Справа № 346/3497/16-ц
Провадження № 2/346/1260/16
08 серпня 2016 р. м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області
в складі: головуючої - судді Беркещук Б.Б.,
секретаря Матушевської Г.Д.,
з участю позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Коломия справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В :
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, котрого в судовому засіданні підтримала та пояснила, що є власником двохкімнатної квартири за № 81 по вул. Б. Хмельницького. 1-а, в м. Коломия Івано-Франківської області на підставі договору купівлі продажу.
У даній квартирі на даний час зареєстровані колишні власники ОСОБА_3 вона ж ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 1991 року родження.
Відповідачі у вищезгаданій квартирі не проживають, не беруть будь-якої участі в утриманні квартири, не дбають про її схоронність, однак у добровільному порядку знятися з реєстрації не бажають.
Просить суд позов задоволити та визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою за № 81 по вул. Б. Хмельницького. 1-а в м. Коломия.
Відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надсилались судові повістки по останньому відомому місцю проживання, однак в судові засідання 21.07.2016 р. та 08.08.2016 р вони не зявились. Крім того у газеті Галичина від 28.07.2016 р. № 57 (5206) надруковано оголошення про день і час розгляду даної справи. Однак, відповідачі у судове засідання не зявились, причини неявки суду не повідомили, письмових заперечень проти позову не подали і від відповідачів не надійшло заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновків.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно із ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи бути обмеженим в його здійсненні.
У відповідності до ст.325 ЦК України фізичні особи можуть бути власниками будь-якого майна.
У відповідності до ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право.
Статтею 346 ЦК України визначено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна .
Статтею 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником двохкімнатної квартири за № 81 по вул. Б. Хмельницького 1-а в м. Коломия Івано-Франківської області на підставі договору купівлі продажу зареєстрованого в реєстрі за № Д-1370 від 17.12.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Коломийського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.4.) Наведене також підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 02.12.2014 р. (а.с.5)
Як вбачається з вищезгаданого договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були попередніми співвласниками спірної квартири. З довідки №1887 від 08.06.2016 року, виданої КП «Житлоінфоцентр» вбачається, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири 81 по вул. Б. Хмельницького. 1-а, в м. Коломия і в спірному житлі зареєстровані: ОСОБА_3В , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8). Отже, згідно вищезгаданого договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року право власності на спірну квартиру перейшло від попередніх співвласників відповідачів по справі до нового власника позивача по справі, то попередні співвласники після припинення їх права власності на квартиру втратили і право на користування жилим приміщенням у цій квартирі.
Свідок ОСОБА_6, чоловік позивачки, ствердив у судовому засіданні що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4. 1-а, в м. Коломия з часу укладення договору купівлі-продажу спірного нерухомого майна і відповідачі запевняли, що добровільно вирішать питання їх зняття з реєстрації у спірному житлі, однак і на даний час відповідачі зареєстровані у квартирі позивача.
У п.34 постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вказано, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла.
Вказані правовідносини регулюються ст.383 ЦК України та ст.150 Житлового кодексу УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізовує їх на власний розсуд.
Чинним законодавством України не передбачено збереження за попереднім власником квартири права користування жилим приміщенням у цій квартирі у разі переходу права власності на квартиру до нового власника.
Отже, встановлено, що в спірному будинку на даний час зареєстровані колишні співвласники квартири відповідачі по справі, які з грудня місяця 1999 року в спірному житловому приміщенні не проживають , не беруть будь-якої участі в утриманні житла, не дбають про його схоронність, не сплачують комунальних послуг, у квартирі відсутні речі відповідачів.
Наявність зареєстрованих відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі, котра належить позивачу на праві власності, не дає можливості останній належним чином користуватись, володіти та розпоряджатись квартирою .
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити та визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 81 по вул. Б. Хмельницького. 1-а в м. Коломия Івано-Франківської області. Оскільки суд приходить до висновку про задоволення позову про визнання відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням, що є підставою для зняття їх з реєстрації, то необхідності в ухваленні окремого рішення про зняття відповідачів з реєстрації в цьому жилому приміщенні немає.
На підставі наведеного та ст. ст.317,319,325 ,346,383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 88,213, 214, 218, 223, 224, 226, 228, 232, 233 ЦПК України,-
Позов задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування жилим приміщенням - квартирою № 81 по вул. Б. Хмельницького 1-а в м. Коломия Івано-Франківської області .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області через суд першої інстанції шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, у цей же строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в той же строк в апеляційному порядку.

Суддя Беркещук Б. Б.