Пр.№2/155/354/2016
Справа № 155/351/2016-ц
Рішення

іменем України

10 серпня 2016 року Горохівський районний суд

Волинської області

в складі:

головуючого Адамчук Г.М.,

при секретарі Ревуцькій М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Горохові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів фінансових послуг шляхом визнання нікчемною угоди та стягнення матеріальної і моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», в якому просив визнати нікчемним договір фінансового лізинку від 26.11.2015 року №003175 про передачу в лізинг транспортного засобу трактора Джимна 264Е, укладений між ним, ОСОБА_1. О.І. та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в його користь кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, отримані в рахунок виконання нікчемного договору фінансового лізингу від 26.11.2015 року №003175, стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в його користь 25 000 гривень моральної шкоди.

Мотивує свій позов тим, що відповідно до рекламного оголошення на сайті Авторіа в мережі Інтернет позивач по телефону звернувся до відповідача про придбання трактора Джимна 264Е. 12.01.2016 року він з»явився до офісу, який знаходиться в м.Тернопіль, де сторони погодили предмет та строк лізингу, вартість транспортного засобу в сумі 60 000 гривень згідно рекламного оголошення та порядок і строки внесення платежів. Позивачем було сплачено згідно наданого рахунку для відповідача 30 000 гривень, після його ним було підписано договір фінансового лізингу. Однак, як виявилося згодом, в обумовлений строк трактор поставлений не був, на телефонні дзвінки позивачу повідомляли, що трактор їде, потім сказали подзвонити на гарячу лінію, а там повідомлено про необхідність сплатити авансового платежу 50% від вартості трактора 250 000 гривень. Позивач вважає, що відповідачем застосовано нечесну підприємницьку практику в розумінні ст.19 Закону України «Про захист прав споживача», реалізовану шляхом застосування комплексу порушень, починаючи від недобросовісної реклами, закінчуючи створенням умов, за яких позивач не міг належним чином ознайомитись із умовами запропонованої лізингової послуги.

ОСОБА_1 вважає, що під час укладення договору не було дотримано вимоги щодо нотаріального його посвідчення, договір здійснений з використанням нечесної підприємницької практики а тому є недійсним.

Розмір матеріальної шкоди позивача складає 30 000 гривень, які були ним сплачені відповідачу.

Враховуючи душевні страждання, яких позивач зазнав у зв»язку з протиправною поведінкою відповідача щодо нього шляхом застосування нечесної підприємницької діяльності, у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв»язку із заволодінням його коштами без достатньої правової підстави, у приниженні його честі та гідності, він оцінює розмір заподіяної йому моральної шкоди в розмірі 25 000 гривень.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 просить поданий позов задовольнити.

До початку розгляду справи по суті ОСОБА_1 змінив предмет та підставу позову, просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в його користь кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, отримані в рахунок виконання нікчемного договору фінансового лізингу від 26.11.2015 року №003175. Від інших позовних вимог відмовився.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, в письмовій заяві до суду просить вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення. Вказує, що договір було укладеного відповідно до вимог Цивільного кодексу України, комісія за організацію, яка була сплачена в розмірі 30 000 гривень, відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов»язані з виконаням договору, вищевказаний транспортний засіб буде передано в користування лізингоодержувачу після сплати всіх необхідних платежів. Вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» має право надавати послуги з фінансового лізингу, а тому вимога позивача про стягнення вищевказаних коштів є безпідставною.

Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 26 листопада 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 було укладено договір №003175 фінансового лізингу, згідно з яким ТзОВ «Лізингова компанія «Еталон» зобов»язалася передати ОСОБА_1 міні-трактор Дшинма 264Е. (а.с.7-17).

Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 50 (п»ятдесяти) робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п.5.4 цього Договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

ОСОБА_1 було сплачено авансовий платіж в розмірі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, про що стверджується платіжною квитанцією (а.с.18).

Як вбачається із пояснень позивача, він вважав, що після сплати даного платежу, протягом 3 днів він отримає предмет лізингу, позаяк саме такі умови договору йому були роз'яснені представником відповідача.

Водночас, відповідач відмовився передавати предмет лізингу з посиланням на те, що договором передбачено передачу вищевказаного транспортного засобу в користування лізингоодержувачу протягом 50 робочих днів з моменту сплати останнім всіх необхідних платежів, а сплачена позивачем вартість фінансування - 30 000 грн. Відноситься до інших витрат, що безпосередньо пов»язані з виконанням Договору лізингу.

Відносини, що виникли між сторонами, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, договір поставки.

За договоромлізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власностіі було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника)відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строкі за встановлену плату (лізингові платежі). Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч.1,3 ст. 806 ЦК України).

Так, чинним законодавством України визначено поняття фінансового лізингу, який згідно із ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг" є видом цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. Разом з тим, між сторонами укладено договір майнового лізингу, визначення якого як виду чи форми лізингу чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1,2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостоюстатті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" містить самостійні підстави визнання договору (чи його умов) недійсним.

Так, за змістом ч.5 цієї статті, якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: такі положення також підлягають зміні або договір може бути визнаним недійсним у цілому (ч. 6 ст. 18 Закону).

Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в ч.2 ст.18 цього Закону умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч.1 ст. 3, ч.3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (п.п. 2-4 ч.3 ст. 18 Закону).

Як вбачається із змісту укладеного між сторонами 26 листопада 2015 року договору фінансового лізингу №003175, у ньому містяться неоднозначні, незрозумілі та явно несправедливі положення, зокрема звужені права лізингоодержувача як споживача та одночасно значно розширені права лізингодавця (розділ 4).

Пунктом 3.6 договору передбачено, що лізингодавець не відповідає перед лізингоодержувачем за невиконання будь-якого зобовязання щодо якості, комплектності, справності предмета лізингу, його заміни, введення в експлуатацію, усунення несправностей протягом гарантійного строку, своєчасного та повного задоволення гарантійних вимог, монтажу тощо. За вищенаведеними зобовязаннями відповідає продавець.

Разом з тим, за змістом ч.1 ст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингубув здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язаннящодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язаннямщодо продажу (поставки) предмета договору лізингу.

Оскільки вибір продавця предмета лізингу за договором здійснює відповідач, в договорі відсутні положення про надання такого права лізингоодержувачу, то п. 3.6 договору щодо усунення лізингодавця від відповідальності в частині якості, комплектності, справності, тощо предмета лізингу суперечить положенням ст. 808 ЦК України.

Відповідно до ч.1,6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч.2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 та у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом встановлено, що договір фінансового лізингу № 003175 від 26 листопада 2015 року, укладений між фізичною особою ОСОБА_1 та ТзОВ "Лізингова компанія «Еталон»", нотаріально посвідчено не було. Отже, він є нікчемним.

Виходячи із положень ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Відповідно до ч.1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Враховуючи вищенаведене, оскільки вбачається ряд порушень вимог чинного законодавства під час укладення між сторонами договору фінансового лізингу № 003175 від 26 листопада 2015 року, судом встановлено його нікчемність, в силу ст. 216 ЦК України, суд дійшов висновку про підставність вимог позивача про стягнення з відповідача коштів в сумі 30 000 грн., отриманих останнім в рахунок виконання вказаного правочину, а тому позов підлягає до задоволення повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 56, 58, 60, 84, 88, ч.3 ст. 209, ст.ст. 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 220, 227, 799, 806 ЦК України, ст.ст. 18,19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", суд

вирішив:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в користь ОСОБА_1 кошти в сумі 30 000 (тридцять тисяч) гривень, отримані в рахунок виконання нікчемного договору фінансового лізингу від 26.11.2015 року №003175 та 551 (п»ятсот п»ятдесят одну) гривню 20 копійок сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Голова Горохівського

районного суду ОСОБА_2