АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1998/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Позивачка посилалась на те, що 23.03.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 45 650 грн. та 3 000 євро, що, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору 100 євро = 1 034,93 грн., складає 31 020 грн.

Крім того, між позивачкою та ОСОБА_6, 25.03.2013 року було укладено договір позики у формі розписки, у відповідності до якого вона передала відповідачу грошову позику в розмірі 2 000 євро, що, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору 100 євро = 1 034,93 грн., складає 20 680 грн., 3 000 доларів США, що, виходячи з офіційного курсу НБУ станом на момент укладення договору 100 доларів США = 799,30 грн., складає 23 970 грн. та 29 600 грн.

ОСОБА_6 була написана розписка 25.03.2013 року, якою він стверджував отримання коштів від ОСОБА_7 як 23.03.2013 року так і 25.03.2013 року на загальну суму 150 920 грн.

Вказані кошти зі слів відповідача призначались для передачі заступнику міського голови ОСОБА_8 для участі в побудові торгівельних приміщень біля будинку торгівлі м. Золотоноша, але ОСОБА_6 своїх зобовязань не виконав.

ОСОБА_7 просила суд стягнути з ОСОБА_6 на її користь суму боргу в розмірі 228 820 грн. та суму сплаченого судового збору.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено повністю.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, у липні 2016 року ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою.

Апеляційні вимоги обґрунтовуючи тим, що суд першої інстанції прийшов до невірного висновку, що у відповідача відсутні зобовязання перед ОСОБА_7, та що розписка, яку було надано відповідачем на підтвердження укладення договору позики і отримання в борг коштів, - є різновидом договору доручення, оскільки за своєю суттю хоча розписка і не містить строку повернення грошових коштів, але підтверджує факт передачі та отримання в борг коштів відповідачем.

При цьому, на думку апелянта, судом проігноровано положення глави 48 ЦК України, щодо застосування до даних правовідносин наслідків не виконання зобовязань, зокрема не враховано, що положення ст. 530 ЦК України визначає можливість предявити вимогу щодо належного виконання зобовязання з моменту який має неминуче настати, то такий обовязок має бути виконаний протягом семи днів.

Апелянт просить суд скасувати рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог та доводів апелянта, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Ст. 213 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення, що переглядається в цілому відповідає визначеним критеріям та вимогам.

Звертаючись з даним позовом та обґрунтовуючи вимоги про стягнення боргу за договором позики, позивач як на підставу її вимог послалася на розписку від 25 березня 2013 року /а.с.5/.

З тексту даної розписки вбачається, що ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_7 кошти 22 березня 2013 року у розмірі 45 650 грн. та 3 000 євро ( по курсу 10,45, що дорівнює 31 350 грн.), разом 75 000грн. та 25 березня 2013 року отримав 2 000 євро ( по курсу 10,55, що дорівнює 21 100 грн.) та 3 000 доларів США (по курсу 8,10, що дорівнює 24 300 грн.), 29 600 грн., разом становить 75 000 грн.

Крім того в цій розписці зазначено, що всього ОСОБА_6 передав 150 000 грн. заступнику міського голови ОСОБА_8 для побудови торгівельного приміщення біля будинку торгівлі в центрі м. Золотоноша. /а.с.5/.

Сама ОСОБА_7 в позовній заяві та в поясненнях під час розгляду справи судом першої інстанції і в ході апеляційного розгляду підтвердила, що дійсно надавала зазначені в розписці кошти відповідачу ОСОБА_6 з метою їх послідуючої передачі іншій особі заступнику міського голови ОСОБА_9 , для будівництва магазину, але ці зобовязання з будівництва виконані не були, при цьому з цих коштів 70000грн. вона отримала назад від третіх осіб, фактично частково прийнявши виконання за невиконаними зобовязаннями.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ч. 1 ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 545 ЦК України прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Тому, враховуючи зміст розписки, пояснення самої ОСОБА_7 та ту обставину, що вона частково прийняла кошти за невиконаними зобовязаннями від третіх осіб, а не від самого ОСОБА_7,то суд прийшов до правильного висновку, що на момент складання даної розписки ОСОБА_6 вже передав гроші ОСОБА_8 та, що ця розписка не є підтвердженням укладання договору позики і наявності у нього боргу перед позивачем, а засвідчує, що він дійсно отримав кошти від ОСОБА_7 та передав гр. ОСОБА_8

Та, враховуючи, що дана розписка не містить застережень як щодо отримання цих коштів ОСОБА_6 саме в борг від ОСОБА_7, так і зобовязання про повернення ним даних коштів чи щодо передання технічної документації на торгівельне приміщення позивачу, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що за своєю природою ця розписка не є договором позики, оскільки її зміст не відповідає вимогам ст.1046 ЦК України, тому що розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

Що узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 2 липня 2014 року та у справі №6-1967цс15 від 11.11.2015р.

Доводи апелянта, що дана розписка передбачала виконання ОСОБА_6 певних зобовязань є безпідставними. Адже в розписці не зазначено, на що ОСОБА_7 уповноважує ОСОБА_6, і не зазначено, що ОСОБА_6 бере на себе якісь зобовязання. А навпаки зазначається, що ОСОБА_6 передав кошти ОСОБА_8, тобто дія вже була виконана на момент написання розписки, 25 березня 2013 року.

Таким чином, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_7 не доведено, що гроші за розпискою бралися ОСОБА_6 як позика, а навпаки, вбачається, що гроші були отримані до написання розписки і на момент складання розписки вже були передані ОСОБА_8, то, за таких обставин, суд дійшов до правомірного висновку про відсутність підстав для стягнення коштів як боргу за договором позики у сумі 228 820 грн. з ОСОБА_6

Тому підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стаття 308 ЦПК України передбачає, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасована правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Відповідно до норм ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Тому, відповідно судові витрати не підлягають до стягнення з відповідача.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року відхилити.

Рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :