АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/1162/15-ц Головуючий в першій інстанції
Провадження №22ц/774/951/К/16 суддя Папарига В.А.
Категорія - 34 ( І ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Митрофанової Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Гарант-Авто» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Гарант-Авто» (надалі ПАТ СК «Гарант-Авто») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої дорожньо-транспортною пригодою.

В обґрунтування позову зазначив, що 15 жовтня 2012 року близько 13 год. 50 хв. по вулиці Орджонікідзе у м. Кривому Розі, з вини відповідача ОСОБА_2, який керував автомобілем НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю НОМЕР_2, нанесені механічні ушкодження.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована ПАТ СК «Гарант-Авто» відповідно до Полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/6036691, а тому він звернувся до ПАТ СК «Гарант-Авто» із заявою про виплату страхового відшкодування, однак на теперішній час йому нічого не відшкодовано.

Посилаючись на те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль, яким він та члени його родини користувалися щодня, що призвело до негативних змін у налагодженому ритмі життя, що завдає йому моральних страждань, позивач просив суд: стягнути з ПАТ СК «Гарант-Авто» страхове відшкодування у сумі 4017,56 грн. та судовий збір у сумі 243,60 грн., а з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 7 000,00 грн. та судовий збір у сумі 70,00 грн.

Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 лютого 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ СК «Гарант-Авто» на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 4017,56 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 2 000,00 грн. та суму сплаченого судового збору у розмірі 70,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 до спеціального фонду Державного бюджету України недоплачену суму мінімального розміру судового збору у розмірі 173,60 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду в частині стягнення з нього моральної шкоди і судового збору та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неповне з'ясування судом доказів по справі та неврахування судом першої інстанції відсутності його винних дій, які б завдали позивачу моральних страждань. Натомість, висновком судової автотехнічної експертизи від 23.07.2013 року встановлено правомірність його пояснень щодо відсутності неправомірних дій з його боку при здійсненні керування автомобілем, що також викладено у постанові Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року. Відповідач вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди відсутні, оскільки він вчасно повідомив страхову компанію про ДТП, а шкоди здоров'ю позивача взагалі не було завдано. Також, відповідач зазначає, що оскаржуване рішення не містить належного мотивування в частині підстав визначення розміру морального відшкодування та є формалізованим.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ СК «Гарант-Авто» про стягнення матеріальної шкоди не оскаржується, а тому колегія суддів не перевіряє правильність висновків суду в цій частині позовних вимог, оскільки, згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2013 року о 13 годині 50 хвилин водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, по вулиці Орджонікідзе у м. Кривому Розі не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою при зміні напряму руху не переконався, що маневр буде безпечним та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, внаслідок чого автомобілі отримали механічні ушкодження, чим порушив вимоги п. 2.3. б, 10.1., 10.3 Правил Дорожнього руху України.

На підставі постанови Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року встановлено, що винним в дорожньо-транспортній пригоді, що сталася 15 жовтня 2013 року, є водій ОСОБА_2, у зв'язку з чим його визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України (а.с. 10-12).

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції керувався ст. 1167 ЦК України та виходив з доведеності позову в цій частині й обов'язку відповідача відшкодувати спричинену позивачу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди моральну шкоду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, передбачені ст.1167 ЦК України, відповідно до змісту якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, що сталася 15 жовтня 2013 року, визнано ОСОБА_2 й кваліфіковано його дії за ст. 124 КУпАП, що підтверджується постановою Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року, яка є чинною (а.с. 10-12).

В матеріалах справи відсутні дані про встановлення вини іншого учасника ДТП - ОСОБА_3 позивача по справі. Не надано таких доказів суду й відповідачем у відповідності до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України.

Посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що висновком судової автотехнічної експертизи від 23.07.2013 року встановлено правомірність його пояснень щодо відсутності неправомірних дій з його боку при здійсненні керування автомобілем, що також викладено у постанові Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 19.12.2013 року, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, як зазначено вище, даною постановою навпаки встановлено вину останнього у порушенні п. 10.1. Правил дорожнього руху України (а.с. 10-12), а доводи відповідача фактично є вільним тлумаченням змісту цієї постанови.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про покладення зобов'язання з відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП позивачу, на відповідача ОСОБА_2, оскільки його вина є доведеною й докази в спростування цього в матеріалах справи відсутні.

Вважає безпідставними колегія суддів посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність підстав для стягнення моральної шкоди у зв'язку з недоведеністю факту її заподіяння, оскільки такий факт встановлений в судовому засіданні.

Так, позивач ОСОБА_3 переніс емоційні страждання з приводу пошкодження автомобіля, так як протягом тривалого часу не міг використовувати його за призначенням, що позбавило його та членів його родини нормальних життєвих зв'язків, й вимагає додаткових зусиль для організації життя.

Погоджується колегія суддів і з розміром відшкодування моральної шкоди, визначеного судом, з огляду на наступне.

Під моральною шкодою розуміються витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Моральна шкода полягає у приниженні честі, гідності, у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків (роз'яснення Пленуму Верховного Суду України дані у п.3 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р.).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи всі обставини справи, характер і обсяг фізичних і душевних страждань позивача та виходячи із засад розумності, виваженості й справедливості суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди і доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: