Провадження №2/523/1722/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" жовтня 2016 р. м. Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Виноградової Н.В.,

при секретарі судового засідання Одарія В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом, в якому просить в рахунок виконання основного зобов`язання щодо сплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 203 622,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 2 111 963,48 грн., сума заборгованості за відсотками - 756 916,19 грн., пеня - 312 870,88 грн., сума за ставкою 3%річних від простроченої заборгованості по тілу - 13 024,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 8 8846,99 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення, загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 131 шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» ().

У судове засідання позивач не з'явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Представник відповідача адвокат Сухінін С.В. заявлений позов не визнав у повному обсязі, надав заперечення на позовну заяву та заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності в яких він просить суд застосувати позовну давність і відмовити у задоволенні позову.

Представник відповідача адвокат Сухінін С.В. у судове засідання не з'явився, але надав заяву в якій просив розглядати справу у його відсутність.

Дослідивши зібрані по справі докази у сукупності, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд встановив наступне.

22.06.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0.

На підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» надав ОСОБА_1 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 110 000 доларів США, ОСОБА_1 зобов'язався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом у розмірі 12,8 % річних. Термін виконання основного зобов'язання згідно п. 1.2.2. кредитного договору становив - 22.06.2018 року.

З метою належного виконання ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 22.06.2007 року, згідно якого ОСОБА_1 передав Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» в іпотеку нежилі приміщення, загальною площею, 89,4 м. кв., що знаходяться за адресою м. Одеса, Дніпропетровська дорога, 131.

03.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 11742216/1 до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року відповідно до умов якої було визначено, що ОСОБА_1 зобов'язувався повернути Акціонерному комерційному інноваційному банку «Укрсиббанк» залишок отриманих в кредит грошових коштів на підставі договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року в розмірі 96 665,45 доларів США в строк до 22.06.2022 року сплачуючи до 26 числа кожного календарного місяця розмір аутентичного платежу в розмірі 1255,00 доларів США.

Оскільки додатковою угоду № 11742216/1 від 03.02.20009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року було змінено строк погашення основного зобов'язання та розмір і порядок погашення чергових платежів за кредитом 04.02.2009 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін до договору іпотеки від 22.06.2007 року.

Згідно п. 8 додаткової угоди № 11742216/1 від 03.02.20009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року встановлено, що інші умови Договору та додаткових угод до нього, які не суперечать цій Додатковій угоді, залишаються без змін і Сторони підтверджують свої зобов'язання за ними.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України законодавцем закріплено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

З п. 6.1 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року вбачається, що відповідно до ст.ст. 525, 611 Цивільного кодексу України Сторони погодили, що у випадку реалізації Банком права дострокового повернення кредиту, передбаченого п. 6.1.2. цього договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення і усунення Позичальником порушень умов за цим договором протогям 31(тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку і неусунення цих порушень договору в цей строк вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протогом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати направлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

У відповідності до вимог п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України законодавцем закріплено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно вимог ч. 1 ст. 651 Цивільного кодексу України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже, з урахуванням виниклих між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 правовідносин вбачається, що Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 згідно розділу 6 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року визначали умови за яких Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» може змінити встановлений в цьому договорі термін повернення кредиту, тобто встановити новий строк для виконання зобов'язання.

Оскільки з лютого 2009 року ОСОБА_1, як вбачається з матеріалів справи припинив належним чином виконувати свої обов'язки за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» на підставі п. 6.2. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року направив на адресу ОСОБА_1 повідомлення (вимогу) від 16.04.2009 року вих. № 52/420-09 згідно якого Акціонерний комерційний інноваційний банк "Укрсиббанк" повідомив ОСОБА_1 про те, що термін дострокового повернення кредиту вважається таким, що настав.

Повідомлення (вимогу) від 16.04.2009 року вих. № 52/420-09, ОСОБА_1 отримав 23.04.2009 року.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_1 не здійснив усунення порушень умов договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року протягом 31(тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», на підставі п. 6.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» було змінено встановлений в додатковій угоді № 11742216/1 від 03.02.20009 року до договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року термін повернення кредиту та встановлено було новий термін повернення кредиту, який вважався, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту Банку.

Таким чином, Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» на підставі умов п. 6.2 договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року змінив термін повернення кредиту та встановив новий термін повернення всієї частини кредиту, що складав вже 25.05.2009 року (на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання ОСОБА_1 повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк»).

В листопаді 2011 року Акціонерний комерційний інноваційний банк «Укрсиббанк» звернувся до Суворовського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (поручителя) про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2011 року по справі № 2-6014/11 було відкрито провадження з позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року.

08.12.2011 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року (в системі обліку банку відображається за № 1 від 03.02.2009 року).

На підставі укладеного договору купівлі-продажу прав вимоги Суворовським районним судом м. Одеси в цивільній справі № 2-6014/11 за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року позивача Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» було замінено на правонаступника ПАТ «Дельта Банк», а Акціонерний комерційним інноваційний банк «Укрсиббанк» був залучений судом до вказаної цивільної справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.

Однак, ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по справі № 2-6014/11 позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_4, третя особа Акціонерний комерційним інноваційний банк «Укрсиббанк» про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року, було залишено без розгляду.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Умови договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року не відображають строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. А відтак до вказаного договору застовуються загальні строки позовної давності, що встановлені нормами цивільного законодавства України.

Згідно вимог статті 257 Цивільного кодексу України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 після настання основного терміну погашення кредиту, що на підставі повідомлення (вимоги) від 16.04.2009 року вих. № 52/420-09 та п. 6.2. договору про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року складав 25.05.2009 року, не здійснював жодних проплат з метою погашення отриманого кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів та по теперішній час ніяких дій щодо погашення заборгованості за вказаним договором не здійснював.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Починаючи з 26.05.2009 року майнові права Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк», щодо повернення ОСОБА_1 отриманого кредиту, нарахованих відсотків та інших платежів у повному обсязі, були порушені.

Отже, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України строк можливої реалізації кредитора свого порушеного права в примусовому порядку через суд за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року (строк позовної давності за кредитним договором), почав свій відлік починаючи з 26.05.2009 року.

Згідно вимог ст. 262 Цивільного кодексу України законодавцем визначено, що заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності.

Отже, згідно вимог ст. 262 Цивільного кодексу України вбачається, що ПАТ «Дельта Банк» набув на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011 року права кредитора за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року строк виконання основного зобов'язання за яким з боку ОСОБА_1 (боржника) настав ще 25.05.2009 року.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 265 Цивільного кодексу України встановлено, що залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

ПАТ «Дельта Банк» повторно не звертався з позовом до відповідача про стягнення заборгованості і матеріали справи це підтверджують.

А від так з урахуванням вищевикладених норм цивільного законодавства вбачається, що допустимо можливий строк, у межах якого ПАТ «Дельта Банк» з урахуванням вимог ст. 257 Цивільного кодексу України мав права звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу за основним зобов'язанням становив строк до 26.05.2012 року.

Однак, позивач подав по вказаній справі позовну заяву від 28.08.2015 р. вих. № 31.4-08/11273/15, як вбачається з матеріалів справи тільки 07.09.2015 року, тобто поза межами встановленого згідно вимог ст. 257 Цивільного кодексу України трьохрічного терміну від дня, коли він довідався про порушення свого права.

Отже, позивач пред'явив зазначений позов з пропущенням строку позовної давності за основним зобов'язанням.

Згідно вимог ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України законодавцем в імперативному порядку закріплено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність у відповідності до ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) підлягають задоволенню тільки якщо основне зобов'язання, яким забезпечено договір іпотеки підлягає задоволенню. Тобто при розгляді позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки обов'язково повинно бути досліджено правомірність вимог позивача за основним зобовязанням, тобто за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року (в системі обліку банку відображається за № 1 від 03.02.2009 року).

Разом з цим, згідно вимог пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

В п. 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ висловив позицію, з якої вбачається, що при застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів", суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

Згідно вимог ст. 266 Цивільного кодексу України також закріплено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

А тому якщо вимоги за основним зобов'язанням не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності вважається, що позовна давність спливла і до вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представник відповідача надав суду заяву про застосування позовної давності.

А тому з урахування вищевикладених обставин справи суд вважає, що позовна давність по вимозі про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення, загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 131 шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () з метою сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року у розмірі 3 203 622,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 2 111 963,48 грн., сума заборгованості за відсотками - 756 916,19 грн., пеня - 312 870,88 грн., сума за ставкою 3%річних від простроченої заборгованості по тілу - 13 024,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 8 8846,99 грн., позивачем пропущена без поважних причин, і підстав для її поновлення немає.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме: нежилі приміщення, загальною площею 89,4 кв. м, що знаходяться за адресою: м. Одеса, вул. Дніпропетровська дорога, будинок 131 шляхом визнання права власності на вказані нежилі приміщення за Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» () з метою сплати заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 22.06.2007 року у розмірі 3 203 622,48 грн., з яких сума заборгованості за кредитом - 2 111 963,48 грн., сума заборгованості за відсотками - 756 916,19 грн., пеня - 312 870,88 грн., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу - 13 024,94 грн., сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості по відсотках - 8 8846,99 грн., не підлягають задоволенню у зв'язку зі спливом строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 262, 265, 266, 267 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя: