Справа № 346/4486/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2138/2016
Головуючий у 1 інстанції Хільчук І. І.
Суддя-доповідач Горейко М.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.

секретаря Шемрай Н.Б.

з участю представника апелянта ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, представника третьої особи Обушак М.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд з наведеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 08.11.2005 року по 16.12.2009 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилася дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею та перебуває на її вихованні і утриманні. З січня 2008 року відповідач не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться дитиною, її шкільним життям, жодного разу не відвідував школу, не був на батьківських зборах, не надає коштів на утримання дитини. Фактично дитина для нього перестала існувати. Увесь цей час вона сама виховує та утримує дитину, купляє одяг, взуття та інші речі, створює їй належні умови, необхідні для росту та нормального розвитку. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, то просила позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року задоволено позов ОСОБА_3. Позбавлено ОСОБА_6 батьківських прав відносно неповнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції безпідставно дійшов висновку про встановлення рішенням Коломийського районного суду від 16.12.2009 року про розірвання шлюбу між ним та позивачем ОСОБА_3 обставин стосовно його участі у вихованні дитини та невиконання ним батьківських обов'язків. З тексту даного рішення вбачається, що такі обставини при розгляді справи про розірвання шлюбу судом не досліджувались, з цього приводу сторонами не подавалися докази, а визнання ним позову полягало тільки в наданні згоди на розірвання шлюбу. Таким чином вказане рішення Коломийського районного суду від 16.12.2009 року не має преюдиційного значення при вирішенні справи про позбавлення його батьківських прав.

Також апелянт вказує, що судом безпідставно взято до уваги висновок комісії з питань захисту прав дитини Коломийської районної державної адміністрації, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини. Судом не взято до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні відомості, на підставі яких комісія з питань захисту прав дитини дійшла висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав. Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості, що комісія з питань захисту прав дитини належним чином повідомила його про час і місце розгляду питання про позбавлення його батьківських прав.

Судом, на думку апелянта, не взято до уваги і той факт, що він ні до адміністративної, ні до кримінальної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків не притягувався.

Також апелянт стверджує, що при розгляді даної цивільної справи судом взагалі не досліджувалося його ставлення до дитини, а також не з'ясовано думку дитини, якій на час розгляду справи виповнилося повних 10 років, що є недопустимим при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд не взяв до уваги положення п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якого позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

З наведених підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.

Позивач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні доводи апеляційної скарги не визнали, рішення суду першої інстанції вважали законним і обґрунтованим. Просили апеляційну скаргу відхилити.

Представник третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації в судовому засіданні вважав апеляційну скаргу необґрунтованою, а рішення суду законним.

Апелянт в судове засідання не з'явився, зі слів його представника він перебуває на тимчасових роботах в Республіці Польща і у зв'язку з хворобою не зміг прибути в судове засідання. Про та час розгляду справи повідомлений.

З урахуванням положення ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Наведеним вимогам оскаржуване рішення суду не відповідає.

Судом першої інстанції установлено та вбачається з матеріалів справи, що з 08.11.2005 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу мають дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 12.05.2006 року (а.с. 5).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 16.12.2009 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_7 залишено проживати з матір'ю ОСОБА_3 (а.с. 8-9).

За даними довідки №696, виданої 12.08.2016 року виконкомом Старогвіздецької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області (а.с. 7), малолітня ОСОБА_7, 2006 року народження, проживає разом з мамою ОСОБА_3, дідом ОСОБА_9 та бабою ОСОБА_10

Згідно довідки Гвіздецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Коломийської районної ради №134 від 15.08.2016 року (а.с. 6) за час навчання у школі учениці ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 01.09.2012 року до 15.08.2016 року, її батько ОСОБА_6 жодного разу не відвідував школу, не цікавився успіхами та проблемами своєї дочки, не відвідував батьківські збори.

Відповідно до висновку Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №662/01-055/123 від 16.09.2016 року (а.с. 30-31) служба у справах дітей вважала доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 стосовно дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки він протягом останніх семи років не піклується про фізичний і духовний розвиток дочки ОСОБА_7, не цікавиться її життям, здоров'ям, навчанням, не забезпечує дочку матеріально.

