АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Левенця Б.Б., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою через представника ОСОБА_2, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому, з урахуванням зменшення позовних вимог, просила стягнути з останньої на свою користь 113 243, 88 грн. матеріальної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, 90 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 3 000 грн. витрат на правову допомогу та 1 500 грн. за проведення автотоварознавчого дослідження.

В обґрунтування позову зазначала, що з вини ОСОБА_1 05.09.2015 року сталася ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Opel Vivaro», д.н. НОМЕР_1, який належить їй на праві власності. Відповідно до звіту від 21.09.2015 року № 9324, вартість матеріального збитку, завданого пошкодженням автомобіля становить 188 172, 17 грн.. За проведення дослідження нею сплачено 1 500 грн. 22.09.2015 року вона звернулася до ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» із заявою про отримання страхового відшкодування та 10.02.2015 року їй було виплачено 50 000 грн. страхового відшкодування. У добровільному порядку відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою відповідач відмовляється. Крім того, внаслідок пошкодження автомобіля вона зазнала душевних страждань.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16.08.2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 113 243, 88 грн. матеріальної шкоди та 2 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 760/3827/16-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/12574/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шереметьєва Л.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1 через представника подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову в позові. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, дослідження автомобіля проведено без її участі та вона не була повідомлена про день та час огляду автомобіля позивачки, що позбавило її можливості надати свої заперечення щодо визначення розміру матеріального збитку. Судом не враховано фізичний знос автомобіля, а розрахунок матеріального збитку не підтверджено належними доказами. Суд не звернув уваги на те, що обидва висновки експертного дослідження зроблені в один і той же день, проте вони мають розбіжності. Судом не взято до уваги, що позивач не надала доказів на підтвердження евакуації автомобіля після ДТП. Крім того, вона у судовому засіданні неодноразово заявляла про проведення експертного дослідження за власний рахунок після огляду автомобіля у своїй присутності та відшкодування збитків з подальшим отриманням пошкодженого автомобіля. В матеріалах справи відсутні докази про розрахунок матеріальної шкоди, який проводився страховою компанією. Також вважає завищеним розмір моральної шкоди та витрат на правову допомогу, а в резолютивній частині рішення судом не вірно зазначено розмір судових витрат.

У судовому засіданні відповідачка та її представник ОСОБА_2 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Представник позивачки ОСОБА_6 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.09.2015 року на вул. Суздальській - просп. Відрадний в м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Opel Vivaro», д.н. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 та автомобіля «Toyota Land Cruiser», д.н.НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, внаслідок якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Власником автомобіля «Opel Vivaro», д.н. НОМЕР_1 є ОСОБА_3.

Постановою Солом'янського районного м. Києва від 17.11.2015 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota LandCruiser», д.н. НОМЕР_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД» відповідно до страхового полісу № АК 4049612, ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну складає 50 000 грн., франшиза - 0 грн..

Відповідно до звіту ТОВ» Експерт-Сервіс» № 9324 від 21.09.2015 року за наслідками ДТП відновлювати належний позивачці транспортний засобі економічно недоцільно, розмір матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля визначено у 188 172, 17 грн..

Згідно зі звітом цієї ж експертної установи № 9324/2 від 21.09.2015 року вартість належного позивачці транспортного засобу у аварійному стані складає 24 928, 29 грн..

Згідно квитанції № 123 від 21.09.2015 року за проведення експертизи позивачем сплачено 1 500 грн..

22.09.2015 року ОСОБА_3 було подано заяву до страхової компанії про отримання страхового відшкодування та 10.02.2015 року їй виплачено 50 000 грн. страхового відшкодування.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що різниця між розміром матеріального збитку та сплаченою страховою виплатою підлягає стягненню з винної особи, якою є відповідачка. Оскільки пошкодженням автомобіля позивачці завдано моральних страждань суд виходячи з принципу розумності та справедливості визначив розмір такої шкоди у 2 000 грн. При відшкодуванні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із затрат робочого часу для підготовки позову та участі в судових засіданнях.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції, керуючись вимогами зазначених норм, дійшов обґрунтованого висновку про те, що різниця між розміром матеріального збитку та страховою виплатою підлягає стягненню з відповідачки, з вини якої сталася ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що розмір матеріальної шкоди, визначений у звіті ТОВ» Експерт-Сервіс» № 9324 від 21.09.2015 року є неправильним доказами не підтверджені.

Відповідач не заявляла клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи ні у суді першої інстанції, ні при апеляційному розгляді справи та будь - яких доказів на спростування звіту щодо розміру матеріальної шкоди не надала.

Оскільки цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Toyota Land Cruiser»,д.н. НОМЕР_2 на час ДТП була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «СКАЙД», то саме відповідач мала повідомляти цю страхову компанію про настання страхового випадку, бути присутньою на огляді автомобілів спеціалістом страхової компанії, знайомитися із розрахунком страхового відшкодування тощо, а відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд мав перевірити документи, складені страховою компанією колегія суддів вважає необґрунтованими. Сплачене страховою компанією страхове відшкодування не є предметом розгляду даного спору.

Оскільки вартість залишків автомобіля позивачки виключена із розміру матеріальних збитків доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має право на отримання таких залишків колегія суддів вважає необґрунтованими.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Через пошкодження автомобіля позивач втратила можливість його використовувати, змушена була витрачати час на поновлення порушеного права, внаслідок чого сталися суттєві зміни в звичайному способі життя позивачки. Визначаючи розмір моральної шкоди суд першої інстанції виходив з тяжкості та тривалості моральних страждань, а також принципу розумності та справедливості. Доводи апеляційної скарги висновків суду в частині визначення розміру моральної шкоди не спростовують.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір таких витрат не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до журналів судового засідання загальний час участі особи, що надавала правову допомогу позивачу складає 1 година.

Відповідно до акту прийому передачі виконаних послуг до договору про надання юридичних послуг та розрахунку витрат на правову допомогу така допомога, крім участі у судових засіданнях, полягала у підготовці та поданні позовної заяви, підготовці та відправлення адвокатських запитів. Відповідно до квитанцій позивач сплатила за надання правової допомоги 3 000 грн.

Суд першої інстанції визначаючи розмір витрат на правову допомогу обгрунтовано виходив з того, що правова допомога складається не лише з участі у судових засіданнях (1 година), а і у складанні заяв та запитів, на що також витрачено час, який суд прийняв за годину.

Мінімальна заробітна плата на час ухвалення рішення складала 1378 грн.

Таким чином граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу складає 1 102,40 грн. (1378 * 40 % *2 години).

Відтак доводи апеляціійної скарги про неправильне визначення розміру витрат на правову допомогу суперечать наявним у справі доказам.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи, що розмір матеріальної шкоди, яка стягнута з відповідачки складає 113 243, 88 грн., судовий збір складає 1 132, 24 грн. Судовий збір від задоволених вимог про відшкодування моральної шкоди складає 551, 20 грн. При вирахуванні судового збору, який підлягає стягненню з відповідачки судом першої інстанції допущено арифметичну помилку.

Оскільки порядок виправлення описок та арифметичних помилок врегульовано ст. 219 ЦПК України, колегія суддів вважає, що рішення суду не може бути скасовано через наявність арифметичної помилки.

Виходячи з викладеного, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді