У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року м. Черкаси

Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Морозова В.В.

при секретарі Швидкій І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно, -

в с т а н о в и в:

23.05.2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно та позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно .

28 липня 2016 року ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на майно.

Свою заяву про забезпечення позову, ОСОБА_1 обґрунтовує намірами відповідача - ОСОБА_2, відчужити спірне майно та реалізувати його шляхом продажу.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суд приходить до переконання, що в задоволенні даної заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

У відповідності до вимог ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У заяві про забезпечення позову заявником повинні бути зазначені причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, обґрунтування необхідності такого заходу, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» наголошує, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу позивача та відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Крім того, ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не навела достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову. Також в своїй заяві позивач просить накласти арешт на все спірне майно, хоча вимогу про визнання права власності ставить на частину, вказавши, які обєкти рухомого та нерухомого майна до неї відносяться. Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною, необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з абзацом 3 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за змістом ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування, проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Враховуючи, що позивачем за подання заяви про забезпечення позову було сплачено судовий збір в розмірі 551,20 грн. згідно квитанції від 23.05.2016 року, а відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду заяви про забезпечення позову фізичною особою, сплачується судовий збір в сумі 275, 60 грн., то на підставі п.1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» надмірно сплачена сума судового збору повертається платнику.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», ст.ст.151-153 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Повернути ОСОБА_1 суму надмірно сплаченого судового збору в розмірі 275 (двісті сімдесят пять) гривень 60 (шістдесят) копійок, згідно квитанції від 23.05.2016 року № 0508-5552-7829-7075 (оригінал квитанції міститься в матеріалах справи).

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Морозов