Справа № 351/818/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1738/2016
Головуючий у 1 інстанції Сегін І.Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Беркій О.Ю., Соколовського В.М.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на своє утримання та утримання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Снятинського районного суду від 13 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до ОСОБА_2 із позовом про стягнення аліментів на утримання дитини та на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідач в добровільному порядку відмовляється надавати матеріальну допомогу їх сину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Посилаючись на те, що вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною і також потребує матеріального утримання, просила стягувати із відповідача аліменти у твердій грошовій формі щомісячно на утримання сина по 700 грн до досягнення ним повноліття, а також по 300 грн на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Снятинського районного суду від 13 червня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено. Постановлено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі по 700 грн щомісячно до досягнення ним повноліття, а також аліменти на її утримання у розмірі по 300 грн щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку. Цим же рішенням постановлено стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 551,20 грн судового збору.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на неповне дослідження судом першої інстанції доказів у справі. Зокрема, зазначає апелянт, судом належним чином не враховано того, що він являється студентом 6-го курсу медичного факультету на платній формі навчання, власних доходів він не має, перебуває на утриманні у своїх батьків, які також не працюють і мають на утриманні доньку-студентку. На думку ОСОБА_2, суд не повинен був брати до уваги як доказ його заможності наявність будинку, оскільки власником даного домоволодіння є його бабуся. Також апелянт вказує на те, що він не заперечує надавати матеріальну допомогу дитині та його матері, однак не погоджується із розміром присуджених судом аліментів. ОСОБА_2 вказує на те, що він спроможний сплачувати щомісяця лише по 400 грн на утримання сина та по 100 грн на утримання позивача. Крім того, відповідач вказує на те, що судом не було враховано, що мінімальний розмір аліментів на утримання однієї дитини не може бути меншим ніж 30%, що в даному випадку станом на 2016 рік становить 368,40 грн. Посилаючись на вищенаведене, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивача на утримання сина по 400 грн щомісячно, та по 100 грн на утримання ОСОБА_3 до досягнення дитиною трирічного віку.

Позивач ОСОБА_3 в засідання апеляційного суду не зявилась з невідомих причин, хоча судове повідомлення було направлено завчасно у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання. Отже, є правові підстави для розгляду справи у її відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_2 апеляційну скаргу з вищенаведених мотивів підтримав. Крім того, пояснив, що в даний час він згідно угод, укладених 04.07.2016 року, здійснює навчання у навчально-науковому інституті післядипломної освіти і стажування в заочній частині інтернатури. Самостійного заробітку не має, а тому сплачувати кошти на утримання дружини і дитини у розмірі, визначеному судом першої інстанції, не може. Просить оскаржене рішення змінити.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, виходячи із вимог ст. ст. 84, 180, 182, 184 СК України, врахував матеріальне становище відповідача та доводи позивачки, згідно яких прийшов до висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання сина в твердій грошовій сумі у розмірі по 700 грн щомісячно до досягнення ним повноліття. З таким висновком погоджується і колегія суддів на підставі такого.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом першої інстанції встановлено і матеріалами справи підтверджується, що сторони з 12.07.2014 року по 16.02.2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився один син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.2, 3).

Також зясовано і не заперечується сторонами, що позивачка ОСОБА_3 в даний час не працює, займається доглядом і вихованням свого сина. Натомість, відповідач ОСОБА_2 є особою молодого віку, фізично здоровим, працездатним, а тому зобовязаний і може утримувати дитину до досягнення повноліття.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при ухваленні рішення в даній справі щодо стягнення аліментів на неповнолітню дитину було в повній мірі враховано обставини, зазначені в ст.182 СК України, зокрема: матеріальне становище матері дитини, становище платника аліментів, який є працездатною особою, відсутність у нього на утриманні інших утриманців, а також стан їх здоровя.

При цьому, колегія суддів констатує, що судом першої інстанції розмір аліментів було визначено з урахуванням прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, передбаченого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», який становив, зокрема для дітей віком до 6 років 1228 грн.

Таким чином, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей віком до 6 років, матеріальне становище сторін, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначив розмір аліментів на утримання сина в сумі 700 грн щомісячно, що відповідає орієнтовно половині прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Із змісту ст. 84 СК України вбачається, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини, до досягнення дитиною трьох років, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Однак, матеріали справи не містять належних доказів того, що матеріальне становище відповідача дає йому можливість надавати кошти на утримання бувшої дружини до досягнення дитиною віку трьох років. Тому рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача коштів на утримання ОСОБА_3 є необґрунтованим, а отже у цій частині не може бути залишене в силі.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 307; 309; 313; 314; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Снятинського районного суду від 13 червня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на її утримання у розмірі 300 грн скасувати, а в задоволенні даної позовної вимоги відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили після його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів після набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_6