Справа № 703/6355/15-ц
УХВАЛА

"29" серпня 2016 р. суддя Смілянського міськрайонного суду Черкаської області Компанієць О.В., одержавши матеріали справи за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 та ТОВ «Сміла-транс» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,

встановив:

20 квітня 2012 року з вини ОСОБА_1, який керував належним ТОВ «Сміла-транс» автомобілем НОМЕР_1, НОМЕР_2. Винність в ДТП ОСОБА_1 підтверджується вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 28 січня 2013 року.

Оскільки цивільна відповідальність ТОВ «Сміла-транс» як власника автомобіля застрахована не була, МТСБУ сплатило ОСОБА_2 21007 грн. 49 коп. відшкодування матеріальної шкоди від ДТП. В порядку регресу МТСБУ звернулось з позовом до ОСОБА_1 і ТОВ «Сміла-транс» про солідарне стягнення цієї суми та 200 грн., виплачених аварійному комісару.

Справа розглядалась під головуванням судді Компанійця О.В.

1 березня 2016 року суд виніс рішення в частині вимог МТСБУ до ОСОБА_1 та одночасно виніс ухвалу про закриття провадження в справі в частині вимог до ТОВ «Сміла-транс». Закриваючи провадження в справі, суд відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України повідомив позивачу, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

Рішення і ухвала були оскаржені позивачем.

18 травня 2016 року апеляційний суд Черкаської області скасував ухвалу про закриття провадження, а оскільки після цього рішення суду першої інстанції в частині вимог до ТОВ «Сміла-транс» не існувало, повернув справу до суду першої інстанції для винесення додаткового рішення.

Справу було передано на розгляд судді Компанійцю О.В.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі у новому розгляді цієї самої справи судом першої інстанції після скасування ухвали про закриття провадження в справі.

У звязку з цим суддя 9 червня 2016 року виніс ухвалу про повернення справи до канцелярії Смілянського міськрайонного суду з метою визначення судді для розгляду справи автоматизованою системою документообігу з урахуванням обмежень, визначених ч. 1 ст. 21 ЦПК України.

17 червня 2016 року суддя Смілянського міськрайонного суд ОСОБА_3 виніс ухвалу про повернення справи до апеляційного суду.

10 серпня 2016 року апеляційний суд Черкаської області виніс ухвалу про повторне направлення справи до Смілянського міськрайонного суду Черкаської області для виконання ухвали судової колегії від 18 травня 2016 року, а саме: дооформлення та ухвалення додаткового рішення суду під головуванням судді Компанійця О.В., надавши суду строк для усунення зазначених недоліків протягом 30 днів з моменту надходження справи.

Суддя Компанієць О.В. вважає, що розгляд справи під його головуванням призведе до винесення завідомо незаконного рішення, оскільки ч. 1 ст. 21 ЦПК України містить безальтернативну заборону судді брати участі у новому розгляді цієї самої справи судом першої інстанції після скасування ухвали про закриття провадження в справі.

Безальтернативна вимога щодо неможливості передачі таких справ судді, який виніс ухвалу про закриття провадження в справі, міститься і в п. 2.3.43 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30.

Суддя Компанієць О.В. повністю розглянув дану справу, дослідив всі докази, провів судові дебати, після чого виніс судове рішення, яке, відповідно до вимог ч. 1 ст. 208 ЦПК України, було викладене в формах ухвали і рішення. В ухвалі від 1 червня 2016 року суд наводив мотиви, з яких дійшов висновку, що в порядку регресу солідарна відповідальність ОСОБА_1 та ТОВ «Сміла-транс» неможлива, а відповідна позовна вимога - безпідставна.

Суддя вважає, що обставини, встановлені під час розгляду справи, дійсно мають місце, тому не вбачає можливості винесення іншого рішення в частині вимог до ТОВ «Сміла-транс», крім ухвали про закриття провадження в справі.

1 липня 2015 року Верховний Суд України по справі № 6-745цс15, розглянутій з підстав, передбачених у п. 1, 2 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, виклав правову позицію про те, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом; за таких обставин суд повинен відкривати провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляти у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. В цій справі Верховний Суд України закрив провадження в частині позовних вимог юридичної особи до юридичних осіб, в частині вимог до фізичної особи передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі абз. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України суддя Компанієць О.В. не вбачає можливості відступити від правової позиції Верховного Суду України.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» зазначив, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «всю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Тому розгляд Смілянським міськрайонним судом справи в частині вимог МТСБУ до ТОВ «Сміла-транс» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, є неможливим.

Оскільки за наведених обставин суддя Компанієць О.В. не вбачає можливості винесення додаткового рішення по справі, яку передано йому в провадження безпосередньо, керуючись п. 5 ч. 1 ст. 20, ст. 23 ЦПК України, суддя

ухвалив:

Заявити самовідвід по справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 та ТОВ «Сміла-транс» про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.В. Компанієць