Справа № 755/2749/16-ц
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Виниченко Л.М.,

за участю секретаря Локоткова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року у справі № 1642/15,-

встановив:

ОСОБА_1 в особі її представника ОСОБА_2 до Дніпровського районного суду міста Києва 10.02.2016 року подана заява про поновлення пропущеного строку на оскарження рішення третейського суду та скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року по справі № 1642/15.

Вимоги заяви мотивує тим, що рішення третейського суду було отримано у третейському суді її представником 09.02.2015 року, раніше вона це рішення не отримувала, тому визначений ст. 389-1 ЦПК України тримісячний строк на його оскарження був пропущений з поважних причин.

Рішенням Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року, яке прийняте третейським суддею Мороз О.А., з неї на користь ПАТ «Укрсоцбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 4 014 447,54 грн. та 25 500 грн. третейського збору.

Зазначає, що рішення третейського суду є незаконним і підлягає скасуванню з тих підстав, що третейський суд постановив рішення у справі, яка йому не підвідомча, відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір виник щодо заборгованості за споживчим кредитом, вона є споживачем послуг банку, тому на ці правовідносини поширюються норми Закону України «Про захист прав споживачів», також кредит видавався у іноземній валюті, тому спір не може розглядатися в приватному порядку третейським судом.

В судове засідання заявник та представник ПАТ «Укрсоцбанк» не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник заявника ОСОБА_2 суду подав заяву з проханням розглянути справу без участі його та ОСОБА_1

Про причини неявки представника позивача у третейській справі суд повідомлено не було, при цьому представником ПАТ «Укрсоцбанк» Молдавською О.В. подані заперечення з проханням відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на безпідставність вимог та підсудність справи за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» третейському суду, оскільки банк не є споживачем та справи за позовами банківської установи до споживача про стягнення кредитної заборгованості не виключені з компетенції третейських судів; також подана заява з проханням відмовити ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про поновлення строку для звернення до суду та залишити заяву без розгляду.

Відповідно до положень ст. 389-4 ЦПК України неявка сторін у третейській справі не перешкоджає розгляду заяви про скасування рішення третейського суду.

Суд, дослідивши матеріали справи та матеріали третейської справи, приходить до наступного висновку.

У поданій заяві ОСОБА_1 просить поновити строк на право звернення із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року, посилаючись на те, що рішення третейського суду вона не отримувала, про це надсилала запит до третейського суду від 19.01.2016 року, спірне рішення було отримано її представником лише 09.02.2016 року.

Суд приймає до уваги дані пояснення, оскільки вони підтверджуються копіями квитанції УДППЗ «Укрпошта» від 19.01.2016 року та заяви ОСОБА_1 від 19.01.2016 р., яка надсилалася Постійно діючому третейському суду при Асоціації українських банків із проханням у разі прийняття рішення надіслати їй засвідчену копію, зазначаючи про те, що у вересні 2016 року вона поштою отримала позовну заяву від ПАТ «Укрсоцбанк» до Постійно діючого третейського суду про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором, при цьому по даний час не отримувала ні ухвали третейського суду про призначення страви до розгляду, ні рішення суду та від працівників банку дізналася, що у 2015 році третейським судом було прийняте рішення про стягнення з неї кредитної заборгованості (а.с. 16). У спростування вказаних обставин позивачем будь-яких доказів суду не надано.

За викладених обставин суд вважає, що встановлений законом строк звернення до суду заявником пропущений з поважних причин, у зв'язку з чим клопотання про поновлення процесуального строку підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків, який знаходиться за адресою м. Київ, вул. М.Раскової, 15, у складі третейського судді Мороз О.А. 05 жовтня 2015 р. у справі № 1642/15 постановлене рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Даним рішенням стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за договором кредиту у сумі 4 014 447,54 грн. та третейський збір у розмірі 25 500,00 грн.

Перелік підстав для скасування рішення третейського суду наведений у ст. 389-5 ЦПК України.

Заявник, просить скасувати рішення третейського суду з тих підстав, що справа не підвідомча третейському суду відповідно до положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки вона є споживачем послуг банку та спір виник щодо заборгованості за кредитом.

З матеріалів страви убачається, що рішення третейського суду постановлене на підставі укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 640/102-К102 від 26.02.2008 року (надалі по тексту - кредитний договір).

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України, рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» від 03.02.2011 р. зазначену норму закону було доповнено пунктом 14, відповідно якого третейським судам не підвідомчі справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Даний закон набрав чинності 12.03.2011 р.

Згідно п. п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; а споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Як убачається із укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору № 640/102-К102 від 26.02.2008 року, його предметом є надання банком позичальнику кредиту на фінансування будівництва житла, отже цей кредит у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є споживчий і на правовідносини, що виникають між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за даними договором під час його укладення і виконання поширюється дія вказаного Закону.

Третейська угода щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням умов кредитного договору безпосередньо у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків викладена сторонами у п. 6.2 Кредитного договору № 640/102-К102 від 26.02.2008 року.

При цьому суд враховує наступні обставини.

Відповідно рішення Конституційного Суду України у справі № 1-26/2011 від 10.11.2011 р., дія пунктів 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Згідно ст. 150 Конституції України, рішення Конституційного Суду України, зокрема з питань офіційного тлумачення законів України, є обов'язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені.

Відповідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Виходячи з положень ст. ст. 55, 64, 124 Конституції України, аналізуючи зміст Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, третейський суд як недержавний орган за цим Законом має повноваження вирішення тих спорів та лише тих сторін, якими укладено угоду (прийнято рішення) про передачу спору на розгляд третейського суду і ці повноваження третейського суду не поширюються на спори, в яких, крім цих осіб, сторонами є інші особи, які не були сторонами третейської угоди, або спори, які стосуються прав і обов'язків інших осіб, що не є сторонами третейської угоди, а також на спори, які не підвідомчі третейським судам.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року по справі № 1642/15 є такою, що підлягає задоволенню, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору та були предметом розгляду у третейському суді, пов'язані з виконання зобов'язань по кредитному договору та на момент винесення рішення третейського суду від 05 жовтня 2015 року діяла редакція Закону України «Про третейські суди» де передбачена заборона на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), тому справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 02.09.2015 року у справі № 6-856цс15, яка у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вказаною постановою Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року про перегляд судового рішення за заявою фізичної особи про скасування рішення постійно діючого третейського суду, яка прийнята за результатами розгляду справи у подібних правовідносинах, заяву задоволено.

При ухваленні зазначеної постанови від 02.09.2015 року Верховний Суд України виклав наступну правову позицію:

«Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Рішення постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз», про скасування якого просив ОСОБА_8, ухвалено 26 грудня 2014 року, тобто після внесення зазначених змін до Закону.

Суди, розглядаючи заяву ОСОБА_8 на вказану обставину не звернули уваги та відмовили у її задоволенні, помилково пославшись на те, що спір, який виник між сторонами, не є спором щодо захисту прав споживачів.

Оскільки ОСОБА_8 є споживачем послуг банку, спір виник щодо заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» така справа не підвідомча».

Крім того, суд також приймає до уваги наступне.

Відповідно до умов договору кредиту № 640/102-К102 від 26.02.2008 року, грошові кошти АКБ СР «Укрсоцбанк» позичальнику ОСОБА_1 надавав у іноземній валюті, а саме 87 792,00 дол. США.

Верховним Судом України у справі № 6-831цс14 при прийнятті постанови від 21.10.2015 року викладена правова позиція, якою визначено що за змістом статей 1, 2, 6 Закону України «Про третейські суди» підвідомчість справ, які можуть бути вирішені в рамках третейського судочинства, обмежена сферою приватного права. До сфери компетенції третейських судів входить вирішення спорів, що виникають між приватними особами з питань, які не торкаються публічно значимих відносин. Спір, що має публічно-правове значення, не підлягає вирішенню третейським судом. Наявність в правовідношенні щодо проведення розрахунку за договором кредиту, наданого в іноземній валюті, такої концентрації суспільно-значимих публічних елементів не дозволяє віднести такі спори до спорів суто приватного характеру між приватними особами, які можуть розглядатися в приватному порядку - третейськими судами.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Також правова позиція висловлена 04.11.2015 року Верховним Судом України при розгляді справи № 6-2074цс15 у якій зазначено про те, що у зв'язку з прийняттям Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», який набрав чинності 12.03.2011 року, на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів поширюється заборона на спори про захист прав банківських установ, тобто спори, в яких позивачем є банківська установа, а відповідачем - споживач.

Ще Верховним Судом України викладена правова позиція при прийнятті постанови від 27.01.2016 року у справі № 6-2712цс15 де вказано про те, що системний аналіз норм матеріального права дає підстави для висновку, що спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору, відповідно до пункту 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди», незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Незалежно від предмета й підстав спору, а також незважаючи на те, хто звернувся з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

За викладених обставин заява знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, тому підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Укрсоцбанк» на користь заявника підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави у розмірі 275 грн. 60 коп. (а.с. 4).

Керуючись ст. ст. 72, 73, 88, 360-7, 389-1, 389-4, 389-5, 389-6 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Поновити ОСОБА_1 строк для подання заяви про скасування рішення третейського суду.

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05.10.2015 року у справі № 1642/15 задовольнити.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 05 жовтня 2015 року по справі № 1642/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості скасувати.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 (двісті сімдесят п'ять) грн. 60 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя