Справа № 750/7250/16-ц
Провадження № 2/750/2193/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 серпня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд міста Чернігова в складі:

головуючого судді Супруна О.П.

за участю секретаря Соловей Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом,

третя особа Перша чернігівська державна нотаріальна контора,

в с т а н о в и в :

28 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить визнати за ним право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, який помер 24.11.2015.

У судове засідання позивач, представники Чернігівської міської ради та третьої особи не зявилися, про час та місце розгляду справи оповіщені, просили справу розглядати без їх участі. Позивач просив позов задовольнити, представник Чернігівської міської ради поклалася на розсуд суду, про що подали письмові заяви.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 24 листопада 2015 року помер батько позивача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕЛ № 269734 (а.с. 5).

13 жовтня 2013 року ОСОБА_3 склав заповіт, яким заповів ОСОБА_1 належну йому на праві власності квартиру № 69, що знаходиться в м. Чернігові по вул. Кошового, буд. 6 (а.с. 6).

В довідці від 24.06.2016 № 242 ОЖБК м. Чернігова вказало, що квартира АДРЕСА_2 виплачена у 1989 році.

Однак, постановою № 2371/02-31 від 10.06.2016 державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної контори відмовила позивачеві у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме квартиру АДРЕСА_3, оскільки спадкоємцем не подано правовстановлюючих документів на підтвердження належності цього спадкового майна спадкодавцеві (а.с. 11).

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до положення статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 328 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкування є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб (спадкоємців).

Суд зауважує, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

З наведеного вбачається, що право власності, що набуте на відповідне нерухоме майно до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» набувається в порядку, який існував на час його набуття, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Відповідно до вимог ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Як розяснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Оскільки після сплати пайового внеску у повному обсязі ОСОБА_4 не зареєстрував речове право на нерухомість в органах державної влади, як було встановлено діючим на той час законодавством, позивач, як його спадкоємиця, позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі та зареєструвати за собою відповідне речове право, що підтверджується відмовою нотаріуса у вчиненні вказаної нотаріальної дії.

За вказаних обставин та вимог чинного законодавства України суд не убачає перешкод для визнання за позивачем права власності на об'єкт нерухомого майна, а саме: квартиру АДРЕСА_4.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_5 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, який помер 24 листопада 2015 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі через Деснянський районний суд м. Чернігова апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Супрун