АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Київського національного університету імені Тараса Шевченка на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_3 до Київського національного університету імені ТарасаШевченка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до Київського національного університету імені Тараса Шевченка про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Зазначав, що працював у відповідача на посаді старшого наукового співробітника і 12 січня 2016 року в усній формі його було повідомлено про звільнення з 01 січня 2016 року у зв'язку із закінченням строку трудового договору.

Між тим, його не було ознайомлено з наказом про звільнення, не видано належним чином оформлену трудову книжку, а після звільнення трудові відносини продовжували тривати.

Зазначав, що трудовий договір з ним переукладався декілька разів, а тому він вважається укладеним на невизначений строк.

Враховуючи вищевикладене, просив скасувати наказ про звільнення від 15 грудня 2015 року, поновити його на посаді старшого наукового співробітника Київського національного університету імені Тараса Шевченка та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки в розмірі 39 575 грн. 52 коп. Вирішено питання судових витрат. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, за змістом скарги, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки та постановити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_3 та його представників, які просили в задоволенні апеляційної скарги відмовити, представника відповідача, яка підтримала апеляційну скаргу, допитавши у якості свідка ОСОБА_4, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне.

Рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог проскасування наказу про звільнення та поновлення на роботі, не оскаржено, тому колегія суддів на підставі вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

З матеріалів справи убачається, що 17 січня 2011 року ОСОБА_3 прийнято на посаду старшого наукового співробітника для виконання науково-дослідних робіт по темі № 11БФ051-01 Науково-дослідної лабораторії «Фізика-космосу» фізичного факультету з 04 січня 2011 року по 31 грудня 2011 року на умовах строкового трудового договору (а.с.50).

Встановлено, що наказом № 40-31від 12 лютого 2013 року ОСОБА_3 продовжено термін роботи на посаді старшого наукового співробітника для виконання робіт по темі № 11БФ051 -01 Науково-дослідної лабораторії «Фізика космосу» фізичного факультету по 31 грудня 2015 року на умовах строкового трудового договору (а.с.6).

15 грудня 2015 року відповідачем видано наказ № 735-31 про звільнення ОСОБА_3 з посади старшого наукового співробітника з 31 грудня 2015 р. у зв'язку із закінченням строку трудового договору, згідно до п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с.71).

Районний суд, ухвалюючи рішення, обґрунтовано виходив з доведеності невручення позивачу під час звільнення трудової книжки, що є порушенням вимог законодавства, а отже, наявності правових підстав до стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Матеріалами справи доведено, що в день звільнення з роботи позивачу не було видано трудову книжку.

Посилання апеляційної скарги про направлення поштою 30 грудня 2015 року на адресу місця проживання ОСОБА_3 повідомлення про необхідність його прибуття до відділу кадрів й отримання трудової книжки не спростовують твердження позивача про неотримання ним вказаного поштового відправлення.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала на те, що у телефонному режимі також відбувалося інформування позивача про необхідність явки його в відділ кадрів й отримання трудової книжки, проте вказані пояснення були спростовані ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції, який заперечував інформування його і у вказаний спосіб.

Отже, матеріалами справи доведено невручення позивачу трудової книжки в день звільнення, що надає правові підстави до задоволення вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки.

Разом з тим, з висновками районного суду про стягнення з навчального закладу на користь ОСОБА_3 середнього заробітку в період з дати звільнення й по день ухвалення судового рішення, в сумі 39 575 грн. 52 коп., погодитися неможливо.

З долученого до справи акту від 25 лютого 2016 року, складеного відповідальними працівниками відповідача в складі заступника начальника відділу кадрів ОСОБА_4 та старших інспекторів Гуменної Г.В. та Скляренко Г.М. убачається, що 25 лютого 2016 року о 15.30 у відділі кадрів університету ОСОБА_3 було запропоновано отримати трудову книжку, але він відмовився, посилаючись на продовження роботи в університеті (а.с.83).

Викладені в акті відомості підтвердила допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 та пояснила, що ОСОБА_3 у відділ кадрів з'явився з метою видачі йому копії наказу про звільнення, проте від отримання трудової книжки категорично відмовився, пояснюючи намір подальшого перебування з університетом у трудових відносинах.

З пояснень позивача та наявних у справі доказів убачається, що згодом, у березні 2016 року він дійсно приймав участь у конкурсі на зайняття посади, проте не пройшов.

Районний суд, викладаючи мотиви прийнятого рішення, визнав доведеним відмову позивача від отримання трудової книжки згідно долученого до справи акту від 25 лютого 2016р., проте одночасно вказаний акт визнав неналежним доказом й пов'язував необхідність оплати ОСОБА_3 середнього заробітку по дату ухвалення судом рішення невидачею трудової книжки в день звільнення.

Разом з тим, судом не враховано положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, відповідно до яких у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Матеріалами справи доведено невручення позивачу трудової книжки в день його звільнення, проте відсутні безспірні докази належного повідомлення позивача про необхідність отримання ним трудової книжки з 01 січня 2016 року по 24 лютого 2016 року, що дає правові підстави до стягнення середнього заробітку за вказаний період.

Між тим, дані, які містяться у акті від 25 лютого 2016 року, підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідка ОСОБА_4, спростовують висновки суду про вину відповідача в невидачі ОСОБА_3 трудової книжки 25 лютого 2016 року, остільки саме позивач відмовився її отримувати цього дня.

Отже, розглядаючи спір, районний суд не застосував закон, який підлягав застосуванню - положення ч. 5 ст. 235 КЗпП України, обставини справи, й у відсутність вини відповідача у затримці видачі ОСОБА_3 трудової книжки з 25 вересня 2016 року по 01 серпня 2016 року прийшов до помилкових висновків про обов'язок навчального закладу оплатити позивачу середній заробіток за вказаний період.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки підлягає зміні шляхом зменшення розміру середнього заробітку, що підлягає стягненню з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь позивача з 39 575 грн. 52 коп. до 10 443 грн. 92коп.

Визначаючи суму середнього заробітку, колегія суддів враховує дані долученої до справи довідки № 149 від 27 травня 2016р., виданої навчальною установою, згідно якої середньоденна заробітна плата ОСОБА_3 становить 274грн.84коп. (а.с.80), а також в період з 01 січня 2016 року по 25 вересня 2016 року кількість робочих днів (38) ( 274,84* 38=10443,92).

В решті рішення районного суду підлягає залишенню без змін.

За таких обставин, подана по справі апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Київського національного університету імені Тараса Шевченка задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року змінити в частині розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки, що підлягає стягненню з Київського національного університету імені Тараса Шевченка на користь ОСОБА_3, зменшивши з 39575 грн. 52 коп. до 10443 грн. 92 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/15070/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12659/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.