Справа № 507/519/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" липня 2016 р. Любашівський районний суд Одеської області

у складі : головуючого - судді Гнатюка В.О.

при секретарі Гончар В.В.,

за участю представника позивача

ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с.м.т. Любашівка справу за позовом ОСОБА_2 до Котовської місцевої прокуратури , Котовського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Одеській області , прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції України в Одеській області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду,

встановив:

25.04.2016 р. Любашівським районним судом Одеської області прийнятий до свого провадження зазначений позов , який надійшов до Любашівського районного суду з Ананьївського районного суду Одеської області. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив , що з 2003 р. по 2005 р. працював на посаді державного виконавця відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції Одеської області

28 травня 2007 р. Котовською міжрайонною прокуратурою Одеської області відносно нього як державного виконавця відділу ДВС Ананьївського районного управління юстиції було порушено кримінальну справу за ст.. 364 ч. 2 КК України . Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 04.03.2009 р. матеріали за його скаргою на дану постанову були направлені на новий розгляд в той же суд іншому судді.

29.04.2009 р. Котовський міськрайсуд Одеської області скасував зазначену постанову Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області Однак 26.01.2009 р. Котовська міжрайонна прокуратура Одеської області знову порушила відносно нього кримінальну справу за ст.. 364 ч. 2 КК України за тими самими обставинами , на підставі яких була порушена перша кримінальна справа.

20.04.2010 р. Котовський міжрайонний суд Одеської області за його скаргою скасував вказану постанову від 26.01.2009 р.

14.05.2010 р. рішенням Апеляційного суду Одеської області за скаргою прокуратури матеріали справи були направлені на новий судовий розгляд до Котовського міськрайсуду.

13.09.2010 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області своїм рішенням залишив без задоволення його скаргу на постанову про порушення відносно нього кримінальної справи за ст.. 364 ч. 2 КК України від 26.01.2010 р.

Внаслідок розслідування кримінальної справи 05.08.2011 р. він був доставлений до Одеської обласної лікарні в кардіологічне відділення з приводу перегородочного інфаркта міокарда , атеросклерозу аорти , де знаходився на стаціонарному лікуванні по 17.08.2011 р. , а в подальшому - на амбулаторному лікуванні до 01.11.2011 р.

28.12.2011 р. у приміщенні Одеської обласної прокуратури йому було пред»явлено обвинувачення за ст.. 364 ч. 2 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

20.09.2012 р. в ході розгляду кримінальної справи у Балтському районному суді Одеської області постановою прокурора відносно нього було змінено обвинувачення з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України .

16.11.2012 р. Балтським районним судом Одеської області кримінальну справу відносно

нього було направлено на додаткове розслідування до Котовської міжрайонної прокуратури.

Постановою слідчого відділення Котовського міського відділу внутрішніх справ ГУМВС України в Одеській області від 18.09.2014 р. кримінальне провадження відносно нього за № 0001993 було закрите у зв»язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України

У даній постанові зазначено , що не діями ОСОБА_2 , а діями ОСОБА_3 було завдано матеріальну шкоду шляхом реалізації зерна соняшнику , за що останній був засуджений.

Порушення двох кримінальних справ відносно нього було для нього психологічним , моральним шоком , грубим приниженням його людської гідності та честі , причинило йому душевні страждання , що призвело до виникнення тяжкої хвороби. Розслідування по справах прокуратурою , розгляд по суті судами першої та апеляційної інстанції , розслідування справи слідчим МВС проводилися на протязі більше семи років з 28.05.2007 р. по 18.09.2014 р. Більше семи років він відчував моральні , психологічні страждання , переживання , приниження людської честі та гідності , невпевненість у життєвих справах , планах .

У зв»язку з незаконними діями прокуратури отримав тяжку хворобу . Кожного дня повинен приймати ліки , періодично проходити обстеження у лікаря , дотримуватись дієти. Все це потребує великих фінансових затрат. Медичні документи , які він додав до позову, всебічно та обґрунтовано доводять причинний зв»язок між незаконними діями працівників Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області у незаконному притягненні його до кримінальної відповідальності та причиненні йому моральних , психологічних страждань , приниженні його людської гідності та честі і наслідком цього отриманням ним тяжкого захворювання.

Крім того , 20.12.2013 р. кримінальне провадження відносно нього було внесене до ЄРДР за № 0001993 , що стало для нього додатковим психологічним тиском, приниженням його гідності , оскільки в той час він працював охоронником управління державної служби охорони при ГУМВС України в Одеській області і відчував душевні страждання з приводу невпевненості в тому , що буде працювати і утримувати сім»ю.

При пред»явленні йому обвинувачення 28.12.2011 р. відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд , чим були порушені його конституційні права як громадянина , якому Конституцією гарантується свобода пересування , що унеможливлювало його вільне пересування за територією м. Одеси при необхідності періодично їздити до м. Ананьїв Одеської області з метою догляду за станом квартири , у якій ніхто не проживав.

Посилаючись на те , що він знаходився під слідством у період з 28.05.2007 р. по 18.09.2014 р. з урахуванням мінімальної заробітної плати на день подання позову , позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду у розмірі 119886 гривень.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав і просив задовольнити його в повному обсязі.

Представник відповідача - Державної казначейської служби України в судове засідання не з»явилась , надавши суду заяву про розгляд справи у її відсутність , у якій просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі за недоведеністю обставин та посилаючись на те , що діюче законодавство України не передбачає покладення відповідальності на органи казначейства по викладеним в позові вимогам.

Представник притягнутої до участі у справі в якості відповідача прокуратури Одеської області прокурор Котовської місцевої прокуратури ОСОБА_4, що діяла за дорученням , в судовому засіданні позов визнала частково , пояснивши , що ОСОБА_2 перебував під слідством та судом з моменту пред»явлення обвинувачення , тобто з 28.12.2011 р. по 18.09.2014 р. Доводи позивача про те , що він перебував під слідством 87 місяців є безпідставними та необґрунтованими. Тому сума моральної шкоди , яку просить стягнути позивач , є значно завищеною та необґрунтованою належними та

допустимими доказами , через що стягненню в такому розмірі не підлягає.

Представник Котовської місцевої прокуратури будучи повідомленим про день , час імісце розгляду справи , в судове засідання не з»явився , надіславши до суду письмове заперечення , яке узгоджується з поясненням представника прокуратури Одеської області

Представник відповідача - Котовського відділу поліції ГУНП України в Одеській області та представник притягнутого до участі у справі в якості співвідповідача Головного управління національної поліції України в Одеській області в судове засідання не з»явились. Про день , час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином , про що в матеріалах справи є відповідні докази.

Вислухавши позивача , його представника , представника прокуратури Одеської області, проаналізувавши письмове заперечення Котовської місцевої прокуратури , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Як зазначено у статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення

арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян;

Судом безспірно установлено , що 28.12.2011 р. у приміщенні Одеської обласної прокуратури позивачу було пред»явлено обвинувачення за ст.. 364 ч. 2 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд ( а.с.- 33)

20.09.2012 р. в ході розгляду кримінальної справи у Балтському районному суді Одеської області постановою прокурора відносно нього було змінено обвинувачення з ч. 2 ст. 364 КК України на ч. 2 ст. 367 КК України ( а.с.- 48 )

Постановою слідчого відділення Котовського міського відділу внутрішніх справ ГУМВС України в Одеській області від 18.09.2014 р. кримінальне провадження , внесене до ЄРДР за № 0001993 від 20.12.2013 р. за ознаками злочину , передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України , закрите у зв»язку з відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України ( а.с. 110)

Згідно зі ст..2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ( далі Закон) , право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках:

2) закриття кримінального провадження за відсутністю події

кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу

кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей

їх отримати;

Таким чином , згідно з вимогами закону підлягає відшкодуванню моральна шкода , причинена позивачу внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності , тобто з моменту пред»явлення обвинувачення до моменту закриття кримінального провадження у зв»язку з відсутністю в діях позивача складу

кримінального правопорушення в період з 28.12.2011 р. по 18.09.2014 р.

Суд не погоджується з аргументами позивача відносно того , що моральна шкода повинна бути відшкодована йому за період знаходження під слідством і судом з 28.05.2007 р. по 18.09.2014 р., тобто з моменту порушення відносно нього кримінальної справи за ч.2 ст. 364 КК України до моменту закриття кримінального провадження , виходячи з такого.

В силу статті 1176 ЦК України підлягає відшкодуванню зокрема шкода , завдана внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

В рішенні Конституційного Суду України № 9-рп/99 від 27.10.1999 р. зазначено , що притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування , починається з моменту пред»явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Така позиція узгоджується і з положенням нового КПК . Відповідно до п. 14 ст.. 3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження , яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно з ч.5 ст.. 4 вказаного Закону відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як зазначено у ч. 6 вказаної статті , моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Відповідно до статті 13 цього ж Закону, розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», судам роз»яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат ( їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Суд вважає , що внаслідок незаконного притягнення позивача до кримінальної відповідальності йому була причинена моральна шкода , яка виразилась в переживаннях з приводу можливого засудження , порушення його нормальних життєвих зв»язків , додаткових зусиллях для організації свого життя.

В ході розгляду справи безспірно установлено , що в день пред»явлення позивачу обвинувачення , тобто 28.12.2011 р. відносно нього був обраний запобіжний захід підписка про невиїзд. Дана обставина безумовно вимагала від позивача певних зусиль для організації свого життя , оскільки йому було заборонено виїзджати з м. Одеси. Разом з тим ,

проаналізуваши медичні документи про стан здоров»я позивача ( а.с. 113- 132) суд дійшов висновку , що позивачем не доведений причинний зв»язок між притягненням його до кримінальної відповідальності та його станом здоров»я.

При визначенні розміру моральної шкоди , яку належить стягнути з держави на користь позивача, суд виходить з розміру мінімальної заробітної плати , яка встановлена на момент розгляду справи , а саме 1450 гривень , а також враховує те , що відшкодуванню підлягає шкода причинена в період з 28.12.2011 р. по 18.09.2014 р.

Суд також виходить з того , що розмір відшкодування має бути адекватним нанесеній моральній шкоді, при цьому відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу.

Як зазначається у рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2001 року у справі «Перна проти Італії», від 09 лютого 2007 року «Білуха проти України», - в окремих випадках визнання судом порушення саме по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, завдану особі.

Крім того , при визначенні розміру моральної шкоди , суд також приймає до уваги те , що позивач у позові визначив її у розмірі однієї мінімальної заробітної плати за кожен місяць знаходження під слідством і судом .

З врахуванням зазначеного , суд вважає, що грошова сума у розмірі 47850 грн. є відповідною і достатньою грошовою компенсацією за завдану позивачу моральну шкоду.

Суд не погоджується з позицією представника Державної казначейської служби України, яка у надісланому суду запереченні зазначила , що діюче законодавство України не передбачає покладення відповідальності на органи казначейства по викладеним в позові вимогам.

Згідно з ч. 1 статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» , відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Відповідно до положення Про Державну казначейську службу України , затвердженого

Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та

місцевих бюджетів на підставі рішення суду;

На підставі викладеного , керуючись ст..ст.10, 60,212-215 ЦПК України , ст.ст.3, 1176 ЦК України, Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року ( у редакції від 25 травня 2001 року) «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», Положенням Про Державну казначейську службу України , затвердженого Указом Президента України від 13 квітня 2011 року N 460/2011, суд

вирішив :

ОСОБА_5 Івановича до Котовської місцевої прокуратури , Котовського відділу поліції Головного управління національної поліції України в Одеській області , прокуратури Одеської області, Головного управління національної поліції України в Одеській області , Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства, прокуратури та суду задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_2 47850 (сорок сім тисяч вісімсот п»ятдесят ) гривень моральної шкоди .

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Любашівський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення . Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

суддя В.О. Гнатюк