Справа № 736/712/16-ц Провадження № 22-ц/795/1866/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Синько О. О. Доповідач - Шевченко В. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіШевченка В.М.,
суддів:Висоцької Н.В., Губар В.С.
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника ОСОБА_5 - адвоката Загальця О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» на рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди,-

в с т а н о в и в:

Не погоджуючись з рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року, ТОВ «Орлан-Транс-Груп» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просило вищезазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити їх позовні вимоги.

Рішенням Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року у задоволенні позову ТОВ «Орлан-Транс-Груп» до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди відмовлено.

ТОВ «Орлан-Транс-Груп» вважає рішення суду першої інстанції незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що після завершення кожного перевезення відповідно до роздруківок до шляхових листів було видно розмір збитків, заподіяних відповідачем перевитратою палива під час перевезення. До моменту звільнення з роботи залишалася можливість добровільного погашення заборгованості відповідачем ОСОБА_5

Заподіяну відповідачем шкоду було виявлено після його звільнення з роботи 17 липня 2015 року, з цього моменту і повинен, на думку ТОВ «Орлан-Транс-Груп», відраховуватися річний термін для звернення підприємства до суду з питань стягнення заподіяної відповідачем шкоди, оскільки до звільнення у відповідача була можливість добровільного погашення заборгованості. Позов ТОВ «Орлан-Транс-Груп» подано 15 червня 2016 року, судом отримано 22 червня 2016 року, тобто до моменту закінчення річного терміну з моменту звільнення.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «Орлан-Транс-Груп» суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не дотримано річного строку встановленого ч.3ст.233 КЗпП України звернення до суду власника в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія апеляційного суду з наступних підстав.

Як визначено ст.130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 було прийнято на роботу у Львівську філію ТОВ «Орлан-Транс-Груп» на посаду водія з повною індивідуальною матеріальною відповідальністю з 15 листопада 2013 року (а.с.7). ТОВ «Орлан-Транс-Груп» надано до апеляційного суду укладений 15.11.2013 року з ОСОБА_5 Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Наказом Львівської філії ТОВ «Орлан-Транс-Груп» №85-кф від 15.07. 2015 року відповідача було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин згідно п.4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до п. 6 ст. 134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках коли відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність в повному розмірі на підставі п. 6 ст. 134 КЗпП України покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну перевитратою пального на автомобільному транспорті.

Відповідно до підпункту «в» п. 14 Постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР «Про підвищення ефективності використання автотранспортних засобів у народному господарстві, посилення боротьби з приписками при перевезенні вантажів автомобільним транспортом та забезпечення цілості паливно-мастильних матеріалів» від 05 серпня 1983 року № 759, яка є чинною згідно з Постановою Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України деяких законодавчих актів законодавства Союзу РСР» від 12 вересня 1991 року, за перевитрату палива понад затверджених норм з вини працівників автомобільного транспорту з них утримується 100 відсотків вартості перевитраченого автомобільного палива.

Згідно з п. 6.7 Інструкції з обліку надходження і витрачання пально-мастильних матеріалів і єдиних талонів на відпуск нафтопродуктів на підприємствах, в організаціях, колгоспах і радгоспах, затвердженої Державним комітетом СРСР по забезпеченню нафтопродуктами 03 лютого 1984 року № 01/21-8-72, яка є чинною, на підставі прийнятого керівником підприємства рішення вартість перевитраченого палива понад затверджені норм, підлягає стягненню з водіїв транспортних засобів.

Пред»являючи вимоги до відповідача про стягнення шкоди в розмірі 43657,90 грн. заподіяної ТОВ »Орлан-Транс-Груп», яка є перевитратою палива понад затверджені норми, позивач як на доказ винних дій відповідача посилався на подорожні листи вантажного автомобіля та результати звіту які ним проводились за цими листами. Позовні вимоги ТОВ »Орлан-Транс-Груп» щодо відповідальності ОСОБА_5 ґрунтуються на нормах трудового законодавства.

Згідно подорожнього листа № 123836 від 18 грудня 2013 року, заповненого позивачем, ОСОБА_5 керуючи вантажним автомобілем в міжнародному сполучення, під час перевезення допустив перевитрату пального в об'ємі 645,4 літрів. Дана перевитрата пального в 645,4 літрів на суму 2451,53 грн. була також обрахована і встановлена за результатами звіту проведеного ТОВ «Орлан Транс-Груп» 24.02.2014 року який підписаний представником позивача та відповідачем(ас.9-10).

Відповідно до подорожнього листа № 325223 від 29 січня 2014 року заповненого позивачем, ОСОБА_5 керуючи вантажним автомобілем в міжнародному сполученні допустив перевитрату пального в об»ємі 450 літрів. Дана перевитрата ОСОБА_5 пального в 450 літрів на загальну суму 3849,55 грн. була також визначена за результатами звіту проведеного ТОВ «Орлан-Транс-Груп» 11 березня 2014 року, який підписаний сторонами (ас. 15-16).

Відповідно із звітом складеного ТОВ «Орлан Транс -Груп» 03 січня 2015 року до подорожнього листа вантажного автомобіля в міжнародному сполученні №43946 від 27 жовтня 2014 року, ОСОБА_5 допустив перевитрату пального на 385,87 літрів на загальну суму 10081,76 грн. з результатами даного звіту не згодний відповідач (ас.17-19).

Згідно подорожнього листа № 348827 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 01 березня 2014 року заповненого позивачем, ОСОБА_5 під час перевезення допустив перевитрату пального в об'ємі 624,41 літрів. Зазначені обставини допущення відповідачем перевитрати пального в об»ємі 624,41 літрів на загальну суму 4406,05 грн. при виконанні маршруту руху була також обрахована і встановлена за результатами звіту проведеного 14.05. 2014 року ТОВ «Орлан Транс - Груп» який підписаний сторонами (ас.11-12).

Відповідно до звіту проведеного 05.03.2015 року ТОВ «Орлан Транс -Груп» за час виконання перевезення на вантажному автомобілі в міжнародному сполученні згідно подорожнього листа № 495237від 26 лютого 2015 року, ОСОБА_5 допустив перевитрату пального в об'ємі 58,56 літрів на загальну суму 1609,81 грн. з результатами зазначеного звіту відповідач не погодився (ас.14-15).

Також відповідно до подорожнього листа №495066 вантажного автомобіля від 05 січня 2015 року та проведеного по ньому позивачем звіту від 26.02.2015 року, ОСОБА_5 допустив перевитрату пального в об»ємі 544 літрів на загальну суму 14147,80 грн. із чим останній не погодився (ас.20,21).

Згідно з подорожнім листом №495148 вантажного автомобіля від 06 березня 2015 року та проведеного по ньому 10.04.2015 року позивачем звіту ОСОБА_5 допустив перевитрату пального в об»ємі 145 літрів на загальну суму 3903,72 грн. із чим він не погодився (ас.23-24).

Відповідно до подорожнього листа №495442 від 06 травня 2015 року вантажного автомобіля та за результатами складеного позивачем звіту ОСОБА_5 допустив перевитрату пального в об»ємі 44 літрів на загальну суму 277,31 грн.,згідно з актом комісії позивача, ОСОБА_5 для підпису звіту не з»явився(ас.26-28).

Практика Європейського суду з прав людини,яка відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права, свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду за захистом порушених прав(справа №36-37/1995/542_543/628_629» Стаббінгс та інші проти Великобританії» від 22.10.1996 року).

Частиною третьою ст.233 КЗпП України встановлено строк, коли власник має право звернутися до суду з позовом про стягнення матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, не пізніше одного року з дня виявлення заподіяної шкоди.

Встановлений КЗпП України строк звернення, який не переривається і не призупиняється визначає день з якого слід обчислювати строк звернення до суду з позовом про стягнення з працівника матеріальної шкоди заподіяної підприємству.

Як роз»яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівникам», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.

Аналогічний висновок щодо застосування норми ст.233 КЗпП України, викладений у постанові Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1654цс15, і є обов»язковими відповідно до положень ст.360-7 ЦПК України для всіх судів України, які застосовують зазначену норму права.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що після завершення ОСОБА_5 рейсу та здачі ним позивачу подорожніх листів за результатами звіту який проводився позивачем по кожному такому листу які надані позивачем, встановлювалась шкода заподіяна товариству внаслідок перевитрат відповідачем пального, і таким чином саме дата складання зазначених звітів є днем виявлення позивачем шкоди, яку він просить стягнути з відповідача. Зазначену обставину, виявлення шкоди (збитків) заподіяної відповідачем перевитратою пального саме із проведенням звітів до кожного подорожнього листа, також зазначає ТОВ "Орлан-Транс-Груп" в апеляційній скарзі.

Оскільки ТОВ "Орлан-Транс-Груп" звернулося до суду з позовом 15.06.2016 року, перевитрати пального ОСОБА_5 за подорожніми листами були ним виявлені за результатами звітів за період із 24.02.2014 року і по 26.05. 2015 року, то позивачем пропущено строк звернення до суду встановлений ч.3ст.233 КЗпП України в один рік з дня виявлення заподіяної шкоди.

При цьому не ґрунтується на вимогах закону посилання в апеляційній скарзі на ті обставини, що до моменту звільнення з роботи відповідача залишалася можливість добровільного погашення ним заборгованості яка була виявлена після завершення кожного рейсу, тому річний термін для звернення до суду для підприємства повинен відраховуватись після звільнення з роботи відповідача з 17.07.2015 року.

Пропуск встановленого ч.3ст.233 КЗпП України строку звернення до суду без поважних причин є підставою для відмови в позові.

Судом першої інстанції при розгляді спору з»ясовувались всі обставини справи, і встановивши що строк для пред»явлення позову пропущено без поважних причин, суд обґрунтовано відмовив в позові у зв»язку з пропуском встановленого строку.

В матеріалах справи відсутні будь-які фактичні дані, які роблять своєчасне звернення з позовом до суду ТОВ "Орлан-Транс-Груп" неможливим або ускладнювали йому можливість своєчасного звернення до суду.

Відповідно до положень ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань, тому посилання суду першої інстанції в мотивувальній частині рішення також і на норми ч.4 ст.267 ЦК України не призвели до неправильного вирішення спору і не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим , і підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Орлан-Транс-Груп» відхилити.

Рішення Корюківського районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: