ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 15 червня 2015 року та рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 18 березня 2009 року, 08 червня 2009 року, 06 серпня 2009 року, 20 серпня 2009 року нею за розписками було передано в борг відповідачу відповідно 6 000 грн та 160 доларів США під 15 % щомісячно на строк до 19 вересня 2009 року, 5 000 гривень під 15 % щомісячно на строк до 09 грудня 2009 року, 3 000 доларів США під 15 % щомісячно на строк до 07 лютого 2010 року, 10 000 грн під 15 % щомісячно на строк до 21 лютого 2010 року.

Станом на 29 грудня 2014 року сума боргу відповідачем повернута частково, у зв'язку з чим просила суд стягнути з відповідача борг в розмірі 70 833,95 грн, проценти за користування коштами в розмірі 835 261,84 грн, інфляційні втрати в розмірі 15 291,21 грн, всього 921 387 грн, та судові витрати в розмірі 3 654 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Херсона від 15 червня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 суму основного боргу в розмірі 3 160 доларів США, що еквівалентно 49 833,96 грн, заборгованість в гривнях в розмірі 20 200 грн, 15 % за користування коштами в розмірі 835 261,84 грн та інфляційні втрати в розмірі 15 291,21 грн, а всього на загальну суму 921 387 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 3 654 грн.

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року з урахуванням ухвали того ж суду від 28 вересня 2015 року про виправлення описки, рішення Дніпровського районного суду міста Херсона від 15 червня 2015 року змінено, зменшено розмір стягнення боргу з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6, а саме суму боргу з 3 160 доларів США до 3 000 доларів США, що еквівалентно 47 310,73 гривні, суму боргу з 20 200 гривень до 14 200 гривень, 15 % за користування коштами з 835 261,84 гривні до 789 236,42 гривні, інфляційні втрати з 15 291,21 гривні до 4 928,04 гривні, загальну суму зменшено з 921 387 гривень до 855 675,19 гривні.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову з підстав пропуску строку позовної давності, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в рахунок погашення боргів ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 кошти у лютому-червні 2014 року, що свідчить про переривання перебігу строку позовної давності.

Змінюючи рішення місцевого суду та зменшуючи розмір суми боргу за розпискою від 18 березня 2009 року, апеляційний суд виходив з часткового повернення боргу за вказаною розпискою.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, за розпискою від 18 березня 2009 року ОСОБА_8 передала в борг ОСОБА_7 6 000 грн та 160 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у гривнях та доларах США на півроку.

За розпискою від 08 червня 2009 року ОСОБА_8 передала в борг ОСОБА_7 5 000 грн під 15 % у гривнях на півроку.

06 серпня 2009 року ОСОБА_8 передала в борг ОСОБА_7 3 000 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у доларах США на півроку.

За розпискою від 20 серпня 2009 року ОСОБА_8 передала в борг ОСОБА_7 в борг 10 000 доларів США зі сплатою 15 % щомісячно у гривнях на півроку.

На оригіналі розписки від 18 березня 2009 року міститься запис про повернення частини боргу.

Згідно з розпискою ОСОБА_7 передала ОСОБА_6 грошові кошти у рахунок погашення боргів: 15 лютого 2014 року - 200 грн, 26 квітня 2014 року - 200 грн, 17 травня 2014 року - 200 грн, 14 червня 2014 року - 200 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, поняття позикових відносини і договору позики визначаються положеннями глави 71 ЦК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики в письмовій формі може бути укладений як шляхом складання одного документа, так і шляхом обміну листами (ч. 1 ст. 207 ЦК України).

Досліджуючи договори позики чи боргові розписки, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, зважаючи на встановлені результати, робити відповідні правові висновки.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Однак, апеляційний суд на порушення наведених норм права та вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України не врахував те, що переривання перебігу позовної давності може мати місце лише в межах строку давності, а не після його спливу, не взяв до уваги, що строк позовної давності за розписками закінчився 18 серпня, 08 грудня 2012 року та 06 лютого 2013 року відповідно, а повернення боргу відбулося у лютому-червні 2014 року, тобто після його спливу, та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду та часткове задоволення позову.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.В. Маляренко А.О. Леванчук О.М. Ситнік