Справа №487/7717/14 31.08.2016 31.08.2016 31.08.2016
Провадження №22-ц/784/1837/16
Справа № 487/7717/14 Головуючий в 1 інстанції - Батченко О.В.
Провадження № 22ц/784/1837/16 Доповідач - Маляренко І.Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: Маляренко І.Б.

Суддів: Данилової О.О., Прокопчук Л.М.

За участю секретаря: Богуславської О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство "Акцент-Банк" (далі -ПАТ"Акцент-Банк") звернулось до ОСОБА_1 із позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що відповідач не виконує умови кредитного договору № А33КRG78770229 від 18.02.2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 27873.41 грн., яка складається із заборгованості по кредиту - 16561.83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 11.34 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 5347.44 грн., пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 4149.30 грн., штрафу (фіксована частина) - 500 грн., штрафу (процентна складова) - 1303.50 грн.

Крім того позивач просив стягнути на свою користь понесені судові витрати у сумі 278.73 грн.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року позовні вимоги ПАТ"Акцент-Банк" задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ"Акцент-Банк", оскільки, по-перше, позивачем не підтверджена належними доказами оплатність кредиту, по-друге, наданий позивачем розрахунок не відповідає вимогам ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", по-третє, позивачем пропущено строк позовної давності, що є прямою підставою для відмови у позові.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно із законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної

давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ст. 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

В силу ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положенням ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549- 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В силу ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 18 лютого 2013 року між ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № А33КRG78770229.

Згідно з умовами укладеного між сторонами договору він складається із заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( " Розстрочка") ( Стандарт) ( далі - Умови).

За умовами договору ОСОБА_1 отримав споживчий кредит у розмірі 19871.52 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом на строк 18 місяців, з 18.02.2013 року по 17.08.2014 року включно.

За змістом договору кредитні кошти було перераховано Банком за придбані позичальником спортивні товари продавцю - ЧП ОСОБА_2

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «АКЦЕНТ-БАНК» у повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору, що зумовлює стягнення з нього всієї зазначеної позивачем суми заборгованості.

Проте повністю погодитись з таким висновком суду не можна з урахуванням наступного.

За змістом правової позиції, яка міститься в Постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року в справі № 6-16цс15, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника.

Наявні у матеріалах справи Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( " Розстрочка") ( Стандарт) підпису відповідача ОСОБА_1 не містять і факт ознайомлення з ними ним категорично заперечується.

В самій Заяві позичальника, особисто підписаній відповідачем, сторони, як уже зазначалося вище, оговорили суму кредитних коштів, розмір процентів за користування ними, розмір щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту (594.16 грн.), порядок і строки погашення кредиту.

Крім того у п. 14 зазначеної Заяви сторони визначили, що при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений в Умовах та Правилах за кожний день прострочки.

Згідно з п. 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ( " Розстрочка") ( Стандарт), наявних у матеріалах справи, при порушенні позичальником будь-якого зобовязання, передбаченого Заявою, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню у розмірі 0.15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу.

Розгляд справи в суді першої інстанції відбувся без участі сторін, тому на заперечення доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 представник позивача заявив клопотання про долучення до матеріалів справи доказів, які свідчать про те, що крім положень зазначених Умов розрахунок заборгованості відповідача ґрунтувався також на інших документах, з якими відповідач був ознайомлений, про що свідчить його особистий підпис.

З метою всебічного і повного з'ясування обставин справи апеляційним судом клопотання представника позивача було задоволено.

Так, із змісту наданої представником позивача ОСОБА_3 про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту, з умовами якої відповідач був ознайомлений, вбачається, що він погодився з тим, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0.15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки платежу, але не менше 1 гривні.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої цієї статті за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Як вбачається із матеріалів справи, строк дії договору встановлено сторонами у 18 місяців, з 18.02.2013 року по 17.08.2014 року включно, останній платіж було здійснено

ОСОБА_1 у 02 липня 2013 року, а до суду Банк звернувся 31.07.2014 року, пеню розраховано ним в межах річного строку давності, тому доводи апелянта щодо пропуску останнім строку позовної давності колегія суддів вважає безпідставними.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що доведеною є наявність у відповідача заборгованості за кредитом у сумі 16561.83 грн., заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами у сумі 11.34 грн. Розмір пені за порушення відповідачем зобовязань по кредитному договору складає 4149.30 грн.

Що стосується інших сум, то суд першої інстанції не взяв до уваги наступного.

Так, як уже зазначалось вище, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ( " Розстрочка") ( Стандарт) відповідачем ОСОБА_1 не підписувались, ОСОБА_3 про умови кредитування А-Банку та сукупну вартість споживчого кредиту будь-яких посилань на обовязок позичальника щодо сплати штрафів за порушення умов договору, їх види і розмір не містить.

Крім того, відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Також суд не звернув уваги на таке.

Із змісту Заяви позичальника вбачається, що в ній зазначена до сплати відповідачем щомісячна винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 594.16 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про невідповідність кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів вважає зазначений довод таким, що заслуговує на увагу, оскільки

кредитодавцем всупереч вимогам ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено зазначений платіж за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, умова у Заяві щодо сплати відповідачем винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 594.16 грн. на місяць є нікчемною, оскільки зазначеної послуги у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» відповідачеві не надавалось.

Судові витрати визначено судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, і зміна розміру суми заборгованості за кредитом, що підлягає стягненню, на їх розмір не впливає.

Згідно зі ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення в апеляційному порядку і ухвалення нового рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування судом норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно

застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Випадки порушення або неправильного застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції лише за умови, якщо це порушення призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 січня 2015 року залишити без змін в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" судового збору в розмірі 278 гривень 73 копійки;

в іншій частині - скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково:

стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" заборгованість за кредитним договором № А33КRG78770229 від 18 лютого 2013 року в сумі 26069 (двадцять шість тисяч шістдесят дев'ять) гривень 91 копійка, яка складається із заборгованості за кредитом у сумі 16561.83 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 11 гривень 34 копійки, заборгованості за комісією у сумі 5347 гривень 44 копійки, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за кредитом у сумі 4149 гривень 30 копійок.

Рішення набирає чинності негайно, але протягом 20 днів може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: