ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 вересня 2016 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Криворучко А.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_3 про виселення та усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивачі звернулися до суду із даним позовом. Свій позов мотивують тим, що проживання з відповідачем стало неможливим. Останній самоправно захопив частку власності, встановив замок у дверях, захопив кладовку та підвал із речами позивача. Окрім того на кухні та у ванні відповідач захопив усі полички, повикидавши речі позивачів. Відповідач усе нищить, на їх зауваження чи розмови виражається нецензурною лайкою та прокльонами. Тому, вони змушені звернутися до суду з даним позовом, в якому просити суд виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням та господарськими приміщеннями (кладовою та підвалом).

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, повідомлялася судом вчасно та належним чином. Направила до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без її участі, позов підтримує в повному обсязі, у разі ухвалення судом заочного рішення не заперечує.

Відповідач та його представник в судовому засідання проти позовної вимоги щодо виселення відповідача з квартири заперечували, пояснили що останній є власником ? частини спірної квартири, а тому проживає та користується квартирою на законних підставах. А також відповідач пояснив, що замки на дверях кімнати, кладової та підвалу влаштував, оскільки там знаходяться його особисті речі, тому просив відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 1982 року, який було розірвано 16.07.2014 року.

Як вбачається з ордера на житлове приміщення №18 і свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 14.05.2010 року, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по ? частині кожному.

Відповідно до ст.316 ЦК України передбачено, що правом власності особи є право особи на майно, яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За умовами ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути обмежена у здійсненні права власності лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За правилами ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру або будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

Конституцію України у ст. 47 ЖК України проголошено, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Отже, та обставина, що особа є власником жилого приміщення і має охоронюване законом право володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають та є власником іншої частини цього ж приміщення.

Виселення - є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач в передбаченому законом порядку набув право власності на житло, що також належить позивачам, а відтак не може бути виселений із належної йому 1/4 його частини, зважаючи на те, що ідеальні частки у вказаній квартирі між власниками не розподілялись. Відтак, в частині виселення з житла позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Розглядаючи позовні вимоги в частині зобовязання відповідача не чинити перешкод позивачу у користуванні квартирою, слід зазначити наступне.

Так, за умовами ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом права власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання позивачів та відповідача від 08.07.2016 року, що підписаний уповноваженими особами сільської ради, то іншу житлову кімнату площею 12,6 кв.м., кладову, холодильник, підвальне приміщення самовільно займає відповідач, закривши їх двері на замок.

З пояснень сторін в судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач чинять перешкоди у користуванні позивачам їх 3/4 частини квартири, яка належить їм на праві приватної власності.

Зазначені обставини не заперечувались і самими відповідачем та його представником в судовому засіданні, оскільки як вбачається з їх заперечень між сторонами склалась складна ситуація через відсутність порядку користування квартирою та неможливість його подальшого встановлення, що робить неможливим спільне користування квартирою сторонами.

Отже, на думку суду, позивачі, які в установленому законом порядку набули право власності на 3/4 частин квартири АДРЕСА_2, мають право вимагати усунення перешкод у користуванні своєю частиною житлового приміщення.

Таким чином, відповідач проживаючи у спірній квартирі, 3/4 частини якої належить позивачам на праві власності, порушує їх права та законні інтереси, як власників на свій розсуд володіти, користуватись і розпоряджатись належним майном.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивачі довели ті обставини на які посилалися, як на підставу своїх позовних вимог, а тому відповідача слід зобов'язати не чинити перешкод ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, у праві користування та розпоряджання ? частин квартири АДРЕСА_2.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку, про стягнення з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору 551,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 319, 321, 387, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. ст. 10, 27, 28, 30, 57-58, 60,88, 169, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 усунути перешкоди у користуванні кладовою, яка розташована в квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) грн.. 20 (двадцять) коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Фастівський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