АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6538/16 Справа № 183/1540/16 Головуючий у 1 й інстанції - Дубовенко І. Г. Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

Суддів - Григорченка Е.І., Рудь В.В.,

При секретарі - Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Н.В. на ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із заявою про видачу виконавчого листа про примусове виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 29 лютого 2016 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (а.с.2).

Ухвалою Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено (а.с.13-14).

В апеляційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В., посилаючись на порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування вказаної ухвали та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.16-18).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про видачу виконавчого листа, суд першої інстанції виходив з того, що справа, по якій ухвалено рішення, не підвідомча третейському суду.

Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що 29 жовтня 2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, а 11 березня 2015 року - генеральна угода про реструктуризацію боргу, якою визначено борг у загальній сумі 25356,36грн., при цьому позичальник погодився, що дана угода разом із умовами і правилами надання банківських послуг, затвердженими ПАТ КБ «ПриватБанк», складають кредитний договір. Пунктом 1.1.7.30 умов і правил надання банківських послуг передбачено, що всі спори, що виникають із даних договорів, у тому числі ті, що виникають при їх виконанні, підлягають остаточному вирішенню у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації «Дніпровський банківський союз» (а.с.3-5).

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації «Дніпровський банківський союз» від 29 лютого 2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто з нього на користь банку заборгованість за кредитним договором у сумі 28 909грн. 98коп. та 328 грн.. на відшкодування витрат по сплаті третейського збору (а.с.8).

Відповідно до ч.1 ст. 389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення третейського суду. Згідно із ч.1, 3 ст. 389-9 ЦПК України заява про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається суддею одноособово протягом п'ятнадцяти днів з дня її надходження до суду в судовому засіданні з викликом сторін. Неявка сторін чи однієї із сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає судовому розгляду заяви; при розгляді справи в судовому засіданні суд встановлює наявність чи відсутність підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, передбачених статтею 38910 цього Кодексу.

Пунктом 2 ч.1 ст. 389-7 ЦПК України встановлено, що суд відмовляє у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, якщо: справа, у якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про третейські суди" к редакції Закону України № 2983 від 3 лютого 2011 року третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно із пп 22, 23 ч.1 ст.1 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника; споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Частиною 1 статті 22 цього ж закону передбачено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Аналіз вищезазначених норм закону у їх сукупності дозволяє зробити висновок, що банк, який звернувся до третейського суду із позовом про стягнення заборгованості, не являється споживачем. Аналогічне визначення мається і в п. 3 постанови N 5 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Із матеріалів справи вбачається, що позичальник не звертався до третейського суду із позовом про захист своїх прав як споживача банківських послуг.

Посилання суду в ухвалі на постанову Верховного суду України № 6-1716цс15 від 11 листопада 2015 року не заслуговує на увагу, оскільки дана постанова стосується оскарження споживачем - фізичною особою рішення третейського суду, а не видачі виконавчого листа про примусове виконання рішення третейського суду, тобто правовідносини по даним справам не є подібними.

Як неодноразово роз'яснював Верховний суд України (наприклад, ухвала по справі № 6-2859цс15) під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

За таких обставин, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

У той же час прохання апелянта про направлення суп рви до суду 1 інстанції для продовження розгляду - не підлягає задоволенню, оскільки протирічить п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України.

Керуючись п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. задовольнити частково.

Ухвалу Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 квітня 2016 року - скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: