Справа № 369/599/16-ц Головуючий у І інстанції Ковальчук Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3991/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 48 29.09.2016
УХВАЛА

Іменем України

29 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 22 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції. Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що від шлюбу вони з відповідачем мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейні відносини у сторін спочатку складалися добре, проте згодом ОСОБА_3 почав зловживати спиртними напоями. З кожним роком ситуація погіршувалась, і періоди, коли він не зловживав спиртними напоями, ставали все менш тривалими. В стані алкогольного сп»яніння ОСОБА_3 поводив себе неадекватно та агресивно, кричав, погрожував, міг поламати меблі в квартирі.

З травня 2015 року сімейно-шлюбні стосунки між сторонами припинилися і позивач не прагне їхнього відновлення, в зв»язку з чим і звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду зустрічний позов про поділ майна, в якому посилався на те, що під час шлюбу у 2013 році ними за спільні кошти було придбано квартиру АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_2 заперечує його право на вищевказану квартиру, ОСОБА_3 на підставі ст.ст. 60, 69, 70 СК України просиввизнати за ним право власності на ? її частину.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, і ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції 14 листопада 2005 року, актовий запис за № 1965.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині задоволення зустрічного позову та поділу майна, ОСОБА_2 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення суду в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову про поділ майна.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому між ними 22 жовтня 2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, актовий запис за № 1965 (а.с.13).

Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14).

Під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, між ОСОБА_5, як продавцем, і ОСОБА_2, як покупцем, 25 квітня 2013 року був укладений Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до п. 1 якого продавець продав квартиру № 181, що знаходиться в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району, Київської області, вул. Лесі Українки, у будинку № 6, у власність покупця, а покупець прийняв відчужувану квартиру у власність і сплатив за неї грошову суму, визначену цим договором. Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати загальною площею 57,3 кв.м., житловою площею 24,4 кв.м. (а.с.50). Згідно п. 3 вказаного договору купівлі-продажу квартири за домовленістю сторін цей продаж вчинено за 280 000 грн. і вказану суму грошей продавець отримав від покупця повністю до підписання даного договору. Підписами на договорі сторони підтверджують факт повного розрахунку.

Ухвалюючи рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 про поділ квартири, суд першої інстанції виходив з його обґрунтованості та доведеності і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи обставини справи, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що квартира АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю сторін, оскільки набута сторонами, як подружжям, за час шлюбу.

Погоджується колегія суддів і з висновком суду про спосіб поділу квартири, як об»єкту права спільної сумісної власності подружжя, шляхом визнання за кожною із сторін права власності на ? її частину, оскільки згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що квартира АДРЕСА_3 придбана за її особисті кошти, тому не підлягає поділу між нею та її чоловіком ОСОБА_3, були предметом дослідження суду першої інстанції, який дав їм належну, повну та всебічну оцінку у своєму рішенні.

Зокрема, посилання апелянта на те, що на придбання спірної квартири нею були витрачені кошти в розмірі 6 388,18 дол. США, отримані від продажу належної їй на праві власності однокімнатної квартири АДРЕСА_4, законності та обґрунтованості рішення суду не спростовують, оскільки вищевказана належна ОСОБА_2 квартира була продана 19 лютого 2011 року, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири (а.с.70), а спірна квартира АДРЕСА_1 була придбана 25 квітня 2013 року (а.с.50-51), тобто більш ніж через два роки. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кошти, отримані від продажу у 2011 році квартири, в розмірі 50 733 грн. були витрачені позивачем на придбання спірної квартири суду надано не було.

Копії боргових розписок від 31.12.2011 року (а.с.129-130), на які посилається ОСОБА_2 в своїй скарзі, законності та обґрунтованості висновків суду не спростовують, оскільки не відповідають принципу допустимості доказів в зв»язку з ненаданням суду їхніх оригіналів для посвідчення вірності копій.

Доводи апеляційної скарги про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, колегією суддів відхиляються, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду, якщо вони призвели до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно відповідно до норм діючого матеріального права.

Інших доводів, які б спростували законність та обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення, апеляційна скарга ОСОБА_2 не містить.

Оскільки судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, дана належна правова оцінка доказам, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :