 685 611 грн. 70 коп.;

-2-

- видати дублікат виконавчого листа по справі № 2 3806/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 серпня 2007 року в сумі 685 611 грн. 70 коп.;

- поновити ПАТ «Дельта Банк» пропущений строк для предявлення до виконання виконавчого листа по справі № 2 3806/2010 про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором № 0 від 14 серпня 2007 року в сумі 685 611 грн. 70 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просив скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю в задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк».

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які брали участь у судовому засіданні, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву банку суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що передавання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги є правонаступництвом і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження. До того ж, суд обґрунтовано вважав доведеним втрату виконавчого листа (первісним кредитором), з незалежних від стягувача обставин, підставою видачі дубліката виконавчого листа та поважною причиною поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 20 жовтня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 14 грудня 2010 року, позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Постановлено стягнути в солідарному порядку з відповідачів на користь Банку 685 611 грн. 70 коп. заборгованості та по 910 грн. судових витрат з кожного (а.с. 57, 113-114 т. 1). На підставі цього рішення Ленінським районним судом м. Миколаєва 01 лютого 2011 року виданий виконавчий лист щодо боржника ОСОБА_2 Строк предявлення виконавчого листа до виконання три роки (а.с.140-141, т.1). 25 лютого 2011 року заступником начальника Заводського ВДВС ММУЮ, відкрито виконавче провадження з примусового виконання вказаного листа на користь стягувача - ПАТ «УкрСиббанк», який не виконано, та постановою від 30 червня 2011 року - повернуто стягувачеві на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 227- 228, т. 1, а.с.21 т. 2).

Відповідно до договору купівлі-продажу прав вимоги, Додатків до цього договору, укладених 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк», останній передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги, в тому числі й за вказаним кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2

Підставами виникнення цивільних прав і обовязків, зокрема є договори та інші правочини (п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобовязанні (крім випадків, передбачених статтею 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора

-3-

переходять права первісного кредитора в зобов'язанні і обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов'язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

За змістом статті 512 ЦК України, статті 378 ЦПК України та статті 8 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов'язанні він замінюється правонаступником.

Виходячи з цих норм, зокрема, пунктами 1,2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) чи правонаступництва (припинення юридичної особи шляхом злиття, приєднання, поділу, перетворення або ліквідації, спадкування) на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.

Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.

У звязку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у звязку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», статті 378 ЦПК України за заявою заінтересованої сторони зобовязання, якою правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обовязки в зобовязанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

За таких обставин звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження».

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 листопада 2013 року у справі № 6-122цс/13, яка є обов'язковою для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи викладене, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в частині вирішення заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну сторони виконавчого провадження.

При цьому відсутні підстави закриття провадження у справі згідно п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, якою передбачено, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою позивача від позову або укладанням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, таких обставин не встановлено.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 квітня 2013 року відмовлено у задоволенні заяви ПАТ «Дельта Банк» про заміну стягувача у виконавчому провадженні за безпідставністю, через те, що виконавчі провадження закінчені або виконавчий лист по ним повернуто стягувачу (а.с.261-262, т1). При цьому, в обґрунтування такої заяви Банк посилався на інше, виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у Заводському відділі ДВС (а.с.145-146, т.1).

Згідно з ч. 1 ст. 370 ЦПК України підставами для видачі дубліката виконавчого листа чи судового наказу є: втрата виконавчого листа чи судового наказу; встановлення кількох місць роботи чи отримання доходів боржника у разі стягнення аліментів.

-4-

Стаття 371 ЦПК України надає право на звернення із заявою про поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого листа до виконання. Підставою для поновлення строку предявлення виконавчого документа до виконання є поважність причин пропуску такого строку.

При цьому причин, які слід вважати поважними, законодавством не зазначено.

Як встановлено 30 червня 2011 року було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, копію якої разом з оригіналом виконавчого документа направлено ПАТ «УкрСиббанк».

Доказів щодо отримання виконавчого листа ПАТ «УкрСиббанк» з відділу ДВС, матеріали справи не містять.

У звязку з тим, у серпні 2013 року, не отримавши оригіналу виконавчого листа, ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 вересня 2013 року відмовлено в задоволенні вказаної заяви ПАТ «УкрСиббанк». Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив з того, що заявником не надано суду доказів правомірності заявлених вимог ПАТ «УкрСиббанк» з огляду на відступ прав вимоги ПАТ «Дельта Банк», та доказів втрати виконавчих листів (коли та ким вони були втрачені, чи передані при укладенні договору про відступ прав вимоги (а.с.297, т. 1).

До того ж, із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 квітня 2013 року скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії Заводського відділу ДВС ММУЮ задоволено. Постановлено визнати дії начальника Заводського відділу ДВС ММУЮ незаконними в частині відмови у знятті арешту та публічних обтяжень з майна боржника в «Інформаційному центрі» Міністерства юстиції України та зобовязати Заводський відділ ДВС скасувати арешт нерухомого та рухомого майна (а.с.246-247, т. 1).

При цьому, з матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» не було повідомлено про розгляд вказаних справ та постановлені судові рішення (а.с. 283 -297, 220-249 т.1). Тому підстав вважати про обізнаність банку про постановлені судові рішення немає.

Із заяви Банку слідує, що внаслідок внутрішньобанківського аудиту було встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» оригінал виконавчого листа відносно боржника ОСОБА_2 не передавав.

Аналізуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що втрата виконавчого листа ПАТ «УкрСиббанк» з незалежних від стягувача обставини, згідно положень ст.ст. 370, 371 ЦПК України є підставою видачі дубліката виконавчого листа та поважною причиною поновлення пропущеного строку для предявлення виконавчого документа до виконання.

Посилання в апеляційній скарзі на сплив позовної давності є необґрунтованим, оскільки згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права та інтересу. А отже, не стосується правовідносин сторін на стадії виконання судового рішення, яким таке цивільне право та інтерес було захищене.

Інші доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не впливають на правильність висновків суду першої інстанції. Тому підстав для скасування судового рішення немає.

-5-

Керуючись статтями 303, 312, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: П.П. Лисенко

ОСОБА_6