З пояснень свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_12 судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків.

За наведених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позову та його задоволення.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Згідно роз'яснень, які містяться в п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В п. 15 зазначеної постанови Пленум Верховного Суду України роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

В порушення норм процесуального права, а саме ст. ст. 212-214 ЦПК України та без урахування наведених роз'яснень суд першої інстанції при розгляді даної справи допустив неповноту дослідження обставин справи.

Зокрема, як встановлено в засіданні апеляційного суду, малолітня ОСОБА_7 фактично проживає з бабусею та дідусем по маминій ліній за місцем реєстрації останньої, які і піклуються про неї.

Як визнала позивач, вона на протязі останніх дев'яти років не проживає в Україні, перебуває на тимчасових роботах в Італії, періодично приїжджає додому, постійно піклується про дитину та матеріально її утримує, чого не робить батько дитини (відповідач в справі), який самоусунувся від виховання та утримання дитини. Проте, він перешкоджає виїзду дитини за кордон разом з нею, у зв'язку з чим виникла потреба у позбавленні його батьківських прав.

Також в засіданні апеляційного суду установлено, що відповідач ОСОБА_6 не був належним чином повідомлений про день та час засідання Комісії з питань захисту прав дитини по розгляду заяви ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав відносно їхньої дитини.

Як визнала в судовому засіданні представник третьої особи, докази про його належне повідомлення про день засідання відсутні. Зі слів ОСОБА_3 їм було відомо, що ОСОБА_6 перебуває за кордоном, у зв'язку з чим комісія не відкладала розгляд цього питання. На засіданні комісії заслухали ОСОБА_3, зі слів якої стало відомо, що ОСОБА_6 на протязі 7 років злісно ухиляється від батьківського обов'язку по вихованню та утриманню дитини, а також за інформацією в довідці Гвіздецької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів, в якій навчається малолітня ОСОБА_7, батько взагалі не цікавиться життям дитини в школі, не відвідує батьківські збори. На підставі таких даних комісія дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо дитини ОСОБА_7

За правилами ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки та піклування, не має для суду наперед встановленої сили. Отже, суд може не погодитись із даним висновком і не взяти його до уваги.

З урахуванням наведених норм матеріального права та встановлених судом обставин колегія суддів не погоджується з висновком Комісії з питань захисту прав дитини Коломийської РДА від 16.09.2016 року про доцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо його малолітньої дочки ОСОБА_7, оскільки такий є передчасним, прийнятим без належного повідомлення ОСОБА_6 про розгляд такого питання, без заслуховування його пояснень та з урахуванням пояснень тільки заявниці ОСОБА_3 та довідки з школи.

Позивач також ствердила в судовому засіданні, що відповідач не надає їй коштів на утримання дитини і взагалі нічого дитині не купляє. При цьому вона визнала, що не зверталась в суд з заявою про стягнення аліментів з останнього.

Апелянтом не надано доказів про його участь в матеріальному забезпеченні дитини.

Проте, відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

За даними довідки наркологічного кабінету Коломийської райполіклініки від 16.09.2016 року №973 (а.с. 32) ОСОБА_6 на диспансерному обліку в наркологічному кабінеті не перебуває.

Згідно характеристики на ОСОБА_6, виданої Підгайчиківським сільвиконкомом 01.11.2016 року, останній характеризується з позитивної сторони, громадського порядку не порушував, скарг від односельчан, сусідів, родичів на його поведінку до виконкому не поступало.

Як ствердив в судовому засіданні представник апелянта, ОСОБА_6 категорично проти позбавлення його батьківських прав, бажає брати участь у вихованні дитини та її матеріальному утриманні.

Зважаючи на встановлені обставини в судовому засіданні та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про позбавлення відповідача батьківських прав, що потягло ухвалення рішення, яке не відповідає вимогам ст.ст. 213-214 ЦПК України та є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі вище наведеного, відповідно до ст. ст. ст. 164 ч. 1, 19 ч. 4 СК України, ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII, ст. ст.212-214 ЦПК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 16 вересня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, третя особа без самостійних вимог: служба у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

Ясеновенко Л.В.