Справа № 489/4518/15-ц
Номер провадження 2-з/489/2/16
Ухвала

Іменем України

20 січня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву відповідача ОСОБА_1 (далі-заявник) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

встановив

В січні 2016 року заявник звернулася до суду з вказаною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з огляду на складність вказаної справи та права відповідача, яка є власником прав вимоги на підставі первинних договорів на укладення договору факторингу вважає за необхідне застосувати забезпечення позову.

Просила суд заборонити ПАТ "Укрсиббанк" обробку та передачу персональних даних заявника по Договору про надання споживчого кредиту № третім особам.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини.

В процесі тлумачення норм ЦПК України щодо забезпечення позову Конституційний Суд України в рішенні від 31 травня 2011 року у справі N 1-18/2011 звернув увагу на таке.

Інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову (частина третя статті 152, частина четверта статті 153, стаття 155, пункт 2 частини першої статті 293 Кодексу) ( 1618-15 ).

Аналіз зазначених положень Кодексу дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, яка ініціює питання про застосування заходів забезпечення позову, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд зазначає, що мета забезпечення позову це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового рішення.

Заявник просив суд заборонити ПАТ "Укрсиббанк" обробку та передачу її персональних даних по Договору про надання споживчого кредиту № третім особам.

Проте суд не вбачає підстав для застосування саме такого заходу забезпечення позову. Адже такий захід не може вплинути на виконання рішення суду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсиббанк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Враховуючи наведене суд не вбачає підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

ухвалив

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня при проголошенні ухвали - з дня її отримання.

Суддя В. В. Кокорєв