АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/2297/16-ц 22-ц/774/1587/К/16
Справа № 216/2297/16-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1587/К/16 ОСОБА_1
Категорія № 20 (4) Доповідач Митрофанова Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар: Маслова К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» на заочне рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» до ОСОБА_2 про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2016 року позивач ОСОБА_3 акціонерне товариство «ДТЕК «Дніпрообленерго» (надалі ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго») звернувся до відповідача ОСОБА_2 з позовом про відшкодування заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення споживачем правил користування електричною енергією.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_2 є споживачем ПАТ «ДТЕК «Дніпрообленерго» та на неї відкрито особовий рахунок № 1304070. При перевірці 24.11.2014 року працівниками Криворізьких електричних мереж ПАТ«ДТЕК «Дніпрообленерго» дотримання Правил користування електроенергією за адресою відповідача: м. Кривий Ріг, вул. Авіаційна, 33/3, було виявлено порушення п. 48 Правил користування електроенергією (надалі Правила), а саме: самовільне відключення після підключення під прилад обліку. Пошкодження приладу обліку. Факт порушення зафіксований актом Н № 105697 від 24.11.2014 року.

Відповідно до п. 53 Правил, п.п. 1.2, 3.1, 3.2, 3.3, 3.5 Методики обчислення розміру відшкодування збитків, завданих електропостачальнику внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення, був зроблений розрахунок матеріального збитку за період з 15.10.2014 року (відключення електроенергії) по 24.11.2014 року (дата складання акту) на суму 4357 грн. 37 коп., яку просили стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь, а також за прострочення виконання грошового зобовязання інфляційні витрати в розмірі 1729,61 грн., 3% річних в розмірі 154,36 грн. та понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 1378 грн.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року позов ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» задоволено частково, на його користь з ОСОБА_2 стягнуто вартість спожитої, але не облікованої електричної енергії, внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення в розмірі 4357,437грн. та судовий збір в розмірі 1378,00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про зміну рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо нарахованих інфляційних витрат та 3% річних та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення даних позовних вимог. На його думку, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних витрат та 3% річних на підставі того, що між сторонами у справі відсутній договір про грошові зобовязання, є помилковим, оскільки передбачене законом право стягувача вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та 3% річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних витрат сторони від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за несвоєчасну оплату завданих ним збитків. Відповідачем не було своєчасно сплачено суму збитків по акту про порушення ПКЕЕН, що, на думку позивача, є підставою для застосування ст. 625 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго», відповідно до Закону України «Про електроенергетику» та Правил користування електричною енергією для населення (надалі ПКЕЕН), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, постачає електричну енергію споживачу.

Відповідач ОСОБА_2 є споживачем Криворізьких міських електричних мереж, відповідно до ЗУ «Про електроенергетику», ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про захист прав споживачів» за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Авіаційна, 33/3 та на неї відкрито особовий рахунок № 1304070 (а.с. 12).

24 листопада 2014 року за місцем проживання відповідача за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Авіаційна, 33/3 представниками енергопостачальника у відповідності із п. 37 ПКЕЕН було проведено перевірку дотримання ПКЕЕН, в результаті якої було виявлено порушення п. 48 ПКЕЕН, а саме: самовільне відключення після підключення під прилад обліку. Пошкодження приладу обліку.

Факт порушення ПКЕЕН зафіксований актом Н № 105697 від 24 листопада 2014 року, який підписаний трьома представниками енергопостачальника та споживачем ОСОБА_2, а тому є дійсним (а.с. 6).

Згідно з розрахунком розміру відшкодування збитків за актом та протоколом № 75 від 25 грудня 2014 року, сума збитків, завданих відповідачем, становить 4357,37 грн. (а.с. 4-5).

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» посилалось на те, що у зв'язку з порушенням відповідачем п. 48 ПКЕЕН, а саме самовільне відключення після підключення під прилад обліку та пошкодження приладу обліку, позивачу завдано збитки у сумі 4357,37 грн. Крім того, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 3% річних у сумі 154,36 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1729,61 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» в частині стягнення з відповідача суми збитків по акту у розмірі 4357,37 грн., а також судового збору в розмірі 1378 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості цих позовних вимог та наявності правових підстав для їх задоволення.

В цій частині рішення суду сторонами не оскаржено, у звязку з чим, на підставі частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., згідно яких під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у частині стягнення суми збитків по акту про порушення споживачем ПКЕЕН не перевіряє.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» про стягнення з відповідача 3% річних у сумі 154,36 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1729,61 грн., суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами у справі відсутній договір про грошові зобовязання.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, договір про надання послуг є складним зобовязанням, що складається з двох органічно поєднаних між собою зобовязань: по-перше, правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник наділений правом вимагати виконання цього обовязку; по-друге, правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати.

Беручи до уваги зазначене, правовідносини, які склалися на підставі договору про надання послуг, є грошовим зобовязанням і, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року (справа № 6-40цс11) і в силу ст. ст. 214, 360-7 ЦПК Україну він має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Крім того, правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобовязаннями, у яких, серед інших прав і обовязків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин як грошових зобовязань на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання. Передбачена п. 10 ч. 3 ст. 20 Закону від 24 червня 2004 р. № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» норма щодо відповідальності боржника у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування наслідків ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у Постановах від 20 червня 2012 року (справа №6 -68цс12) та від 30 жовтня 2013 року (справі № 6-59цс13), і відповідно до положень ст.214, 360-7 ЦПК Україну він також має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при виборі та застосуванні правової норми до спірних правовідносин.

Також вирішуючи справи зазначеної категорії, слід мати на увазі, що відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону № 1875-IV «Про житлово-комунальні послуги» укладення договору на надання житлово-комунальних послуг визначено як обовязок, а не право сторін, а тому відсутність договірних правовідносин не є підставою для відмови у стягненні з відповідача коштів за надані житлово-комунальні послуги.

Таким чином, за відсутності договірних відносин, але в разі існування прострочення виконання грошового зобовязання зі сплати житлово-комунальних послуг покладають на боржника відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК. Ця позиція підтверджується Постановою Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року (справа № 6-59цс13).

Як вбачається з матеріалів справи, позивач заявляв вимоги про стягнення з відповідача на його користь 3% річних від простроченої суми в розмірі 154,36 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1729,61 грн., нарахованих на суму збитків по акту про порушення споживачем ПКЕЕН. Тобто, між сторонами склалися правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди, на які відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, нараховується індекс інфляції за час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Оскільки неправомірними діями відповідача позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобовязанням, суд апеляційної інстанції вважає, що підлягають задоволенню й вимоги позивача про стягнення боргу з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, що узгоджується з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.

У зв'язку з цим, на думку колегії, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми та інфляційних витрат, є помилковим.

При цьому колегія суддів погоджується з розрахунком 3% річних в сумі 154,36 грн. та інфляційних витрат в розмірі 1729,61 грн., наведених представником позивача в позовній заяві.

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» задовольнити, рішення суду в частині відмови в стягненні 3% річних та інфляційних витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго» 3% річних в розмірі 154,36 грн. та інфляційні витрати в розмірі 1729,61 грн.

Крім того, у відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати, понесені позивачем за подання апеляційної скарги в розмірі 1515 грн. 80 коп.

В іншій частині рішення суду підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» задовольнити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року в частині відмови в стягненні з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 3% річних та інфляційних витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення вказаних позовних вимог, стягнувши з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» 3% річних в розмірі 154 (сто пятдесят чотири) грн. 36 коп. та інфляційні витрати в розмірі 1729 (одна тисяча сімсот двадцять девять) грн. 61 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Дніпрообленерго» судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1515 (одна тисяча пятсот пятнадцять) грн. 80 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: