АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/373/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2090/16Головуючий у 1-й інстанції Окунь Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Кривчун Т.О., Чумак О.В.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська, третя особа - ОСОБА_6 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування завданої моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом до Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська, в якому, з урахуванням поданих у квітні 2016 року уточнень, посилаючись на порушення відповідачем норм КЗпП України, всупереч яким відповідач звільнив його з роботи за відсутності правової підстави для застосування положень п. З ст. 40 КЗпП України, остаточно просив визнати незаконним та скасувати наказ № 12 від 23.01.2016 р. про його звільнення, поновити його на роботі на посаді майстра виробничого навчання Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська з 29 січня 2016 року, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15555,54 грн. та 25000 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди та допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу (т. 1 а.с. 1- 2, 15-17, 106-113, т.2 а.с. 3,4).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_7 на роботі у Вищому професійному гірничому училищі м. Комсомольська на посаді майстра виробничого навчання Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська з 29 січня 2016 року.

Стягнуто з Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 726 грн. 48 коп. та компенсацію моральних збитків в розмірі 2 000 грн.

На користь держави стягнуто з Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська судовий збір в розмірі 1102 грн. 40 коп.

В решті заявлених позовних вимог позивачу відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та присудження виплати середнього заробітку в межах суми платежу за один місяць, що становить 3 760 грн.74 коп. допущено до негайного виконання.

Не погодившись і з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржило Вище професійне гірниче училище м. Комсомольська та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності вимог, невідповідності висновків суду обставинам справи, просило скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вабачається з матеріалів справи, що 26 квітня 1976 року згідно з наказом № 39-к від 26 квітня 1976 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу в училище на посаду майстра виробничого навчання (т.1 а.с. 117-130), згодом по переводу був прийнятий на ВАТ ПГЗК, та відновив свою роботу в училищі з 1984 року, де на посаді майстра виробничого навчання працював починаючи з 06 вересня 2010 року і до часу звільнення - 29 січня 2016 року включно.

Наказом від 26 травня 2015 року № 29/вс «Про оголошення догани» у звязку з не проведенням, відповідно до графіку директорської контрольної роботи в групі Т-3/14 викладачем спеціальних предметів ОСОБА_2 оголошено догану. Підставою зазначено доповідну записку методиста ОСОБА_8 від 25.05.2015 року; пояснювальна ОСОБА_2 від 25.05.2015 року.

З наказом ОСОБА_2 ознайомлений під підпис 27.05.2015 року (т.1 а.с. 19).

Наказом №81/вс від 11 червня 2015 року після проходження 1 етапу курсів підвищення кваліфікації майстрів виробничого навчання на базі інституту післядипломної освіти інженерно-педагогічних працівників (м. Біла Церква) в період з 26.01.2015 року по 30.01.2015 року майстер в/н ОСОБА_2 не виконав самостійно згідно графіку навчального процесу контрольні та підсумкову роботи і не передав їх по електронному звязку та відмовився їхати на захист випускної роботи без поважних причин, у звязку з чим йому оголошено догану за невиконання контрольних та підсумкової робіт, зрив ІІІ етапу курсів підвищення кваліфікації.

Підставами зазначено доповідна записка заступника директора з НВР ОСОБА_9 від 02.06.2015 року, пояснювальна ОСОБА_2 від 02.06.2015 р., витяг з протоколу № 9 від 11.06.2015 року засідання ПК.

З наказом ОСОБА_10 ознайомлений під підпис 12.06.2015 р. (т. 1 а.с.20).

Наказом директора Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська від 22 січня 2016 року № 11/аг «Про підсумки успішності та якості навчання учнів Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська за 1 семестр 2015-2016 н.року» (п. 3, п. 4) за невиконання 4 учнями учбового плану (при загальній спішності 73%), відсутність конкретних результативних дій і заходів по забезпеченню здачі не атестованими учнями предметів, навіть протягом тижня після проведення засідання Педагогічної ради, неякісне та неповне виконання посадової Інструкції (п.п. 1.1., 1.3, 1.10, 3.1, 3.8, 3.12, 3.14, 5.3), враховуючи раніше винесені догани (згідно наказів № 29/вс від 26.05.2015 р. та № 81/вс від 11.06.2015 р.) за систематичне невиконання працівником посадових обовязків, передбаченозастосувати до ОСОБА_2, майстра виробничого навчання, згідно з пунктом 2 статті 147 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення з роботи за пунктом 3 статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором).

Інспектору з кадрів ОСОБА_11 доручено підготувати наказ про звільнення ОСОБА_2, майстра виробничого навчання, за пунктом 3 статті 40 КЗпП України (за систематичне невиконання працівником без поважних причин обовязків, покладених на нього трудовим договором). Датою звільнення та останнім днем роботи ОСОБА_2 визначено 29.01.2016 р. (т. 1 а.с. 3-5, 47-49).

Підставами зазначено: службова записка методиста ОСОБА_8 від 19.01.2016 р.; пояснюючі записки майстра ОСОБА_2 від 11.01.2016 р. та 18.01.2016 р.; пояснюючі записки педпрацівників: майстра в/н ОСОБА_12 від 11.01.2016 р., майстра в/н ОСОБА_13 від 11.06.2016 р. та від 18.01.2016 р., викладача ОСОБА_14 від 18.01.2016 р., викладача ОСОБА_15 від 18.01.2016 р., викладача ОСОБА_16 від 18.01.2016 р.

ОСОБА_2 ознайомлений з наказом 25.01.2016 року під підпис, при цьому ним зазначено, що з наказом він не згодний.

Наказом Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська від 23 січня 2016 року № 12/к звільнено ОСОБА_2, майстра виробничого навчання, 29 січня 2016 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків, покладених трудовим договором п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставами зазначено: службова записка методиста ОСОБА_8 від 21.01.2016 р.; пояснювальна записка ОСОБА_2 від 11.01.2016 р., пояснювальна записка ОСОБА_2 від 18.01.2016 р.; наказ «Про оголошення догани» від 26.05.2015 р. № 29/вс; наказ «Про оголошення догани» від 11.06.2015 р. № 81/вс; наказ «Про підсумки успішності та якості навчання учнів Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська за 1 семестр 2015-2016 н.року» від 22.01.2016 р. № 11/аг, згода профспілкового комітету (витяг з протоколу № 12 від 22.01.2016 р.).

ОСОБА_2 ознайомлений з наказом 25.01.2016 р. під підпис, при цьому ним зазначено, що з наказом він не згодний (т. 1 а.с. 24).

ОСОБА_17 з протоколу засідання цехового комітету № 12/33 від 22 січня 2016 року, порядком денного якого було питання узгодження про надання згоди на звільнення майстра виробничого навчання ОСОБА_2, заслухано голову цехового комітету ОСОБА_18, директора училища ОСОБА_6, виступ старшого майстра училища ОСОБА_19 та надано згоду на звільнення за систематичне невиконання без поважних причин обовязків покладених трудовим договором, на майстра в/н ОСОБА_2 (т. 1 а.с.44).

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що звільнення позивача проведено за відсутності правових підстав та з порушенням процедури, передбаченої законом.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до п. 3 ст. 40 КЗпП України працівник може бути звільнений за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

ОСОБА_17 зі ст. 149 КЗпП України за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. До таких видів стягнень згідно з ч. 1 ст. 147 КЗпП України належать: догана та звільнення. Звільнення працівника за п. 3 ст. 40 КЗпП України - є видом дисциплінарного стягнення. У справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. 3 ст. 40 КЗпП України

Зокрема, у справі про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд повинен з'ясувати, чи передував безпосередньо звільненню дисциплінарний проступок, за який не застосовувалися інші заходи дисциплінарного чи громадського стягнення, та чи можна вважати у зв'язку з вчиненням його систематичним невиконанням працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

ОСОБА_17 п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до п. 23 вказаної постанови Пленуму Верховного суду України за передбаченими п.3 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

При оспоренні до суду наказу про звільнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку.

Вказуючи на правомірність наказу від 26 травня 2015 року № 29/вс «Про оголошення догани» відповідач не довів факту ознайомлення позивача з графіком проведення директорської контрольної роботи, а тому неможливо прийти до висновку про невиконання працівником вимог трудової дисципліни (ст. 147 КЗпП України).

Також колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта щодо правомірності наказу Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська від 23 січня 2016 року № 12/к, яким звільнено ОСОБА_2

Так, порушення, які ставляться в провину ОСОБА_2 (невиконання чотирма учнями учбового плану, відсутність конкретних результативних дій і заходів по забезпеченню здачі не атестованими учнями предметів, неякісне та неповне виконання Посадової інструкції, систематичне невиконання посадових обовязків) є неконкретизованими. В наказі не визначено конкретні правопорушення, а також не вказано, які саме посадові обовязки ним було порушено.

При цьому, з письмових пояснень ОСОБА_2 вбачається, що він вживав заходів по виконанню вимог педагогічної ради.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність вини позивача у невиконанні учнями учбового плану.

Окрім того, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення порядку звільнення, зокрема ст. 43 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник

У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу допускається лише за попередньою згодою профспілкового органу, крім випадків, передбачених статтями 43 і 43(1) КЗпП ( 322-08 ).

Звільнення погоджується з органом профспілки, яка утворена і діє на підприємстві, і членом якої є працівник.

Згода профспілкового органу на звільнення не може бути визнана такою, що має юридичне значення, якщо не додержані вимоги про участь у засіданні цього органу більше половини його членів, або згода давалась на прохання службової особи, що не наділена правом прийняття і звільнення і не мала відповідного доручення

правомочної особи, чи з ініціативи самого профспілкового органу або з інших підстав, ніж зазначалось у поданні власника чи уповноваженого ним органу, а потім і в наказі про звільнення.

Оскільки у зазначених вище нормах за їх змістом йдеться про профспілковий орган підприємства, установи, організації, профспілкові органи структурних підрозділів (цехів, управлінь, відділів тощо) можуть вирішувати питання про дачу згоди на звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, якщо їм таке право делеговане профспілковим органом підприємства, установи, організації.

Встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, згоду на звільнення ОСОБА_2 було надано цеховою профспілковою організацією (т.1 а.с. 217-221, 223), яка є організаційною ланкою первинної профспілкової організації трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України (п.1 Положення про цехову організацію профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України та її комітету).

Право на надання такої згоди у цехової профспілкової організації виникає лише у випадку, коли таке право було делеговане їй профспілковим органом.

В матеріалах справи відсутні відомості про делегування цього права цеховій профспілковій організації.

Окрім того, всупереч вимогам ч.3 ст. 43 КЗпП України ОСОБА_2 не був присутнім на засіданні профкому. Заяви про розгляд подання про його звільнення без його участі позивачем не подавалася.

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2, судом першої інстанції допущено помилку. Так, не враховано, що за 29 січня 2016 року день звільнення позивача, він отримав заробітну плату, а 30 та 31 січня 2016 року були вихідними днями. Відтак, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 15 555,54 грн.

Також, ухвалюючи оскаржуване рішення, місцевий суд, керуючись нормативно-правовими актами, які регулюють питання атестації педагогічних працівників, прийшов до помилкового висновку про порушення Вищим професійним гірничим училищем м. Комсомольська Положення про атестацію педагогічних працівників під час прийняття рішення про проведення атестації ОСОБА_2 та оголошення догани від 11 червня 2015 року, оскільки останній був направлений на курси підвищення кваліфікації, а не атестацію.

Окрім того, в своїх письмових поясненнях ОСОБА_2 фактично підтвердив відмову у виконанні письмових завдань, що передбачені Порядком підвищення кваліфікації педагогічних працівників професійно-технічних навчальних закладів.

Таким чином, висновки суду про покладення на позивача дисциплінарного стягнення у вигляді догани, згідно з наказом №81/вс від 11 червня 2015 року, без дотримання вимог Положення про атестацію педагогічних працівників, а також без достатньої правової підстави, є помилковими.

Проте, вказана помилка місцевого суду не впливає на вірний висновок суду щодо звільнення позивача без законної підстави.

ОСОБА_17 зі ст. 235 ч.1 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у звязку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Отже, місцевий суд прийшов до правильного висноку про поновлення позивача на роботі.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, внаслідок порушення норм матеріального права, судом першої інстанції допущено помилки у рішенні, яке відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на порушення Вищим професійним гірничим училищем м. Комсомольська ст. 147 КЗпП України прои накладенні дисциплінарного стягнення згідно із наказом №81/вс від 11 червня 2015 року та Положення про атестацію педагогічних працівників під час прийняття рішення про проведення атестації ОСОБА_2 та зменшення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.3,4 ч.1 ст.309, ст.ст.314,316,317 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Вищого професійного гірничого училища м. Комсомольська задовольнити частково.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини рішення посилання на порушення Вищим професійним гірничим училищем м. Комсомольська Положення про атестацію педагогічних працівників під час прийняття рішення про проведення атестації та оголошення догани ОСОБА_2.

Зменшити розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню на користь ОСОБА_2 з 15 726,48 грн. до 15 555,54 грн.

В іншій частині рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 червня 2016 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_20

--//-- ОСОБА_21

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1