Справа № 461/2850/16 Головуючий у 1 інстанції: Романюк В.Ф.
Провадження № 22-ц/783/4786/16 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретар: Симець В.І.,

з участю: представника ПАТ «Брокбізнесбанк» Лободи В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділу примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Львівській області, Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, про скасування висновку про вартість майна,

встановила:

оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року в задоволенні позову щодо оскарження оцінки нерухомого майна відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач, просить його скасувати й ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що таке прийняте з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, заявник зазначає, що судом не було враховано, що рецензування звіту оцінки нежитлових приміщень, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_4, не проводилось, а він з такою оцінкою (вартістю) майна не може погодитись, оскільки початкова вартість майна занижена від вартості, яка була визначена сторонами при укладенні договору іпотеки.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що в квітні 2016 року ОСОБА_3 подав до суду позовну заяву, в якій просив скасувати висновок про оцінку вартості об'єкта нерухомого майна від 05 січня 2016 року, складеного експертом-оцінювачем ОСОБА_4 (а.с.3-5).

Ухвалюючи рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що зазначену справу слід розглядати в порядку, передбаченому розділом УІІ ЦПК України.

Але повністю з таким висновком колегія суддів погодитись не може з наступних підстав.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. 29 вересня 2015 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1316/864/11, виданого 07.07.2015 року Пустомитівським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» прострочену заборгованість по кредитному договору № 188 від 20.09.2005 р. в сумі 422 174,84 дол. США, що дорівнює по курсу НБУ 3 374 443,5 грн., та 455 823,08 грн. пені, а всього - 3 820 266,58 грн., та судові витрати в розмірі 1 820 грн. (а.с.25).

В процесі виконання рішення суду цією ж особою - заступником начальника відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області Стасишин А.Р. 04 листопада 2015 року була винесена постанова про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні щодо надання письмового висновку - звіту оцінки майна щодо вартості описаного й арештованого майна - квартири загальною площею 98,7 кв. м., комори у підвалі - 8,0 кв. м. за адресою - АДРЕСА_1, для примусової реалізації на прилюдних торгах (а.с.26).

04 січня 2016 року вищевказаним експертом було надано висновок про вартість майна (а.с.21).

Згодом, на підставі постанови про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні від 29.02.2016 р. було призначено СПД ОСОБА_6 експертом для надання рецензії на звіт про оцінку майна (а.с.102-104), який надав 05.04.2016 року рецензію звіту про оцінку майна (а.с.22-23).

Розділ УІІ ЦПК України регулює питання судового контролю за виконанням судових рішень.

Так, зокрема ст. 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються.

Таким чином, аналіз зазначеного розділу ЦПК України та правових норм, які розміщені у цьому розділі, Закону України «Про виконавче провадження» дають підстави для висновку, що у разі вчинення порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», в тому числі щодо визначення вартості чи оцінки майна, такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом. Формою звернення до суду для оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення є скарга, за результатами розгляду якої суд постановляє ухвалу. Особами, які беруть участь у розгляді скарги є заявник і державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність яких оскаржується.

В п. 5 своєї постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що враховуючи положення статті 383 ЦПК, суб'єктом оскарження може бути державний виконавець чи інша посадова особа державної виконавчої служби, які представляють орган державної виконавчої служби, зазначений у статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», оскільки відповідно до частини другої статті 4 цього Закону державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

В п. 13 цієї ж постанови роз'яснено, що скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах 3-5 частини сьомої статті 82 Закону «Про виконавче провадження», зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення статті 121 ЦПК.

У разі відсутності спеціальної норми щодо вирішення певних питань, що виникають при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність посадових осіб державної виконавчої служби, при розгляді таких скарг мають застосовуватися положення ЦПК, якими врегульовано аналогічні питання, а саме: стаття 122 ЦПК - про відкриття провадження у справі; статті 26, 27, 45 ЦПК - щодо кола осіб, які беруть участь у справі, їхніх прав та обов'язків; статті 74-77 ЦПК - про судові виклики та повідомлення; глави 4 розділу III ЦПК - про судовий розгляд; глав 1, 2 розділу V ЦПК - щодо апеляційного та касаційного оскарження судових рішень тощо.

З урахуванням передбаченого законом строку розгляду такої скарги проведення попереднього судового засідання не є обов'язковим.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, суд зазначеного не врахував, прийняв від ОСОБА_3 позовну заяву, а не скаргу, відкрив провадження у справі, де суб'єктом оскарження зазначено відділ примусового виконання рішень Головного управління юстиції у Львівській області (який як установа не відноситься до суб'єктів оскарження, передбачених статтею 383 ЦПК України), а не особа, яка здійснює примусове виконання судового рішення, та виніс у справі рішення.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України судовим рішенням у справі про оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення у цивільній справі є ухвала, а не рішення,оскільки, по-перше, розгляд скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця не є окремим видом судового провадження, так як суд здійснює лише контроль за виконанням уже прийнятого ним рішення, тобто в рамках вже існуючого процесу, який є завершальною стадією цивільного процесу, а по-друге, рішення - це судовий акт, яким по суті вирішується матеріально-правовий спір між сторонами цивільних або інших правовідносин, тоді як між сторонами виконавчого провадження і державним виконавцем чи іншою посадовою особою ДВС існують виключно процесуальні відносини.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями, встановленими главою УІІ ЦПК України, за участю державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. Сторона виконавчого провадження, яка звернулася до суду зі скаргою, бере участь в її розгляді як заявник, а інші учасники цього провадження, прав і обов'язків яких безпосередньо стосується розгляд і вирішення цієї скарги, - як заінтересовані особи. До участі у справі як заінтересованої особи залучається інша сторона виконавчого провадження, оскільки судовим рішенням може бути вирішено питання про її права чи інтереси.

Відповідно до змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відтак, зазначене свідчить про порушення судом норм процесуального права і ці порушення призвели до неправильного вирішення справи.

На стадії апеляційного провадження питання про залишення заяви без розгляду, після того як у справі суд першої інстанції вже прийняв рішення по суті спору, не вирішується, повноваження апеляційного суду визначені у відповідній главі ЦПК про апеляційне провадження і містять лише два диспозитивних права особи, яка бере участь у справі, - це відмова позивача від позову і мирова угода сторін (стаття 306 ЦПК).

Відтак, з урахуванням викладеного рішення районного суду підлягає до скасування з направленням справи до районного суду для повторного вирішення питання.

Керуючись ст.ст. 303, 305, ч. 3 ст. 309, п. 3 ст. 312, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 червня 2016 року скасувати.

Справу направити до районного суду з передачею питання на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.