Справа №585/3446/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/1566/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Криворотенка В. І.,

суддів - Дубровної В. В. , Сибільової Л. О.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни»

на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», треті особи: Управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації, Сумська обласна рада про стягнення заборгованості по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

в с т а н о в и л а:

18 листопада 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Роменського міськрайонного суду Сумської області, в якому просив стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» на його користь заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки в розмірі 383733,93 грн., а також на підставі ст. 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Уточнивши свої позовні вимоги в судовому засіданні, під час розгляду справи в суді першої інстанції, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 171233,46 грн. компенсації за невикористані дні щорічних відпусток та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.10.2015 року по день постановлення рішення судом.

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня міста Ромни» на користь ОСОБА_3 заборгованість по виплаті грошової компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 171233 грн. 46 коп.

Стягнуто з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня міста Ромни» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.10.2015 року по 10 серпня 2016 року в сумі 175370 грн. 50 коп.

Стягнуто з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня міста Ромни» на користь держави судовий збір в сумі 3466 грн. 08 коп.

В апеляційній скарзі КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що у день звільнення 30.09.2015 року ОСОБА_3 ще був головним лікарем комунального закладу Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни. Таким чином, ОСОБА_3 знав про те, що укладений з ним контракт від 21.08.2013 року закінчується саме 30.09.2015 року та повинен був як керівник забезпечити здійснення остаточного розрахунку належних йому від закладу коштів при звільненні та самої виплати таких коштів у день свого звільнення 30.09.2015 року. Однак у порушення такого свого обовязку керівника ОСОБА_3 цього не зробив.

Таким чином, відповідач вважає, що відповідальність за невиплату належних ОСОБА_3 коштів при звільненні має нести безпосередньо сам ОСОБА_3, а не заклад, Сумська обласна рада чи Управління майном Сумської обласної ради, Управління охорони здоровя Сумської обласної державної адміністрації.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно наказу Міністерства охорони здоровя УРСР № 191 від 03.11.1983 року позивач призначений на посаду головного лікаря Роменської психіатричної лікарні №1 Сумської області (а.с.8, 60 т.1).

12.01.1984 року на підставі наказу №7а він був призначений головою комісії по проведенню амбулаторної судової психіатричної експертизи (а.с.9 т.1).

Наказом №18 від 30.01.1985 року позивач був прийнятий на 0,5 ставки судового експерта та психіатра за сумісництвом (а.с.9 т.1).

Наказом Сумської облдержадміністрації №60 від 07.08.1996 року Першу обласну спецлікарню було перейменовано на Комунальний заклад «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» (а.с.9 т.1).

01.11.2006 року Наказом №322 від 24.10.2006 року Сумської обласної ради ОСОБА_3 був призначений на посаду головного лікаря КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня міста Ромни» за контрактом (а.с., а.с. 9, 80-82, 133, 134 т.1).

Після цього з позивачем переукладались контракти на новий термін.

Останній контракт був укладений між ОСОБА_3 і Сумською обласною радою 21 серпня 2013 року з терміном дії з 1 жовтня 2013 року до 30 вересня 2016 року (а.с.144-151 т.1).

Рішенням 48 сесії 6 скликання Сумської обласної ради від 23.09.2015 року припинено дію контракту, укладеного 21 серпня 2013 року між ОСОБА_3 та Сумською обласною радою у звязку з закінченням його дії (а.с., а.с. 12, 35-38, 83-86 т.1).

На підставі рішення сесії Сумської обласної ради від 23.09.2015 року позивача звільнено з посади головного лікаря КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» у звязку з закінченням строку дії контракту за п. 2 ст. 36 КЗпП України , а також і з посади лікаря-психіатра експертної комісії (а.с.9 т.1).

У період роботи позивача останньому надавались відпустки, як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом різної тривалості, що підтверджується копіями наказів (а.с., а.с. 87-108, 125-128, 152-174 т.1).

01 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача з заявою про проведення з ним повного розрахунку, що підтверджується копією відповіді в.о. головного лікаря ОСОБА_4 від 06.11.2015 року (а.с.10-11 т.1).

З довідки КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни», виданої позивачу, вбачається, що неоспорювана сума компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 51515 грн. 05 коп. Указана сума була перерахована позивачу на банківську картку 03.11.2015 року (а.с.14-17 т.1).

З довідки КЗ Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» від 15.04.2016 року вбачається, що залишок невикористаної позивачем відпустки за основною посадою складає 371 календарний день і за сумісництвом - 382 календарних дні на загальну суму 171233, 46 грн. (а.с.2-7 т.2). Даний розмір апелянтом не оспорюється.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки.

Судом першої інстанції встановлено, що на день звільнення позивача відповідач мав заборгованість перед позивачем за невикористані дні щорічної відпустки в сумі 171233,46 грн.

Частиною 1 статті 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Частиною 2 статті 117 КЗпП України передбачено, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що дійсно між ними існував спір щодо розміру належних звільненому ОСОБА_3 сум. Безспірну суму компенсації за невикористані дні щорічних відпусток в сумі 51515 грн. 05 коп. відповідач перерахував позивачу на банківську картку 03.11.2015 року. Сам позивач, звертаючись до суду з позовом, просив стягнути грошову компенсацію за невикористані дні щорічних відпусток в розмірі 383733 грн. 93 коп. Проте, під час розгляду справи позивач познайомившись з розрахунками відповідача щодо кількості невикористаних днів щорічних відпусток, розміру середньоденного заробітку, прийшов до висновку про необґрунтованість частини своїх вимог, і уточнивши останні, просив стягнути компенсацію в розмірі 171233 грн. 46 коп. Саме дана сума і була стягнута судом.

Колегія суддів вважає, що дані обставини не були враховані місцевим судом при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку.

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, місцевий суд повинен був врахувати і те, що позивач був керівником комунального закладу і зобовязаний контролювати своєчасне використання відпусток працівниками, не допускати свідоме їх накопичення, а знаючи, що дія контракту закінчується, повинен був вжити відповідних заходів для акумулювання коштів з метою повного розрахунку. Не вживши останніх, позивач позбавив заклад реальної можливості проведення з ним остаточного розрахунку.

Враховуючи дані обставини та керуючись положеннями ч. 2 ст. 117 КЗпП України колегія суддів вважає, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку має складати 80000 грн., тому рішення суду в цій частині підлягає зміні на підставі ст. 309 ЦПК України.

У звязку з частковим задоволенням позову, підлягає зміні рішення суду і в частині розподілу судових витрат. Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає стягненню з відповідача на користь держави в сумі 2496 грн. 52 коп., а не 3466 грн. 08 коп., як зазначив суд, тобто пропорційно задоволених вимог згідно ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи часткове задоволення апеляційної скарги, сплачений відповідачем судовий збір за апеляційний розгляд підлягає компенсації останньому за рахунок держави, так як позивач звільнений від сплати судового збору, в сумі 1067 грн. 55 коп.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без зміни, так як апеляційна скарга не містить обґрунтованих посилань на його незаконність.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» задовольнити частково.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 10 серпня 2016 року в даній справі в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 01.10.2015 року по 10.08.2016 року в сумі 80 000 грн.

Стягнути з Комунального закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» на користь держави судовий збір в сумі 2496,52 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції.

Компенсувати Комунальному закладу Сумської обласної ради «Перша обласна спеціалізована лікарня м. Ромни» за рахунок держави судовий збір в сумі 1067,55 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -