Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Закропивного О.В., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», ОСОБА_7, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», про визнання правочину частково недійсним, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», яке діє через представника ОСОБА_8, на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що весною 2014 року дізналась, що між її чоловіком - ОСОБА_7 та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», 21 грудня 2006 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна.

На забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним договором її чоловік передав у заставу автомобіль марки Кіа Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1, який був придбаний ним під час перебування у шлюбі та є їх спільним сумісним майном. Зазначала, що на момент укладення договору застави вона як співвласник автомобіля не надавала письмової нотаріально посвідченої згоди на передачу автомобіля у заставу, наявність якої в даному випадку є обов'язковою.

З урахуванням вищевикладеного та посилаючись на те, що при укладенні договору застави були порушені вимоги ст. 65 СК України та ч. 1 ст. 6 Закону України «Про заставу», просила суд: визнати недійсним з моменту укладення договір про надання споживчого кредиту та заставу майна від 21 грудня 2006 року в частині застави транспортного засобу марки Кіа Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1; визнати недійсною заборону відчуження вказаного автомобіля та виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис № 4317535 від 29 грудня 2006 року (із наступними змінами від 16 лютого 2011 року та 29 травня 2012 року) відносно об'єкта обтяження - спірного автомобіля.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним договір про надання споживчого кредиту та заставу майна від 21 грудня 2006 року № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, в частині передачі в заставу транспортного засобу марки Kia Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1.

Виключено з Державного реєстру обтяжень рухомого майна запис від 29 грудня 2006 року № 4317535 відносно об'єкта обтяження - автомобіля марки Kia Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції змінено. Виключено з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на те, що в порушення правил ст. 13 Закону України «Про заставу», договір про надання споживчого кредиту та заставу майна від 21 грудня 2006 року № 0, укладений між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7, не був нотаріально посвідчений. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ТОВ «Кредекс Фінанс», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що переданий за оспорюваним правочином автомобіль Кіа Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, який було передано в заставу банку без згоди ОСОБА_6 - дружини заставодавця, що є порушенням вимог ч. 1 ст. 6 Закону України «Про заставу».

Крім того, суд зазначив, що договір про надання споживчого кредиту та заставу майна у порушення вимог ст. 13 Закону України «Про заставу» не був нотаріально посвідчений, а тому з підстав, передбачених статтями 203, 215 ЦК України. є недійсним.

Апеляційний суд, змінюючи рішення районного суду та виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на те, що оспорюваний договір було укладено з порушенням вимог ст. 13 Закону України «Про заставу», тобто договір був нотаріально не посвідчений, виходив із того, що на час укладання вказаного правочину у 2006 році жодними нормами чинного на той час законодавства України не було передбачено нотаріальне посвідчення договору застави транспортних засобів.

З такими висновками судів не можна погодитись, оскільки вони зроблені без повного з'ясування обставин у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 24 березня 2001 року.

21 грудня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 було укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу майна № 0. Згідно з умовами вказаного договору банк надав ОСОБА_7 кредит в іноземній валюті у розмірі 14 188 доларів США, що в еквіваленті становило 122 149 грн 40 коп. зі сплатою 11,5 % річних, строком до 21 грудня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором кредиту позичальник передав у заставу банку автомобіль марки Кіа Carnival, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 09 грудня 2006 року.

20 квітня 2012 між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» укладено договір факторингу № 05/12, згідно з умовами якого ТОВ «Кредекс Фінанс» набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту та заставу майна від 21 грудня 2006 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_6, як дружина ОСОБА_7, зазначала про те, що про передачу належного їм на праві спільної сумісної власності автомобіля (ч. 1 ст. 60 СК України) їй стало відомо весною 2014 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки Кіа Carnival, державний номерний знак НОМЕР_2, від 20 грудня 2006 року містить особливі відмітки, зокрема про те, що автомобіль придбано за кредитні кошти, надані АКІБ «УкрСиббанк», та надано право керування вказаним автомобілем ОСОБА_6 (а. с. 19).

Відповідно до ст. 212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Суди у порушення вищезазначеної норми права не надали належної правової оцінки доказам у справі, не встановили, коли позивач дізналася про порушення її права та за яких обставин.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник ТОВ «Кредекс Фінанс» у жовтні 2014 року подав до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності, а також заперечення на позовну заяву, однак суд мотиви прийняття вказаної заяви чи відмови у прийнятті, а також доводів на спростування заперечень відповідача в своєму рішенні не навів.

Відповідно до ст. 256 ЦК Українипозовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК Українизагальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 3, 4 ст. 267 ЦК Українипередбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Таким чином, з урахуванням встановлених обставин, суди у порушення вимог статей 10, 60, 212 ЦПК України належним чином не перевірили коли позивач дізналася про порушення її права укладеним 21 грудня 2006 року договором про надання споживчого кредиту та заставу майна, та чи підлягає застосуванню до спірних правовідносин передбачений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, про застосування якого просив у своїй заяві представник ТОВ «Кредекс Фінанс».

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами не встановлені, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.М. Коротун
Судді: О.В. Закропивний
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович