Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, треті особи: ОСОБА_4, відділ Держгеокадастру у Липовецькому районі Вінницької області, про визнання протиправним та скасування рішень, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вищевказаним позовом, у якому з урахуванням уточнень просила визнати незаконним та скасувати рішення 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12 жовтня 2010 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 загальною площею 2,0041 га, що розташовані по АДРЕСА_1, з яких 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 1,7541 га - для ведення особистого селянського господарства, скасувати державні акти на право приватної власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1, площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим номером НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3, площею 1,7541 га, для ведення особистого селянського господарства з кадастровим номером НОМЕР_4, видані 15 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_4

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням 3 сесії 24 скликання Славнянської сільської ради Липовецького району від 30 грудня 2002 року ОСОБА_6 було затверджено технічну документацію із землеустрою на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських споруд та будівель по АДРЕСА_1, площею 0,2500 га (кадастровий НОМЕР_5) та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою, площею 0,3155 га (кадастровий НОМЕР_6).

На підставі вищенаведеного рішення 21 травня 2003 року ОСОБА_6 отримала державні акти на право власності на вказані вище земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

За життя вона склала заповіт, яким заповіла їй (ОСОБА_3) належний на праві особистої власності житловий будинок із господарськими будівлями спорудами, що розташований по АДРЕСА_1. Під час оформлення спадщини вона звернулась до відділу Держземагенства у Липовецькому районі для отримання витягів із Державного земельного кадастру на вищенаведені земельні ділянки та дізналась, що при внесенні обмінних файлів до бази Державного земельного кадастру відбулось накладення земельних ділянок у зв'язку із тим, що в базі вже заходилась земельна ділянка площею 0,25 га, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим № НОМЕР_2 та на неї 15 червня 2011 року, згідно з рішенням 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12 жовтня 2010 року, виданий державний акт серії НОМЕР_1 на ім'я ОСОБА_4, а також до бази внесена земельна ділянка площею 1,7541 га з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства з кадастровим № НОМЕР_4 та на неї 15 червня 2011 року, згідно з рішенням 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради від 12 жовтня 2010 року, видано державний акт серії НОМЕР_3 на ім'я ОСОБА_4, тобто фактично Славнянська сільська рада Липовецького району Вінницької області своїм рішенням незаконно передала іншій особі - ОСОБА_4 - земельні ділянки, що належали спадкодавцю.

На підставі наведеного, просила позов задовольнити.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12 жовтня 2010 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_4 загальною площею 2,0041 га, що розташовані по АДРЕСА_1, з яких 0,25 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і 1,7541 га - для ведення особистого селянського господарства.

Скасовано державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, видані на ім'я ОСОБА_4 15 червня 2011 року, на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку кадастровий № НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 на земельну ділянку площею 1,7541 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий № НОМЕР_4.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним положенням закону судові рішення не відповідають.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача, та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

У судовому рішенні суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду.

Судом установлено, що ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була власником земельних ділянок площею відповідно 0, 25 га та 0,315 га, що розташовані по АДРЕСА_1, на підставі державних актів серій НОМЕР_7 та НОМЕР_8 відповідно. Спадкоємцем за заповітом даних земельних ділянок єОСОБА_3

Вказані земельні ділянки межують із землями Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області, земельною ділянкою ОСОБА_7 та землями загального користування.

При внесенні обмінних файлів до бази Державного земельного кадастру сталася накладка, так як у базі вже знаходилася земельна ділянка площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку з кадастровим № НОМЕР_2, державний акт НОМЕР_1, виданий 15 червня 2011 року на підставірішення 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради від 12 жовтня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, земельна ділянка площею 1,7541 га для ведення особистого селянського господарства кадастровий № НОМЕР_4, державний акт НОМЕР_3, виданий 15 червня 2011 року на підставі рішення 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради від 12 жовтня 2010 року на ім'я ОСОБА_4, тобто вказані земельні ділянки повністю накладаються одна на одну.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту порушення відповідачем прав позивачки щодо користування спірною земельною ділянкою.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що, затверджуючи технічну документацію та посвідчуючи право власності ОСОБА_7 на спірні земельні ділянки, Славнянською сільською радою Липовецького району порушено права ОСОБА_3 щодо користування та володіння земельними ділянками, що перейшли їй у спадок за заповітом.

Проте повністю погодитись із такими висновками судівне можна.

Частиною 1 ст. 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Статтею 118 ЗК України визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Так, відповідно до частин першої, другої, шостої, сьомої, дев'ятої цієї статті (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, апеляційний суд визнав незаконним і скасував рішення 37 сесії 5 скликання Славнянської сільської ради Липовецького району Вінницької області від 12 жовтня 2010 року, яким було затверджено технічну документацію щодо складання документів, що посвідчують право власності не земельну ділянку ОСОБА_4, та скасував державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серій НОМЕР_9 та НОМЕР_10, видані 15 червня 2011 року на ім'я ОСОБА_4 .

Разом із тим, у матеріалах справи відсутнє рішення органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень про безоплатну передачу земельної ділянки ОСОБА_4

У матеріалах справи також відсутні й державні акти на право приватної власності на земельну ділянку серій НОМЕР_9 та НОМЕР_10, які суд визнав незаконними.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснив, що рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Неприпустимим є витребування і приєднання до справи матеріалів на підтвердження висновків і мотивів рішення після його ухвалення.

Якщо докази у справі зібрані в порядку, передбаченому ст. ст. 132, 133, 140 та ч. 4 ст. 191 ЦПК України, суд може обґрунтувати ними рішення лише за умови, якщо вони були ним оголошені в судовому засіданні, пред'явлені для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, та досліджені в сукупності з іншими доказами.

Натомість на порушення наведених вимог закону суд не витребував та не дослідив зазначені вище документи.

Крім того, апеляційний суд, всупереч вимогам ч. 2 ст. 59 ЦПК України, зробив висновок про накладення земельних ділянок лише на підставі довідки відділу Держземагентства у Липовецькому районі Вінницької області, у якій відсутні дані щодо взаємного розташування спірних земельних ділянок, точних розмірів, координат та конфігурації накладення земельних ділянок.

При цьому, суд не з'ясував точні розміри, координати та конфігурації такого накладення, не встановив, чи таке накладення є технічною помилкою, чи передана ОСОБА_4 земельна ділянка не була вільною.

Також не може залишатись в силі рішення суду першої інстанції, оскільки на порушення вимог ст. 32, п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України районний суд неналежним чином вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 ЦПК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення у справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін.

Суд, скасувавши державні акти на право приватної власності на земельну ділянку, видані на ім'я ОСОБА_4, не залучив його до участі в справі в якості відповідача, а розглянув спір, у якому ОСОБА_4 залучений у якості третьої особи.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обгрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню, а справа - передачі на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 31 березня 2016 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 30 травня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик