Номер провадження: 22-ц/785/5582/16
Головуючий у першій інстанції Бобуйок
Доповідач Процик М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючої судді Процик М.В.,

суддів Дрішлюка А.І., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі Гамарц Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Біляївський відділ поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 червня 2016 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2 Уточнивши свої позовні вимоги в процесі розгляду справи, позивач просила (а.с.31-32) визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 5 по вулиці Терешкової в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області.

В обґрунтування позову позивач та її представник посилались на те, що вона є власником зазначеного житлового будинку, який був подарований позивачу батьком ОСОБА_3, про що свідчить акт приймання в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку і господарських побудов індивідуального забудовника ОСОБА_3 від 16.06.1994 р. та договір дарування, посвідчений Біляївською державною нотаріальною конторою 06.09.1994 р; відповідач ОСОБА_2, який є колишнім чоловіком позивача продовжує залишатися зареєстрованим у вищевказаному будинку, але не проживає в ньому з моменту розірвання шлюбу, тобто з 10.12.2012 р.; його особистих речей у будинку немає; у звязку з реєстрацією відповідача позивач вимушена нести додаткові витрати на оплату житлово-комунальних послуг, та не може на свій розсуд розпоряджатись своїм правом власності на житловий будинок у звязку з відсутністю відповідача та незняттям його з реєстраційного обліку.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позов не визнали, підтримали надані письмові заперечення, в яких зазначали, що і після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати у спірному будинку, що за час його проживання його неодноразово били, змінювали замки у кімнаті, де були його речі, викрадали речі, з приводу чого відповідач звертався до правоохоронних органів; враховуючи стосунки з дружиною у разі відїзду і тимчасової відсутності відповідач звертався до голови сільради з заявами з проханням не видавати їй довідки про його відсутність; відповідач за місцем реєстрації обслуговується в лікарні та на пошті отримує поштову кореспонденцію.(а.с.41)

Представник третьої особи Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області в судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності (а.с.95).

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 09 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду від 09 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове, яким визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком № 5 по вул. Терешкової в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Апеляційну скаргу в апеляційному суді підтримав представник позивача.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції в частинівикладення мотивування відмови у позові змінити, з наступних підстав.

За правилами ст. 309 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірний житловий будинок за час перебування у шлюбі з позивачем був значно перебудований і є самочинним будівництвом, а відтак у позивача немає документів, які підтверджують її право власності, та водночас позивач не надала беззаперечних доказів на підтвердження факту непроживання позивача у спірному будинку без поважних причин.

З висновками суду колегія суддів погоджується частково, не погоджуючись з висновками суду щодо застосованих норм матеріального права.

За змістом ст. 47 Конституції України, ст. 9 ЖК України кожен має право на житло і ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. У відповідності зі ст. ст. 156 ЖК України члени сімї власника житлового будинку ( за ст. 64 ЖК, у тому числі чоловік, дружина, діти), які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

У відповідності зі ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у шлюбі з 30.04.1993 р. Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 29.11.2012 р. шлюб між сторонами розірвано. (а.с.6).

В період шлюбу ОСОБА_1 отримала в дар від свого батька ОСОБА_3 житловий будинок загальною житловою площею 40 кв. м. без надвірних споруд, що вбачається із договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Біляївської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 06.09.1994 р., та зареєстрованого в реєстрі за № 2-2630 (а.с.8-9). На теперішній час право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1, у будинку зареєстровані і мешкають: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 колишній чоловік, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 донька, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 зять, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 онук, за довідкою (випискою із будинкової книги про склад сімї та реєстрацію) № 292, виданою Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 01.02.2016 р. (а.с.28).

За довідкою-випискою із будинкової книги від 03.03.2016р. відповідач вселився в спірний будинок в якості члена сімї власника у 1995 році.(а.с.57)

За ст.405ч.1 ЦК України та ст.156 ч.1 ЖК України, як член сімї власника житла, відповідач набув рівного з власником права користування спірним житловим будинком.

Згідно зі ст. 156 ч. 4 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів сімї власника права користування займаним приміщенням.

У відповідності зі ст. 405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

А між тим, відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу колишнє подружжя продовжувало мешкати разом у спірному будинку, у звязку з чим між ними склалися вкрай неприязні стосунки і виникали конфлікти, з приводу чого сторони та члени їх родини звертались до правоохоронних органів. На підтвердження вказаного суду першої інстанції та суду апеляційної інстанції були надані талони-корінці про звернення у листопаді 2013р., висновок по зверненню від 08.07.2013р., направлення на судово-медичний огляд ( у звязку з побиттям відповідача тестем у липні 2013р.), копія постанови про закриття кримінального провадження від 23.11.2013р., лист Біляївського РВ від 10.10.2013р. та копії інших постанов, в яких водночас йдеться про виникнення конфлікту у звязку з заміною замків у будинку.(а.с.45-48, 157-161) У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 також стверджував, що за характером його роботи він часто буває у відїздах, у звязку з чим звертався з заявами на імя голови Нерубайської сільської ради з проханням взяти це до уваги і не знімати його з реєстраційного обліку та не видавати акти чи довідки про його тимчасову відсутність. (а.с.43, 44) Відповідач за дослідженою судом довідкою Нерубайської лікарняної амбулаторії перебуває на обліку і обслуговується у лікарні за місцем своєї реєстрації в с. Нерубайське по вул. Терешкової,5 з 2010року ( останнє звернення було 01.02.2016р. ОРВІ)(а.с.58) За довідкою поштового відділення звязку відповідач за останні три роки і по теперішній час отримує кореспонденцію (листи, періодичні видання) у поштовому відділенні за місцем реєстрації. (а.с.56, 58).

Натомість позивач не надала суду жодних належних і допустимих доказів відсутності відповідача у спірному будинку понад один рік та доказів його відсутності без поважних причин.

А тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог позивача.

Крім того, колегія суддів зауважує, що загальними засадами цивільного законодавства, згідно зі ст.3 ЦК України, є справедливість, добросовісність та розумність.

Чинним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 12.10.2015 р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 16 січня 2016р. та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 березня 2016р., позовні вимоги ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на автомобіль НОМЕР_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію в розмірі 1/2 частини ринкової вартості автомобіля НОМЕР_1 в сумі 5353 грн. В іншій частині позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено. (а.с.11-13,25).

Вказаним рішенням суду встановлено наступні обставини. Після 1994 р., тобто після придбання позивачем будинку за договором дарування, під час спільного проживання з відповідачем у спірному будинку, сторонами самочинно була проведена реконструкція будинку з добудовою приміщень та здійснено будівництво господарських споруд, внаслідок чого була збільшена як загальна площа будинку так і житлова. Спірний житловий будинок складається з цокольного поверху та є двоповерховим, загальною площею 144,8 кв. метрів, і житловою площею 57,4 кв. метри; побудовані надвірні споруди: сарай, літній душ, вбиральня, навіс, цистерна, вимощення, огорожа. На проведення реконструкції будинку та будівництво інших прибудинкових споруд дозвільні документи не надавались, у звязку з чим реконструкція є самочинною, і у визнанні будинку спільним подружнім майном та у визнанні права власності на 1/2 частину відповідачу було відмовлено.

Ґрунтуючись на вищевказаних загальних засадах цивільного законодавства, вказані обставини правомірно також були враховані судом при вирішенні питання щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком по вулиці Терешкової,5 в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області.

З огляду на вищенаведені норми закону, на вищевстановлені обставини, та враховуючи ненадання позивачем належних і допустимих доказів тривалої відсутності відповідача у будинку з неповажних причин, не можуть братися до уваги доводи відповідача ОСОБА_8 в апеляційній скарзі про те, що вона є власником будинку, і тому на підставі ст. 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування.

Обовязок доведення вимог і заперечень є рівним для обох сторін за ст.10 ЦПК України, а тому доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що відповідач не надав доказів наявності у нього поважних причин відсутності за місцем реєстрації, не довів наявність офіційної роботи повязаної з відрядженнями (копію трудової книжки, наказу про відрядження тощо) до уваги не беруться, оскільки позивач його ствердження не спростувала, доказів неповажних причин його відсутності у спірному будинку понад один рік суду не надала. А крім того, надані відповідачем докази суд оцінював у сукупності разом з іншими письмовими доказами, зокрема з довідкою пошти, лікарні, звернень до правоохоронних органів тощо.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, змінивши рішення суду першої інстанції в частині мотивування відмови у позові.

Керуючись ст. ст. 303,307,309,313-316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 09 червня 2016 року змінити в частині мотивування відмови у позові.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: М.В. Процик

Судді: А.І. ОСОБА_9 Сєвєрова