Справа № 490/6876/16-ц
н/п 4-с/490/112/2016
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Подзігун Г. В.

при секретарі - Головацькому О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві скаргу Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації ОСОБА_1, заінтересована особа ОСОБА_2, на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, та про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Скаржник звернувся до суду зі скаргою на постанову, дії та бездіяльність державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби м. Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, в якій просив визнати неправомірними дії державного виконавця Андрющенко А. Ю. щодо ненадсилання постанови про повернення виконавчого документа рекомендованим листом з повідомленням про вручення; визнати неправомірними дії державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу; скасувати постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 27.04.2016 року ВП № 48053529; зобовязати державного виконавця провести виконавчі дії з виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2010 року відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що йому не було направлено постанову про повернення виконавчого документа у передбачений Законом України «Про виконавче провадження» порядок (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). Крім того, зазначає, що державним виконавцем не здійснювалося належним чином виконання вищезазначеного виконавчого листа та винесено оскаржувану постанову, у звязку з чим Банк і звернувся до суду зі скаргою.

Представник скаржника до суду не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги скарги підтримав та просив про її задоволення.

Державний виконавець Центрального ВДВС м. Миколаїв ГТУЮ у Миколаївській області ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд скарги за її відсутності, а також надала до суду письмові заперечення.

Заінтересована особа ОСОБА_2 до суду не зявилася, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлялася судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила, заперечень проти скарги не надала, що, однак, не перешкоджає розгляду скарги за її відсутності.

Вивчивши доводи скарги та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2010 року у цивільній справі № 12-4078/10 за позовом ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання кредитної лінії було задоволено позов Банку: стягнуто з відповідачки заборгованість у загальному розмірі 76 661,53 дол. США (еквівалент 613 813 грн. 54 коп.), а також судові витрати у розмірі 1 820 грн. Вказане заочне рішення скасоване чи оскаржене не було, та набрало законної сили 21.12.2010 року.

На примусове виконання вищезазначеного заочного рішення 20.09.2011 року Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчий лист № 12-4078/10 про стягнення грошових коштів та судових витрат у вищезазначеному розмірі.

У подальшому, Банк звернувся до Центрального ВДВС ММУЮ із заявою про примусове виконання вищезазначеного рішення суду, яка надійшла до Відділу 07.07.2015 року.

Постановою державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4 Юріївни ВП № 48053529 від 10.07.2015 року виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого листа було відкрите. Вказана постанова 24 липня 2015 року була направлена на адресу боржника та стягувача.

У подальшому, 27 квітня 2016 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві з тих підстав, що в результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо зясувати місцезнаходження, місце проживання, місце перебування боржника (п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

В той же час, із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова була направлена на адресу Банку, що підтверджується наявними у матеріалах копіями квитанції, реєстру на відправлення рекомендованої кореспонденції та списком згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів.

За такого, вимоги скарги в цій частині є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Із матеріалів виконавчого провадження вбачається, що державним виконавцем в рамках примусового виконання заочного рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 грудня 2010 року у цивільній справі № 12-4078/10 було здійснено низку виконавчих дій, а саме:

- направлявся виклик державного виконавця із зобовязанням боржника зявитися до державного виконавця 13.08.2015 року, який боржником було проігноровано;

- 11.08.2015 року здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 та складено відповідний акт;

- 13.08.2015 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яка направлялася сторонам виконавчого провадження;

- 13.08.2015 року винесено постанову про стягнення виконавчого збору та постанову про стягнення з боржника витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

- зроблено запит до бази НАІС «Автомобіль» про зареєстровані за боржником транспортні засоби. Згідно відповіді на запит такі транспортні засоби відсутні;

- зроблено запити та отримано відповідну інформацію на них від Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України, у звязку з чим накладено арешт на рахунок боржника у ПАТ КБ «Хрещатик»;

- зроблено запити про зареєстроване за боржником нерухоме майно та отримано відповіді на них, з яких вбачається, що таке нерухоме майно відсутнє.

У подальшому, державним виконавцем було винесено оскаржувану постанову.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, а з виконання рішення немайнового характеру - у двомісячний строк. Строк здійснення виконавчого провадження не включає час відкладення провадження виконавчих дій або зупинення виконавчого провадження на період проведення експертизи чи оцінки майна, виготовлення технічної документації на майно, реалізації майна боржника, час перебування виконавчого документа на виконанні в адміністрації підприємства, установи чи організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця, які здійснюють відрахування із заробітної плати (заробітку), пенсії та інших доходів боржника. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з'ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи.

Судом встановлено, що державним виконавцем було здійснено ряд дій в межах повноважень, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», з метою виконання рішення суду.

В той же час, в ході виконавчого провадження державним виконавцем не було встановлено місце перебування боржника, у звязку з чим виконавчий документ було повернуто стягувачеві.

Скаржником, на думку суду, не вказано, у чому саме полягала «поверховість» дій державного виконавця щодо проведення виконавчих дій, та не зазначено, які саме дії, на його думку, виконавцем не було вчинено.

Враховуючи викладене, суд приходить до переконання, що вимоги скарги в частині визнання дій, постанови державного виконавця протиправними задоволенню не підлягають. Крім того, не підлягають також задоволенню і вимоги про зобовязання державного виконавця вчинити певні дії, оскільки вони є похідними.

При цьому, із матеріалів справи також вбачається, що 19 вересня 2016 року старшим державним виконавцем Центрального ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 12-4078/10 від 20.09.2011 року, у звязку з чим суд вважає заявлені вимоги необґрунтованими.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 208-210ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН