№ 2/325/51/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 березня 2016 року Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Пантилус О.П., при секретарі Орманджи Ф.К., розглянувши в смт.Приазовське Запорізької області у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в якому просила:

-встановити факт смерті ОСОБА_3 в селищі Сєдове Новоазовського району Донецької області 30.05.2015 року;

-встановити факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю без реєстрації шлюбу з померлим ОСОБА_3 з вересня 1988 року по 30 травня 2015 року;

-визнати сумісною власністю ОСОБА_1 і ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вулиці Кірова, 51 на земельній ділянці площею 0,1188 га в селищі Сєдове Новоазовського району Донецької області;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 24.62/100 ідеальних часток вищезазначеного будинку із господарськими спорудами, та таку ж частку земельної ділянки для його обслуговування.

Позов обґрунтований тим, що 30.05.2015 року помер ОСОБА_3, з яким позивач проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 1988 року по 30 травня 2015 року в будинку 51 по вулиці Кірова в сел. Сєдове Новоазовського району Донецької області. Вказаний будинок належить ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті його матері. За свідоцтвом про право на спадщину від 17.03.1995 року житловий будинок був саманний, заштукатурений, житловою площею 16,2 кв.м., з верандою, літньою кухнею, погребом, уборною, колодязем та забором. В цьому будинку позивач разом з померлим прожила 27 років, вони вели сумісне господарство, мали загальний бюджет, були пов'язані загальним побутом, піклувалися один про одного. За сумісні кошти позивач з ОСОБА_3 побудували шлакоблоковий сарай, прибудували до будинку кімнати для кухні, ванної, туалету, провели газопровід, встановили цегельну газову піч з газовим опаленням, в двір та будинок провели водопровід, до літньої кухні добудували прибудову з газовою піччю, побудували новий цегельний туалет, облаштували зливну яму, встановили літній душ, замінили вікна на пластикові, поставили залізну сітку з кутами (огорожу) і залізні ворота. Відповідно до експертної оцінки вартість будинку збільшилась на 49,23 %. В 1993 році ОСОБА_3 тяжко захворів, став інвалідом 2 групи, а з 2011 року він потребував постійного догляду, який надавала позивач. Тому, в цей період ОСОБА_1 сама вела господарство і підтримувала в належному стані будинок та земельну ділянку. Спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є його син відповідач у справі ОСОБА_2, який претендує на спадкове майно, а отримане ним свідоцтво про смерть батька видано на бланку ДНР, яке є не легітимним в Україні. На підставах ст.ст.392, 355 ЦК України, ст.ст.74, 62 СК України, ч.2ст.256 ЦПК України позивач вважає, що її вимоги є обґрунтованими.

Ухвалою судді від 15.01.2015 року відкрито провадження у справі, на підставі ст.1 Закону України Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у звязку з проведенням антитерористичної операції та розпорядження голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.09.2014 року № 2710/38-14.

Позивач в судове засідання не зявилася, проте в поданій заяві просила розглядати справу без її участі.

Відповідач в судове засідання не зявився, за вказаними в заяві позивача телефонами був повідомлений про розгляд справи, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав.

Враховуючи викладене та згідно ст.ст. 157, 169 ЦПК України, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України в зв'язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

На підставі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Із наданих позивачем та витребуваних судом письмових доказів встановлені наступні обставини.

Відповідно до інформації відділу державної реєстрації актів цивільного стану Приазовського районного управління юстиції Запорізької області № 136/02-04/06-119 від 24.02.2016 року за період з 01.01.2015 року по цей час в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян про смерть відсутні актові записи про смерть ОСОБА_3.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43060175 від 24.02.2016 року у Спадковому реєстрі відсутня інформація про відкриття спадкових справ після померлого 30.05.2015 року ОСОБА_3.

Позивачем надані: акт встановлення фактичного проживання ОСОБА_1 від 02.07.2015 року, копія акту обстеження фактичного проживання від 02.07.2015 року, довідка № 949 від 10.11.2015 року про присвоєння будинку № 47 (49) по вулиці Кірова в с.Сєдове Новоазовського номеру 51, які складено на тимчасово непідконтрольній території України 02 липня 2015 року Сєдовською селищною адміністрацією Донецької народної республіки.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, серед яких зазначено м. Новоазовськ та населені пункти Новоазовського району.

Таким чином, посилання позивача на довідку і акти, які видані на території, де органи влади України тимчасово не здійснюють своїх повноважень, і від імені не уповноважених осіб, не береться судом до уваги в якості доказу.

Інших доказів (належних і допустимих) на підтвердження факту смерті ОСОБА_3 та факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 з ОСОБА_3 в період з 1988 року по 30.05.2015 року суду не надано.

Згідно ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

В разі наявності спору про право, такі факти встановлюються судом в позовному провадженні.

Позивачем пред'явлений позов, в якому ставиться питання і про встановлення вказаних фактів, так як наявний спір про право на спадкове майно.

Відповідно до ст.258 ЦПК України до заяви про встановлення фактів додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини.

Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення (в пункті 13) для забезпечення судами однакового і правильного застосування судами чинного законодавства внесені роз'яснення, згідно яких заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті; заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтями 58, 59 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Але, позивачем, крім актів і довідки, виданих на тимчасово непідконтрольній території України, які через це не беруться судом до уваги, не надано суду жодних доказів на підтвердження факту смерті особи (часу і місця смерті) та факту проживання позивача з померлою особою однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Таким чином, вимоги позивача в частині встановлення зазначених фактів задоволенню не підлягає, у звязку з недоведеністю.

Відповідно, вимоги позову про визнання права сумісної власності на спільно нажите майно та часткової власності в цьому майні, які є похідними від встановлення фактів смерті та проживання однією сім'єю, задоволенню не підлягають.

Слід також зазначити, що позивачем надані документи що стосуються права власності на нерухоме майно ОСОБА_3. Так, згідно копії свідоцтва про право на спадщину від 17.03.1995 року, яке містить відмітку бюро технічної інвентаризації Новоазовської районної державної адміністрації Донецької області від 31.05.2001 року, за ОСОБА_3 зареєстроване право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташованими в с.Сєдове Новоазовського району Донецької області по вулиці Кірова, 47. Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДН № 104507 від 29.10.1999 року ОСОБА_3 отримав у приватну власність земельну ділянку площею 0,1188 га, розташовану в с.Сєдове, вулиця Кірова, 51, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. В наданій позивачем копії рішення виконавчого комітету Сєдовської селищної ради народних депутатів від 10.02.1995р. № 49/17 зазначено, що ОСОБА_3 дозволено будівництво прибудови до будинку розміром 1,9х4 м на земельній ділянці в с.Сєдове, вул.Кірова, 49. Із копії рішення від 23.06.1995 року № 64/3 того ж виконавчого комітету слідує, що громадянам, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, 49 дозволено проектування та будівництво газопроводу. Згідно типового договору від 15.09.1995 року ОСОБА_3 замовив виготовлення проектної документації на підключення дворового водопроводу до вуличної мережі. За копією акту від 04.11.2005 року у абонента ОСОБА_3 по вул.Кірова, 51 працівниками ВАТ Маріупольгаз встановлений побутовий газовий лічильник. Згідно копії висновку про незалежну оцінку вартості об'єкту від 15.11.2015 року вартість житлового будинку по вулиці Кірова, 51 в с.Сєдове Новоазовського району Донецької області до проведення робіт по реконструкції, ремонту і будівництву на дату оцінки склала 111931,00 гривень, а з урахуванням таких робіт - 167036,73 гривень.

Досліджуючи та аналізуючи надані докази кожен окремо та в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вони містять суперечливі відомості, так як в правовстановлюючому документі адреса будинку, що належить ОСОБА_3, зазначена вулиця Кірова, 47, а в інших документах зазначено номер будинку 49 та 51. Вказані суперечності стороною не усунуті іншими належними та допустимими доказами.

Крім того, не є підтвердженими обставини про прийняття в експлуатацію зазначених вище прибудов і господарських споруд, які за твердженням позивача побудовані сумісно ОСОБА_1 і ОСОБА_3

Дані про час набуття спільного майна має значення при вирішенні такого спору, для визначення норми матеріального права, яка регулює дані правовідносини.

Право спільної часткової власності регулюється, зокрема, нормами статей 355-358 Цивільного кодексу України і главою 8 Сімейного кодексу України.

Верховний Суд України в постанові від 11 березня 2015 року у справі № 6-211цс14 виклав висновок про те, ще згідно із частиною першою статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них (аналогічні положення містять пункти 1, 2 частини першої статті 57 Сімейного кодексу України). Суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого до 1 січня 2004 року особами, які проживали однією сім'єю, але не перебували в зареєстрованому шлюбі, необхідно встановити не лише обставини щодо спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно придбавалось сторонами внаслідок спільної праці. Тобто сам факт спільного проживання сторін у справі не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожного зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним із подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання майна вкладені, крім спільних коштів, кошти, що належали одній зі сторін, то частка в цьому майні, відповідно до розміру внеску, є її власністю. Тільки в разі встановлення цих фактів та обставин положення частини першої статті 24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, частини першої статті 17 Закону України від 7 лютого 1991 року № 697-XII "Про власність" вважається правильно застосованим із дотриманням рекомендацій, які містяться в постановах Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" та від 22 грудня 1995 року № 29 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності.

В справі відсутні докази набуття права власності на прибудови і споруди ОСОБА_3, часу набуття права власності на майно та того, що це майно придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Із наведених підстав позовна заява задоволенню не підлягає, тому, згідно ст.88 ЦПК України, судовий збір не присуджується з відповідача.

Керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 14, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів та визнання права власності на частку у спільному майні.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Приазовський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.П. Пантилус