Справа № 4-с/490/3547/14-ц
н/п 4-с/490/109/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції у Миколаївській області ОСОБА_2, в якій просив скасувати постанову державного виконавця від 27.05.2016 року ВП № 49721746 про повернення виконавчого документа стягувачеві, та зобовязати Центральний ВДВС відновити виконавче провадження по зверненню стягнення за виконавчим листом № 490/3547/14-ц від 27.11.2014 року та провести відповідні виконавчі дії щодо розшуку, опису та арешту майна, а також по реалізації майна, на яке звернуто стягнення відповідно до виконавчого документа.

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що оскаржуваною постановою йому повернуто виконавчий документ з тих підстав, що Законом України накладено мораторій на звернення стягнення на предмет іпотеки, а також через те, що на предмет іпотеки накладено арешт слідчим відділом податкових органів.

В той же час, скаржник вважає, що постанову винесено з порушенням вимог чинного законодавства України, у звязку з чим і звернувся до суду із даною заявою.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» до суду не зявився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності на підставі наявних у матеріалах справи доказів, вимоги скарги підтримав.

Представник виконавчої служби у судове засідання також не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти вимог скарги заперечував, посилаючись на те, що постанову було винесено відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвалою судді Подзігун Г. В. скаргу розглянуто за відсутності сторін на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Вивчивши доводи скарги та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за укладеним між сторонами 25.07.2008 року кредитним договором № 640/710-К710 в розмірі 1 530 023 грн. 99 коп., в рахунок погашення якої просив звернути стягнення цієї суми на предмет іпотеки за іпотечним договором №2239 від 25.07.2008 року: двокімнатну квартиру за №94, загальною площею 93,90 кв. м, житловою площею 48,3 кв. м, що знаходиться за адресою: проспект ОСОБА_4, будинок номер 13-Ж, в м. Миколаєві, встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання ПАТ "Укрсоцбанк" права продажу предмета іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав, а також наданням ПАТ "Укрсоцбанк" всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 листопада 2014 року позов задоволено: в рахунок погашення за укладеним між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» 25.07.2008 року кредитним договором № 640/710-К710 заборгованості в розмірі 1 530 023 грн. 99 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 2239 від 25.07.2008 року: двокімнатну квартиру за № 94, загальною площею 93,90 кв. м, житловою площею 48,3 кв. м, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, проспект Героїв Сталінграду, будинок номер 13-Ж, та встановлено спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом надання ПАТ «Укрсоцбанк» права продажу предмета іпотеки з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав, а також наданням ПАТ «Укрсоцбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнуто судовий збір у розмірі 3 654 грн.

Рішення набрало законної сили 09 грудня 2014 року.

На виконання вказаного заочного рішення суду 20 січня 2015 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист.

24 грудня 2015 року на підставі заяви Банку постановою старшого державного виконавця Центрального ВДВС ОСОБА_5 ВП № 49721746 було відкрито виконавче провадження.

У подальшому, державним виконавцем було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо наявного у боржника ОСОБА_3 нерухомого майна.

Із інформаційної довідки з вказаного Реєстру вбачається, що ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яка знаходиться в іпотеці на підставі Договору іпотеки № 2239 від 25.07.2008 року.

В той же час, постановою слідчого СВ ПМ ДПА у Миколаївській області від 17.08.2011 року на усе нерухоме майно, у тому числі вказану квартиру, накладено арешт (реєстраційний номер обтяження 11516343).

Із матеріалів справи також вбачається, що державним виконавцем було зроблено запит щодо зареєстрованого місця проживання боржника, та отримано відповідь, що боржник зареєстрований за вищезазначеною адресою.

Державним виконавцем 20 травня 2016 року було здійснено вихід за зареєстрованим місцем проживання боржника, однак він за вказаною адресою був відсутній, про що виконавцем складено відповідний акт.

Крім того, державним виконавцем також було зроблено запити про наявність у боржника відкритих рахунків та транспортних засобів, однак на вказані запити отримано відповідь про відсутність такого майна.

У звязку із вищевикладеним, 27 травня 2016 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС ОСОБА_2 було винесено оскаржувану постанову ВП № 49721746, якою встановлено, що звернення стягнення на предмет іпотеки неможливе через наявність мораторію, встановленого Законом, а також через обтяження слідчого відділу УПМ ДПА у Миколаївській області.

Враховуючи викладене, керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем було повернуто виконавчий документ стягувачу.

ПАТ «Укрсоцбанк» вважає вказану постанову такою, що винесено з порушенням Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон), однак суд із цим погодитися не може з огляду на таке.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо наявна встановлена законом заборона щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо у нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.

При цьому, відповідно до ч. 8 ст. 54 Закону примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку».

В той же час, відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

- таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

- загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Із матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням суду не стягується заборгованість за Кредитним договором, а звертається стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за основним зобовязанням. При цьому, Договір іпотеки, за яким квартиру АДРЕСА_1 передано в іпотеку, було укладено для забезпечення зобовязань ОСОБА_3 (громадянина України) за споживчим кредитом, наданим в іноземній валюті.

При цьому, із матеріалів також вбачається, що загальна площа предмету іпотеки складає 93,9 кв. м, а сама квартира, на яку за рішенням суду звертається стягнення, використовується як місце постійного проживання боржника, що підтверджується відповіддю із відділу адресно-довідкової роботи УДМС України в Миколаївській області. Інше ж житлове нерухоме майно у боржника у власності відсутнє, що підтверджується наявною у матеріалах справи Інформаційною довідкою.

Враховуючи усе вищевикладене, суд приходить до висновку, що на теперішній час наявні передбачені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» підстави для тимчасової заборони на звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, на думку суду, зважаючи на те, що заочним рішенням суду прямо передбачено здійснення звернення стягнення на предмет іпотеки, державний виконавець в рамках даного виконавчого провадження не в праві звертати стягнення на інше майно або кошти боржника.

Окрім того, судом також встановлено, що у серпні 2011 року постановою слідчого СВ ПМ ДПА у Миколаївській області від 17.08.2011 року на усе нерухоме майно, у тому числі квартиру, що є предметом іпотеки, накладено арешт, у звязку з чим державний виконавець також не має можливості звернути стягнення на квартиру.

За такого, суд приходить до висновку, що державним виконавцем обґрунтовано на підставі п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено оскаржувану постанову, у звязку з чим у задоволенні вимог скарги слід відмовити.

При цьому, суд не може взяти до уваги посилання Банку на постанову Пленуму Верховного суду України від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», оскільки, на думку суду, вказана норма стосується випадків, коли за рішенням суду з боржника стягуються грошові кошти, а не звертається на стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, суд також не може взяти до уваги посилання на наявність у боржника іншого нерухомого майна, оскільки вказана обставина спростовується наявними у матеріалах справи доказами.

Інші доводи Банку не спростовують висновку суду про обґрунтованість винесеної постанови. При цьому, суд розяснює Банку, що повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні вимог скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН