Справа № 369/2769/16-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/4114/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 56 27.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Волохова Л.А., Лівінського С.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Київобленерго", треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Екожитлосервіс", об'єднання співвласників багатоквартирного будинку "Брест-Литовське", про визнання договору укладеним, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, який уточнив в ході розгляду справи та обґрунтовував тим, що він є власником квартири АДРЕСА_1.

31 липня 2014 року він звернувся до відповідача з пропозицією укласти договір на постачання електричної енергії до його квартири, що відповідає типовому договору.

В укладенні такого договору йому було відмовлено через наявність неврегульованих відносин між ТОВ «Екожитлосервіс» та ОСББ «Брест-Литовське» та приведення схеми внутрішнього електропостачання житлових будинків, поквартирного обліку та засобів обліку на загально-будинкові потреби відповідно до нормативно-технічної документації. Вважав дану відмову неправомірною і такою, що порушує його права як споживача послуг.

В своєму позові просив визнати укладеним договір «Про постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1» між ОСОБА_2 та ПАТ «Київобленерго» відповідно до типового договору про користування електричною енергією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення».

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року позов задоволено. Визнано укладеним договір «Про постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1» між ОСОБА_2 та ПАТ «Київобленерго» відповідно до типового договору про користування електричною енергією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення».

Не погоджуючись із зазначеним рішенням відповідач - ПАТ «Київобленерго» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд обґрунтовував свої висновки тим, що відповідач ухиляється від укладення договору, не надає позивачу типового договору щодо користування електричною енергією, тому вказане права підлягає судовому захисту, в порядку обраним позивачем, тобто шляхом визнання договору укладеним відповідно до Типовому договору про користування електричною енергією, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Петропавлівсько-Борщагівської сільської ради від 26 березня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно та витягом про реєстрацію права власності №26101945 від 13 травня 2010 року.

Також встановлено, що 30 грудня 2009 року було видане свідоцтво про відповідність збудованого об'єкту проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм та правил №10001059 інспекцією ДАБК у Київській області на будинок АДРЕСА_1.

У липні 2014 року ОСОБА_2, як власник квартири АДРЕСА_1 звернулася до ПАТ «Київобленерго» із заявою про укладення договору на користування електроенергією.

13 серпня 2014 року на адресу позивача ПАТ «Київобленерго» надіслало відповідь, відповідно до якої, для укладання договору на користування електроенергією необхідно виконати ряд умов, зокрема, необхідно щоб: балансоутримувач будинку надав списки мешканців даного житлового будинку встановленого зразку до договірного відділу постачальника, копію проекту внутрішнього електропостачання з розподілом дозволеної потужності для житлових та нежитлових приміщень житлового будинку, тощо. Таким чином відповідачем було відмовлено в укладенні договору.

Відносини з приводу укладання договору на постачання електричної енергії та відносини з приводу її споживання регулюються Законом України "Про електроенергетику", Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357, Правилами користування електричною енергією (далі - Правила), затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28 (у редакції постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 17 жовтня 2005 року №910).

Загальний порядок укладання, зміни і розірвання договору регулюється главою 53 ЦК України.

Згідно зі ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна зі сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір повинна містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття.

За ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Свобода договору означає право громадян або юридичних осіб, та інших суб'єктів цивільного права вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Також принцип свободи договору полягає в можливості особи вільно обирати контрагента.

ПАТ «Київобленерго» є суб'єктом природної монополії.

Згідно з ч.1 ст.10 ЗУ «Про природні монополії» суб'єкт природної монополії зобов'язаний дотримуватись встановленого порядку ціноутворення, стандартів і показників безпеки та якості товару, а також інших умов та правил здійснення підприємницької діяльності, визначених у ліцензіях на здійснення підприємницької діяльності у сферах природних монополій та на суміжних ринках.

За п.3.8.1. Умов та Правил здійснення підприємницької діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електричними мережами, затвердженими постановою Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України №15 від 13 червня 1996 року, ліцензіат не має права відмовити споживачу, розташованому на закріпленій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії і повинен забезпечувати купівлю на Оптовому ринку електричної енергії України електричної енергії для постачання будь-якому розташованому на закріпленій території споживачу на підставі договору про постачання електричної енергії.

Отже, відповідно до вищевказаних приписів в даному випадку укладання договору є не правом, а обов'язком відповідача, як суб'єкта природної монополії.

Згідно з п.5.4 Правил для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання або договору про спільне використання технологічних електричних мереж споживача заявник має надати відповідній організації такі документи: заяву щодо укладення відповідного договору із зазначенням роду виробничої діяльності, місцезнаходження та банківських реквізитів заявника; акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін; однолінійну схему електропостачання об'єкта; відомості щодо розрахункових засобів обліку; заявку на очікуваний обсяг споживання електричної енергії та величини споживання електричної потужності у години контролю максимального навантаження енергосистеми (за необхідності), довідку про укладені державні контракти (за наявності), відомості про величину приєднаної потужності і категорії надійності електропостачання струмоприймачів; акти екологічної, аварійної та технологічної броні споживача (за наявності); копію свідоцтва про державну реєстрацію для фізичних осіб - підприємців; копію довідки про включення до Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України для юридичних осіб; копію документа, яким визначено право власності чи користування на об'єкт (приміщення) та/або земельну ділянку споживача; копію належним чином оформленої довіреності на право укладати договори особі, яка уповноважена підписувати договори; копію установчих документів (статут, положення тощо); копію акта підтвердження готовності до роботи (подачі напруги) електроустановок або акт допуску подачі електричної енергії на електроустановки (для нових та реконструйованих електроустановок); довідку про перелік територіально відокремлених площадок вимірювання (об'єктів споживача) із зазначенням величин приєднаної потужності електроустановок на цих об'єктах; паспортні дані силових трансформаторів, кабельних та/або повітряних ліній передачі електричної енергії (для споживачів, у яких розрахункові засоби обліку встановлені не на межі балансової належності); довідку про перелік субспоживачів (у разі їх наявності), дані розрахункових засобів обліку субспоживачів.

Пунктом 1.2 Правил користування електричною енергією передбачено, що населення - споживачі електричної енергії - фізичні особи, які з метою задоволення власних побутових або господарських потреб споживають електричну енергію для потреб електроустановок, що належать їм за ознакою права власності або користування, за винятком електроустановок, які використовуються для здійснення в установленому законодавством порядку підприємницької діяльності.

Згідно з п.3 Правил користування електричною енергією для населення, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з типовим договором про користування електричною енергією і укладається на три роки.

У багатоквартирному будинку енергопостачальник укладає договори з кожним наймачем (власником ) квартири.

Згідно положень ст.24 Закону України «Про електроенергетику», енергопостачальники, що здійснюють постачання електричної енергії на закріпленій території, не мають права відмовити споживачу, який розташований на такій території, в укладенні договору на постачання електричної енергії, крім випадків, якщо відсутня технічна можливість.

У разі надання обґрунтованої відмови енергопостачальник зобов'язаний повідомити про це орган ліцензування (ліцензіару). Якщо для створення можливості електропостачання необхідно будівництво (реконструкція) мереж (об'єктів), які повинні бути невід'ємною частиною вже існуючих, будівництво може провадитися згідно з технічними умовами, виданими підприємствами електроенергетики, за рахунок або силами замовників (власників) та користувачів зазначених об'єктів з подальшою їх передачею на баланс підприємств електроенергетики і відшкодуванням витрат на їх будівництво (реконструкцію) у розмірі та у порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.

Посилаючись на відсутність технічної можливості, як на підставу для відмови в укладанні договору з позивачем, відповідач належних та допустимих доказів на підтвердження такому не надав.

Крім того, відповідач є ліцензіатом з продажу, а також постачання електричної енергії, і тому під час здійснення своєї діяльності керується вимогами нормативних документів, яким, зокрема, мають дотримуватися і споживачі електричної енергії.

Як вбачається з матеріалів справи, будинок введено в експлуатацію, видані свідоцтва про право власності, власники квартири сплачують електроенергію за непрямими договорами та несуть завищені витрати по оплаті за послуги з електропостачання, чим також порушуються їх права як споживачів.

За п.13 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого Постановою КМУ «Питання прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Таким чином, момент отримання сертифікату відповідності є моментом, коли споживач має право звернутися за укладанням договору на користування електричною енергією до постачальника, а постачальник (ПАТ «Київобленерго») зобов'язаний його укласти зі споживачем.

Таким чином момент введення будинку в експлуатацію є моментом, коли сторони досягла всіх істотних умов, необхідних для укладення договору.

Так як власник квартири має право на укладення прямого договору, наявність іншого договору, укладеного між ПАТ «Київобленерго» та іншими юридичним особами, договір на постачання електроенергії не є актом вираження волі позивача, а тому, в даному випадку, його право порушено через те, що він змушений безпідставно сплачувати більший тариф.

До компетенції ОСББ чи позивача не входить підготовка чи виготовлення будь-якої проектної документації на об'єкт будівництва, а також вимоги щодо підготовки та надання проекту внутрішнього електропостачання з розподілом дозволеної потужності для житлових та нежитлових приміщень.

Позивач є власником квартири у будинку, що введений у встановленому законодавством порядку в експлуатацію. Виходячи з положень чинного законодавства, момент введення в експлуатацію будинку та отримання сертифікату відповідності останнього є правовою підставою для укладання договорів, в тому числі і на електропостачання.

Згідно з ч.1 ст.641 ЦК України, пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов'язаною у разі її прийняття. Та в свою чергу відповідно до ч.1 ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції.

За ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч.1 ст.206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч.1 ст.638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст.642 - 643 ЦК України.

Частиною 1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору. Свобода договору не є безмежною, так як відповідно до абз.2 ч.3 ст.6 та ст.627 ЦК України при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас відносини між учасниками договірних відносин у сфері надання послуг з електропостачання здійснюються виключно на договірних засадах.

Чинне законодавство визначає обов'язок споживача та виконавця послуг на укладення договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року №1357 (Правила користування електричною енергією).

За змістом ч 3 ст.6, ч.1 ст.630 ЦК України, Закону та постанови №1357 умови типового договору, що набули юридично обов'язкового значення в силу актів цивільного законодавства, є обов'язковими для сторін договору, які не мають права відступити від їх положень і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Згідно зі ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За ст.627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Так як відповідач ухиляється від укладення договору, не надає позивачу типового договору щодо користування електричною енергією, тому суд вірно вважав, що виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст.ст.3-5 ЦПК України, правового висновку Верховного Суду України по справі №6-110цс12) зазначене право позивача підлягало судовому захисту, в порядку обраному позивачем, тобто визнання договору укладеним відповідно до Типовому договору про користування електричною енергією, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення позовних вимог і визнання укладеним договору «Про постачання електричної енергії до квартири АДРЕСА_1» між ОСОБА_2 та ПАТ «Київобленерго» відповідно до типового договору про користування електричною енергією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1357 від 26 липня 1999 року «Про затвердження Правил користування електричною енергією для населення».

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За частиною 2 вказаної статті не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Київобленерго" відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: