Справа № 509/1916/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2016 року. Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

судді Курочки В.М.

при секретарі Заверюхи В.О.,

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, у якому зазначив, що 14.03.2003 р. зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 Під час шлюбу 29.07.2003 р. у нього та відповідачки народилася дочка ОСОБА_4. Він, відповідачка та дитина постійно проживали в належній його матері ОСОБА_5 квартирі АДРЕСА_1. 12.08.2014 р. він в порядку спадкування за законом після смерті його матері набув право власності на зазначену квартиру. Рішенням Овідіопольського районного суду від 18.06.2014 р. шлюб між ним та відповідачкою розірвано, відповідачка почала чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, а тому він вимушений був проживати у іншому місці. 15.05.2016 р. він через нотаріуса запропонував відповідачці укласти договір оренди квартири, на що відповідачка відмовилась, забрала з квартири усі свої речі і з дитиною стала проживати у своїх батьків по вул. Спортивна,8 с. Нова Долина Овідіопольського району.

Посилаючись, що ОСОБА_3 з травня 2015 року не проживає в квартирі без поважних причин, позивач просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі.

В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримав.

Відповідач позов не визнала і пояснила, що з 29.04.2016 р. тимчасово не проживає у квартирі, що належить відповідачу, вимущена була виселитись у звязку з тим, що позивач став погрожувати їй насильством, встановив непомірну для неї плату за користування квартирою у розмірі 200 доларів США, за курсом 1 долар США еквівалентний 27 грн., тобто 5400 грн.

Суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 156 Житлового Кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 39 постанови постанови №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснив, що члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сімї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сімї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71,72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Судом встановлено, що з 14.06.2003 р. до 01.07.2014 р. сторони перебували у шлюбі, під час якого 29.07.2003 р. у них народилася дочка ОСОБА_4. (а.с. 11)

При цьому сторони у встановленому порядку вселились та проживали у ІНФОРМАЦІЯ_1, власником якої була ОСОБА_5, а після її смерті власником цього майна в порядку спадкування став позивач. (а.с. 8)

У квітні 2016 року ОСОБА_1 через нотаріуса запропонував відповідачці укласти договір оренди квартири та встановив орендну плату 5400 грн. на 1 місяць. (а.с. 14-15)

Оскільки розмір запропонованої позивачем орендної плати виявився непомірно завищеним, відповідачка з дитиною з 29.04.2016 р. тимчасово стала проживати в будинку її батьків, який складається з трьох кімнат, та в якому проживає 8 осіб, що підтверджено поясненнями сторін та актом обстеження умов проживання відповідачки. (а.с. 26)

За таких обставин суд дійшов до висновку, що відповідачка тимчасово, з поважних причин і менше 6 місяців не проживає у належній позивачу квартирі, а тому законні підстави для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі відсутні.

Керуючись ст.ст. 10,11,209,212,214-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 150, 156,163 ЖК України, ст. ст. 317,319,386,391, 405 ЦК України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Овідіопольський районний суд протягом 10 днів з дня його оголошення.

Суддя: ОСОБА_6