Справа № 502/822/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2016 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Ібадової Н. П.,

за участю секретаря судового засідання Фоміної О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

цивільну справу за позовом

ОСОБА_1,

представники за довіреністю, ОСОБА_2,

ОСОБА_3

до відповідачів:

Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ»,

ОСОБА_4 міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_6 інфраструктури України, «Про забов»язання ДП «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України надати нотаріально посвідчену згоду на поділ земельної ділянки з виділенням окремої її частини для експлуатації та обслуговування будівлі павільону Морвокзалу»,-

В С Т А Н О В И В:

07.04.2016 року ,позивач, ОСОБА_7, звернулись до Кілійського районного суду Одеської області, із позовною заявою до відповідача ОСОБА_8 підприємство «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ», «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», та визнання таким, що втратив чинність ОСОБА_8 акт на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть Дунайськ» серії І-ОД № 004569, від 29.03.2002 року, в частині користування земельною ділянкою № 1, яка зазначена у цьому Акті за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146(морвокзал).

20.04.2016 року, позивач, ОСОБА_7, подала уточнення до позовної заяви «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», та визнання таким, що втратив чинність ОСОБА_8 акт на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть Дунайськ» серії І-ОД № 004569, від 29.03.2002 року, в частині користування земельною ділянкою № 1, яка зазначена у цьому Акті за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146(морвокзал), в якій зазначила відповідачами ОСОБА_8 підприємство «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», ОСОБА_4 міську раду Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 районну державну адміністрацію Одеської області.

20.05.2016 року, ОСОБА_7, подала до суду уточнену позовну заяву до відповідачів Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», ОСОБА_4 міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_6 інфраструктури України, «Про припинення права постійного користування земельною ділянкою ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та визнання таким, що втратив чинність ОСОБА_8 акт на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть-Дунайськ» серії І-ОД № 004569 від 29.03.2002 року в частині користування земельною ділянкою № 1, яка зазначена в цьому акті за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146, в якій просила суд припинити право постійного користування земельною ділянкою ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» земельною ділянкою № 1, площею 0, 1314 га., яка зазначена в Державному акті на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть Дунайськ» серії І-ОД № 004596 від 29.03.2002 року, за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146 (Морвокзал).

08.06.2016 року, позивач ОСОБА_1 подала позовну заяву про внесення змін до позову, до відповідачів Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», ОСОБА_4 міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації, ОСОБА_6 інфраструктури України в якій прохала суд припинити право постійного користування ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» земельною ділянкою № 1, площею 0, 1314 га., яка зазначена в Державному акті на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть Дунайськ» серії І-ОД № 004596 від 29.03.2002 року, за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146 (Морвокзал) та зобовязати ОСОБА_5 районну державну адміністрацію внести зміни в ОСОБА_8 акт на право постійного користування землею ДП «МТП «Усть-Дунайськ» серії І-ОД № 004569, від 29.03.2002 року, щодо припинення права постійного користування земельною ділянкою № 1, площею 0, 1314 га., зазначеною у цьому акті за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 146 (Морвокзал) та просила усі судові витрати віднести до ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ».

27.07.2016 року, позивач ОСОБА_7, подала уточнену позовну заяву до відповідачів Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», ОСОБА_4 міської ради Кілійського району Одеської області, ОСОБА_5 районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_6 інфраструктури України, в якій зазначила, що ДП «МТП «Усть-Дунайськ» , в установленому діючим законодавством порядку, зареєстрував земельну ділянку, яка є предметом спору, і земельній ділянці надано кадастровий номер, тобто земельна ділянка сформована. ДП «МТП «Усть-Дунайськ» надало копію Витягу з Державного земельного кадастру, від 21.06.2016 року, № НВ-016, згідно якого спірна земельна ділянка дійсно зареєстрована в Державному земельному кадастрі за кадастровим номером :02:005:0574. В витязі зазначена адреса земельної ділянки: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 46, та вказана її площа: 0, 1314 га. Враховуючи те, що на день подання позову до суду, спірна земельна ділянка не мала кадастрового номеру та не була внесена в ОСОБА_8 земельний кадастр, тобто не була сформована, що підтверджується матеріалами листування з ДП «МТП «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_4 міською радою Кілійського району Одеської області, а також запереченнями на позов, в яких вони посилаються лише на ОСОБА_8 акт, за нормами діючого законодавства, земельна ділянка не могла бути поділена, а тому позивачка не змогла заявляти в якості позовних вимог, вимогу, щодо поділу земельної ділянки з виділенням частини земельної ділянки, яку вона бажає отримати у користування для обслуговування та експлуатації своєї власності будівлі павільйону, Морвокзалу. У звязку з тим, що на сьогодні спірна земельна ділянка, 21.06.2016 року, отримала кадастровий номер та зареєстрована в Державному земельному кадастрі, вважає за необхідне внести зміни в свої позовні вимоги, які відповідають правовідносинам, що склалися на час подачі уточненої позовної заяви, від 27.07.2016 року, та просить суд, зобовязати ОСОБА_8 підприємство «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України, здійснити дії, щодо надання позивачці нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0574, площею 0, 1314 га., яка розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 46, з виділенням окремої її частини, площею приблизно 0,0570 га., для експлуатації та обслуговування будівлі павільйону Морвокзалу, яка розташована за адресою: Одеська ,область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 45-а, визначеною в межах від кордону вулиці Придунайська, вглиб ділянки до громадських туалетів, за виключенням площі від пішохідної доріжки, що веде до них, та площі від доріжки до межі ділянки гр.-на Зябкіна, а також площі, необхідної для догляду та здійснення їх поточного ремонту, згідно вимог ст. 3.25* ОСОБА_8 будівельних норм України «Планування та забудови міських і сільських поселень»( ДБН 360-92**).Усі судові витрати віднести за рахунок ДП «МТП «Усть-Дунайськ».

У судовому засіданні, представники позивача ОСОБА_7, ОСОБА_2 та ОСОБА_3,позовні вимоги по уточненій позовній заяві, від 27.07.2016 року , підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в зазначеній уточненій позовній заяві, а також суду пояснили, що вони тривалий час вели переписку з усіма зазначеними відповідачами щодо спірної земельної ділянки, але ніяких результатів це не дало,позивачка так і не має земельної ділянки, не зважаючи на те, що будівля павільону Морвокзалу ,яка розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 45-а, є її приватною власністю, а тому і земельна ділянка повинна буди поділена між позивачкою та ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ», з виділенням частини земельної ділянки, яку позивачка бажає отримати у користування для обслуговування та експлуатації своєї власності будівлі павільйону Морвокзалу. Що стосується строку позовної давності,то враховуючи тривалу,безрезультатну,переписку з усіма зазначеними в позові сторонами, щодо вирішення питання про виділення земельної ділянки позивачці, вважають що строк позовної давності, для звернення до суду, із зазначеною позовною заявою позивачкою не пропущено, бо вона застосовувала усі можливі засоби вирішення питання мирним шляхом, але її зусилля були марними ,що призвело до звернення до суду. Вважають доводи представника Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть - Дунайськ» щодо відмови в задоволенню позову у зв»язку із порушенням строку звернення до суду, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають, та просять суд задовольнити вимоги позивачки ОСОБА_7 і зобовязати ОСОБА_8 підприємство «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України, здійснити дії, щодо надання позивачці нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0574, площею 0, 1314 га., яка розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 46, з виділенням окремої її частини, площею приблизно 0,0570 га., для експлуатації та обслуговування будівлі павільйону Морвокзалу, яка розташована за адресою: Одеська ,область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 45-а, визначеною в межах від кордону вулиці Придунайська, вглиб ділянки до громадських туалетів, за виключенням площі від пішохідної доріжки, що веде до них, та площі від доріжки до межі ділянки гр.-на Зябкіна, а також площі, необхідної для догляду та здійснення їх поточного ремонту, згідно вимог ст. 3.25* ОСОБА_8 будівельних норм України «Планування та забудови міських і сільських поселень»( ДБН 360-92**).Усі судові витрати віднести за рахунок ДП «МТП «Усть-Дунайськ».

Представник відповідача Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», за довіреністю, ОСОБА_9, позовні вимоги позивача ОСОБА_7, не визнала та посилаючись на заперечення подані до позову, зазначила, що за загальними правилами,закріпленими у ч.1 ст. 120 ЗК України,особа,яка набула право власності на будівлю чи споруду,стає власником земельної ділянки на тих самих умовах,на яких вона належала попередньому власнику,якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Як зазначено в позові, позивачка придбала будівлю павлільону Морвокзалу у фізичної особи ОСОБА_10 Сергійовича.Таким чином,продавець павільону морвокзалу ОСОБА_10, набув право власності на зазначену будівлю за рішенням Кілійського районного суду Одеської області, від 06.06.2007 року, яке набрало законної сили 16.06.2007 року,а тому з цього часу між ОСОБА_10 та позивачкою виникли права та обов»язки, а саме від ОСОБА_10 мало перейти право користування земельною ділянкою у порядку статті 120 ЗК України. Відчуження об»єктів нерухомого майна, в період з 01.01.2002 по 20.06.2007 року, не передбачало автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами. Правовстановчі документи на земельну ділянку на момент укладання договору купівлі-продажу будівлі у продавця з позивачкою були відсутні, а відтак і право на земельну ділянку у позивачки не виникло. ОСОБА_10, як продавець, здійснив продаж будівлі павільону Морвокзалу,не набувши права власності чи користування на земельну ділянку, на якій будівля розташована. Також, позивачка, не надала жодного доказу на підтвердження того,що попередній власник нерухомості,ОСОБА_10,звертався до відповідного повноважного органу з відповідною заявою про надання земельної ділянки,необхідної для обслуговування будівлі павільону Морвокзалу,та що земельна ділянка надавалася саме з цією метою. Без доведення вказаних обставин позовні вимоги не можуть бути задоволенні,оскільки правова конструкція ст.120 ЗК України та ст. 377 ЦК України,на яку посилається позивачка для обґрунтування своїх позовних вимог,може слугувати підставою для виникнення речового права на землю у нового власника нерухомості лише в разі наявності відповідних прав на землю у попереднього власника нерухомості. Вищевикладене твердження ґрунтується на правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові від 13.04.2016 року № 6-25Зцс16. Як вбачається з договору купівлі-продажу будівлі павільону морвокзалу,від 09.08.2007 року, змісту ст.ст.120,125,126 Земельного Кодексу України від 25.01.2001 року, в тому числі щодо виникнення права власності,права оренди чи права постійного користування на земельну ділянку після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право оренди чи право постійного користування земельною ділянкою(державний акт,договір оренди) та його державної реєстрації сторонам роз»яснино. В п.8 зазначеного договору позивачці було роз»яснино про необхідність, до 01.08.2008 року, переоформити право на земельну ділянку,на якій розташовано об»єкт нерухомого майна. Чинним законодавством не передбачено внесення змін в ОСОБА_8 акт на право власності або постійного користування землею. Таким чином у позивачки відсутні підстави вимагати від ДП МТП «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України здійснити дії щодо надання нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки. Представник відповідача ДП «МТП Усть-Дунайськ», прохав відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову в повному обсязі, а також прохав суд застосувати строки позовної давності, так як позов подано з порушенням строків звернення до суду, обґрунтувавши свої доводи тим,мщо позивачка, 09.08.2007 року, за договором купівлі продажу, купила у громадянина ОСОБА_11, будівлю павільйону морвокзалу. В п. 8 зазначеного договору, їй було розяснено, про необхідність переоформити право на земельну ділянку, на який розташовано обєкт нерухомого майна. Як вказує сама позивачка та видно з матеріалів доданих до позову, вона з 2008 року неодноразово зверталась до Відповідачів з заявами про припинення права користування земельною ділянкою, добровільну відмову від права користування земельною ділянкою, тощо, на які отримувала відмову. Тобто з 2008 року, позивачка знала про порушення свого права та осіб, які його порушують та мала змогу звернутись до суду за захистом своїх прав, але звернулась лише 05.04.2016 року, тобто з пропуском позовної давності, на підставі чого, просить застосувати позовну давність, яка є підставою для відмови у задоволенні позову.

Представник Відповідача ОСОБА_6 інфраструктури України до суду не зявився, подав заяву про розгляд справи за їх відсутності та заперечення до позову в яких просив відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог повністю, а також зазначив, що позивачка придбала за договором купівлі продажу, від 09.08.2007 року, укладений між нею та ОСОБА_11, нерухоме майно будівлю павільйону Морвокзалу, що належала продавцю на підставі рішення Кілійського районного суду Одеської області, від 06.06.2007 року, у справі № 2-1825/2007 року визнання права власності за результатами прилюдних торгів, що відбулися 15 травня 2007 року. Таким чином, покупець, павільйону Морвокзалу набув право власності на зазначену будівлю за рішенням Кілійського районного суду Одеської області, від 06.06.2007 року, яке набрало законної сили 16.06.2007 року. Однак, відчуження обєктів нерухомого майна в період з 01.01.2002 року по 20.06.2007 року (на час дії ст. 120 ЗК в редакції від 25.10.2001 року, до внесення змін до ЗУ № 997-V, який набув чинності 20.06.2007 року), не передбачало автоматичного переходу права власності на земельну ділянку під будівлями та спорудами.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України в редакції від 25.10.2001 року (чинний на момент набрання чинності згаданим судовим рішенням) при переході права власності на будівлю і споруду, право власності на земельну ділянку, або її частину могло переходити на підставі цивільно правових угод, а право користування на підставі договору оренди. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 125 ЗК України (в редакції від 25.10.2001 року), право власності та право постійного користування на земельну ділянку, виникає після одержання її власником, або користувачем, документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право на оренду земельної ділянки, виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Крім того, як вбачається з договору купівлі продажу будівлі павільйону Морвокзалу від 09.08.2007 року, копію якого додано до позовної заяви, зміст ст. 120, 125, 126 Земельного кодексу України, від 25.10.2001 року, а також п. 6 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу, від 25.01.2001 року, в тому числі щодо виникнення права власності, права оренди та права постійного користування на земельну ділянку після одержання її власником або користувачем документу, що підтверджує право власності, право оренди чи право постійного користування земельною ділянкою (державний акт, договір оренди), та його державного реєстрації - сторонам розяснено.

Права на земельну ділянку (власності, користування) на момент купівлі нею будівлі у продавця, були відсутні, про що вона знала, як сторона даного договору купівлі продажу, на момент його укладання, що також свідчить про пропуск нею строку позовної давності.

Відповідно до частин третьої і четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Представник відповідача ОСОБА_5 районної державної адміністрації,ОСОБА_12, просила постановити рішення на розсуд суду. В своїх запереченнях на позовні вимоги відповідач зазначив, що відповідно до ст. 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. В Україні, згідно з вимогами ст. 78 ЗК, земля може перебувати у приватній, комунальній та державній власності. Ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особа зобовязані діяти лише на підставі та в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України.

Право постійного землекористування є безстроковим, на відміну від права оренди, і може бути припинене лише з підстав, передбачених законодавством.

Ст. 141 ЗК України визначає підстави припинення права користування земельною ділянкою, до яких віднесено: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ґ) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати; е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини.

Примусове припинення прав на земельну ділянку відповідно до ст. 143 ЗК України, здійснюється у судовому порядку у разі: а)використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) не усунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально паразитичними і карантинно шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, обєктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоровю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнення на земельну ділянку по зобовязаннях власника цієї земельної ділянки; д) не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим кодексом.

Ст. 149 ЗК України, передбачена можливість безоплатного вилучення земельних ділянок для суспільства та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування, відповідно до їх повноважень.

Підставою для припинення права користування земельною ділянкою є вилучення земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб, проте «інших» потреб земельна ділянка може вилучатись лише за згодою користувача земельної ділянки.

Всі нормативні документи, які регламентували заповнення державних актів на право власності на землю, починаючи з 1993 року, забороняли будь-які виправлення у Державному акті. Вносити зміни до Державного акту, певний період було дозволено. Постановою Верховної Ради України, від 13.03.1992 року № 2201-ХІІ «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», були затверджені форми державних актів, які передбачали внесення змін до них. На підставі Закону України від 11.12.2003 року № 1377-ІV «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» , вищевказана постанова втратила чинність.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02.04.2002 року № 449, були затверджені нові форми державних актів, які будь яких внесень не передбачали. Пункт 3.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затверджена наказом Держкомзему України від 04.05.1999 року № 43, зареєстрованим у ОСОБА_6 юстиції України від 04.06.1999 року за № 354/3647 (далі інструкція № 43) встановлював, що у разі будь яких змін в розташування меж земельної ділянки або умов її передачі чи надання, які відбулися після видачі державного акту, ці зміни вносяться одночасно до обох примірників державного акту. Нові межі відображаються на плані земельної ділянки суцільною лінією чорною тушшю, а старі межі підкреслюються червоною тушшю. Кожен запис про зміни посвідчується підписом начальника районного відділу, міського управління (відділу) земельних ресурсів Держкомзему України. На сьогодні можливість внесення змін чи виправлень до існуючого державного акту на право постійного користування земельною ділянкою чи державного акту на право власності на земельну ділянку, не передбачено. Крім того, з набранням чинності Закону України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», змінився порядок реєстрації земельних ділянок та прав на них. Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України, перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду здійснюється:

1. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

2. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

3. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу).

4. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

5. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди.

6. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти.

Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим).

Представник відповідача ОСОБА_4 міської ради виконавчого комітету, ОСОБА_13, позовні вимоги ОСОБА_7 не визнав, вважав їх не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають та прохав відмовити в задоволенні позову, підтримавши доводи представника відповідача Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ». Також зазначив що існує протиріччя в номерах повільну морвокзалу,земельної ділянки на якій розташовано повільн морвокзалу, який належить позивачки і вони зазначені в різних документа по різному, що не припустимо.

Свідок на боці позивача, ОСОБА_14, суду пояснив, що він працює начальником ОСОБА_5 районного відділу державної виконавчої служби. Згідно витягу з Державного Земельного Кадастру про земельну ділянку, ОСОБА_8 підприємство Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ має державний акт на право постійного користування землею площею 0.1314, розташованої за адресою м.Вилкове,вул.Придунайська,46. Також згідно відомостей з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно житловий будинок власником якого є гр.-ка ОСОБА_15 теж знаходиться за адресою м.Вилкове вулиця Придунайська будинок № 46.Павильон морвокзалу раніше зазначався як розташований по вул.Придунайська (46) 45-а, який перебував на балансі порту з 1980 року. Земельна ділянка знаходиться в користуванні порту Усть-Дунайськ. В 2007 році він був державним виконавцем і у нього на виконанні були виконавчі документи в яких адреса павільйону морвокзалу була зазначена як Придунайська 46. Потім були виготовлені документи технічний паспорт і зазначено адресу павільону морвокзалу як розташованого по вул. Придунайська,45-а.

Суд, вивчивши позовну заяву, уточнення,змінення до позовної заяви, додані письмові докази в обґрунтування заявлених вимог, письмові заперечення відповідачів, вислухавши сторони та свідка, дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Із доданих позивачем письмових доказів , вивчених у судовому засіданні, встановлено, що рішенням ОСОБА_4 міської ради народних депутатів, від 10.08.1978 року, № 151, було дозволено ОСОБА_5 морському торговому порту здійснити проектування морського вокзалу на площі 0,46 га. по вул.Придунайська № 46 ( Т.2, а.с.23).

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_4 міської ради народних депутатів, від 17.12.1981 року, № 166, було виділено земельну ділянку площею 0,46 га.,по вулиці Придунайська,46,порту Усть-Дунайськ під будівництво.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради виконавчого комітету, № 186, від 29.11.2001 року, було затверджено технічну документацію по інвентаризації земель, які знаходяться в постійному користуванні Державного підприємства «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» та видано ОСОБА_8 акт на право постійного користування землею на площу 6.7031 га.

29 березня 2002 року, Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ, розташований в м.Вилкове, отримав ОСОБА_8 акт 1-ОД № 004569 на право постійного користування землю для будівництва та обслуговування морвокзалу - 0.314 га,причалу -0,8718 га.,механічних майстерень і бази технічного обслуговування флоту 5,6999 га.( Т.1,а.с.9-10).

Зазначені вище рішення свідчать про те, що право постійного користування земельною ділянкою «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» набув від початку виділення порту Усть-Дунайськ, під будівництво морвокзалу, земельної ділянки площею 0,46 га.,по вулиці Придунайська,46.

06 червня 2007 року , Рішенням Кілійського районного суду Одеської області, по справі № 2-1825/2007р., були задоволенні позовні вимоги гр.-на ОСОБА_10, про визнання прилюдних торгів такими, що відбулися та права власності на майно. Прилюдні торги, від 15.05.2007 року, по реалізації будівлі павільону Морвокзалу такими, що відбулися, акт державного виконавця про проведені прилюдні торги, затвердженого начальником ВДВС ОСОБА_5 районного управління юстиції Одеської області, 21.05.2007 року, законним. Визнано за ОСОБА_10, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на: будівлю павільону Морвокзалу, яка знаходиться за адресою: Одеська область, Кілійський район, м.Вилкове, вул.Придунайська,45а (Т.1. а.с.19-20).

При цьому необхідно зазначити що власник павільону Морвокзалу, ОСОБА_10, не набув законного права на земельну ділянку на якій знаходилася будівля павільону Морвокзалу, розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, м.Вилкове, вул.Придунайська,45а.

9 серпня 2007 року було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі під № 5285, згідно якого, ОСОБА_10, передав у власність ОСОБА_7, а остання прийняла, будівлю павільону Морвокзалу, що знаходиться в Одеській області, ОСОБА_5 районі, місті Вілкове, по вулиці Придунайська № 45-а, всього загальною площею 125,2 кв.м., розташованої на земельній ділянці розміром 161 кв.м.,та сплатила за нього певну грошову суму( Т.1 а.с. 17-18).

Відомості про об»єкт нерухомого майна будівлі павільону Морвокзалу були внесені до Державного реєстру прав на нерухоме майно, згідно витягу, із якого зазначено що власником будівлі павільону Морвокзалу, розташованого за адресою: Одеська область,Кілійський район, м.Вилкове, вул. Придунайська,буд.45а, є ОСОБА_7, форма власності приватна, частки 1/1, загальна площа 125,2 кв.м., що також було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об»єктів нерухомості» ( Т.1 а.с.13-16).

Згідно ст. 120 ЗК України ( в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частку може переходити на підставі цивільно - правових угод, а право користування на підставі договору аренди. При переході права власності на будівлю або споруду до громадян або юридичних осіб , які не можуть мати у власності земельні ділянки, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташована будівля чи споруда.

Відомості щодо переходу права власності на земельну ділянку разом із правом власності на будівлю павільону «Морвокзалу» у ОСОБА_7 відсутні, як і у попереднього власника будівлі ОСОБА_10, який не вирішив питання щодо земельної ділянки у встановленому законом порядку, після придбання будівлі павільону Морвокзалу у власність.

Рішенням ОСОБА_4 міської ради № 377-У1-ХУ111, від 16.08.2012 року, « Про надання згоди на виготовлення проекту землеустрію, щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 49 років для обслуговуваня павільону Морвокзалу», надано згоду на виготовлення проекту землеустрію, щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду строком на 49 років для обслуговування павільону Морвокзалу, громадянці ОСОБА_7, площею 0,0225 га., за адресою: м.Вилкове, вул.Придунайська,45-а. Цим же рішенням забов»язано ОСОБА_16 замовити проектній організації виготовлення проекту землеустрію, щодо відведення земельної ділянки у довгострокову оренду на 49 років для обслуговування павільону Морвокзалу та надати для розгляду та затвердження на сесії в установленому законом порядку( Т.1 а.с.204).

Як встановлено у судовому засіданні зазначене рішення не змінено, не скасовано і є чинним, але процедура виготовлення проекту землеустрію позивачем не завершено, оскільки проектна організація «ПП Український південний центр» не зміг виготовити таку, бо в рішенні ОСОБА_4 міської ради № 377-У1-ХУ111, від 16.08.2012 року , не було зазначено припинення права користування портом «Усть-Дунайськ» земельною ділянкою 0,0225 га. Для прийняття рішення про припинення права користування частиною земельної ділянки під будівлею павільону морвокзалу необхідна була згода ДП порт «Усть-Дунайський» про припинення права користування частини земельної ділянки, при цьому зазначене питання Порт «Усть-Дунайськ» повинно було узгодити з ОСОБА_6 Інфраструктури, що передбачено в Статуті Державного підприємства «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» , в п.4.6.

В Статуті Державного підприємства «Морський торгівельний порт Усть-Дунайськ» , п.4.6 передбачено, що Порт здійснює володіння, користування землею та іншими природними ресурсами відповідно до мети своєї діяльності та чинного законодавства. Відмова від земельної ділянки або її частини, яка належить Порту на праві постійного користування, здійснюється за погодженням з Уповноваженим органом управління( Т.1,а.с.126-140).

При цьому, обидві структури, посилаються в своїй переписці один на одного щодо забов»язання вирішити це питання. В наданих позивачкою письмових доказах зазначено ряд підстав відмови у виділенні земельної ділянки, яка вбачається із листування, а саме: розміру земельної ділянки, необхідності узгодження питання з Мінінфраструктурою, виготовлення проекту землеустрію, щодо відведення земельної ділянки, надання згоди на відмову від частини земельної ділянки ДП «МТП Усть-Дунайськ», зазначена і така підстава як відсутність у користуванні порту земельної ділянки саме за адресою: м.Вілкове, вул. Придунайська,45-а, яку позивачка зазначає у всіх документах, письмових вимогах.

Що стосується адреси земельної ділянки яка належить на праві постійного користування ДП «МТП Усть-Дунайськ» то, починаючи з 10.08.1978 року адреса земельної ділянки в усіх правових документах зазначена по вул.Придунайська № 46 ( Т.2, а.с.23).

Вищенаведене свідчить про те, що адреса земельної ділянки на якій розташована будівля павільйону Морвокзалу, який є власністю позивача та адреса спірної земельної ділянки яка належить на праві постійного користування ДП «МТП Усть-Дунайськ» , різна: Придунайська 45-а і Придунайська 46, що підтвердили у судовому засіданні сторони, але, як вважає суд, питання щодо визначення відповідної адреси земельної ділянки та будівлі Морвокзалу, сторони мають право вирішити самостійно,у разі потреби в цьому.

Що стосується строку позовної давності, яку прохав суд,застосувати представник відповідача ДП МТП «Усть-Дунайськ»,та який в своєму клопотанні, про застосування строку позовної давності прохав врахувати це при прийнятті рішення по суті, та зазначив що позивачка не скористувалася своїм правом на переоформлення земельної ділянки,не зважаючи на те, що знала про необхідність своєчасного оформлення земельної ділянки, що було зазначено в договорі купівлі-продажу, від 9.08.2007 року, то суд вважає, що позивачкою не порушено строк позовної давності звернення до суду з наступних підстав.

Як встановлено у судовому засіданні, в договорі купівлі-продажу, від 9.08.2007 року, в ч.8 зазначено, що сторонам раз»яснено зміст ст.120,126 Земельного Кодексу України, від 25.10.2001 року, а також п.6 розділу Х Земельного Кодексу України, від 25.10.2001 року, про необхідність до 01 січня 2008 року переоформлення права власності або права оренди на земельну ділянку,на якій розташовано відчужуваний об»єкт нерухомого майна, про право отримання новим власником відчужуваного об»єкту нерухомого майна державного акту про право приватної власності на земельну ділянку, на якій він розташований, або укладання договору оренди земельної ділянки, а також про виникнення права власності на земельну ділянку, на якій він розташований , або укладення договору оренди земельної ділянки, а також про виникнення права власності, права оренди та права постійного користування на земельну ділянку, після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності, право оренди чи право постійного користування земельною ділянкою (державний акт, договір оренди) та його державної реєстрації .

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ст. 257 ЦК України, передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В ч. 3 ст. 267 Цивільного кодексу України, зазначено що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як вбачається із пояснень представників позивачки, доданих до позову письмових доказів, а також пояснень присутніх у судовому засіданні представників відповідача, вбачається , що з часу укладання договору купівлі-продажу, від 9.08.2007 року, між ОСОБА_10 та ОСОБА_7, остання постійно здійснювала усі необхідні заходи з метою оформлення права оренди, права постійного користування, тощо, земельною ділянкою по вул.Придунайська, 45-а, для обслуговування та експлуатації будівлі павільону Морвокзалу, звертаючись до ОСОБА_4 міської ради, Голови Державної адміністрації Кілійського району, відділу Держземагенства у ОСОБА_5 районі, ОСОБА_6 інфраструктурі, до директора ДП «МТП «Усть-Дунайськ», що результатів не дало (Т.1 а.с.34-92), а тому суд вважає що позивач мав право звернення до суду із позовом щодо спірної земельної ділянки і строк позовної давності в даному випадку, як вважає суд, застосуванню не підлягає, оскільки не з вини позивача ОСОБА_16 вона так і не змогла оформили земельну ділянку та привести усі необхідні документи щодо спірної земельної ділянки у належний стан відповідно вимог Закону, а тому у позивача виникли підстави для звернення до суду із позовом 07.04. 2016 року.

В статті 40 Конституції України зазначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Права і свободи людини і громадянина захищаються судом, що передбачено ст.55 Конституції України. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.

Що стосується вимог позивача, то як зазначили у судовому засіданні представники позивача, у зв»язку з тим що ДП «МТП Усть-Дунайськ» отримало кадастровий номер земельної ділянки, то вимоги позивача полягають саме в зобовязані Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України, здійснити дії, щодо надання позивачці нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0574, площею 0, 1314 га., яка розташована за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 46, з виділенням окремої її частини, площею приблизно 0,0570 га., для експлуатації та обслуговування будівлі павільйону Морвокзалу, яка розташована за адресою: Одеська ,область, Кілійський район, м. Вилкове, вул. Придунайська, 45-а, визначеною в межах від кордону вулиці Придунайська, вглиб ділянки до громадських туалетів, за виключенням площі від пішохідної доріжки, що веде до них, та площі від доріжки до межі ділянки гр.-на Зябкіна, а також площі, необхідної для догляду та здійснення їх поточного ремонту, згідно вимог ст. 3.25* ОСОБА_8 будівельних норм України «Планування та забудови міських і сільських поселень»( ДБН 360-92**).

Зазначені вимоги позивача є не конкретизовані, не обґрунтовані та безпідставні, по перше щодо виділення окремої частини земельної ділянки площею яка зазначена приблизно 0,0570 га. ,по друге не визначення позивачкою конкретної частини земельної ділянки в межах: від кордону вулиці Придунайська, вглиб ділянки до громадських туалетів, за виключенням площі від пішохідної доріжки, що веде до них, та площі від доріжки до межі ділянки гр.-на Зябкіна, а також площі, необхідної для догляду та здійснення їх поточного ремонту, що взагалі, є неприпустимим, без визначення конкретних меж земельної ділянки.

Суд, вважає, що спірна земельна ділянка повинна бути визначена тільки в конкретних розмірах, на конкретній території із зазначенням конкретної адреси її знаходження та мети її використання, оскільки обґрунтування позову не правовими фактами є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог.

Як зазначено вище, судом не можуть бути задоволенні вимоги позивача, щодо виділення земельної ділянки, площа якої позивачем зазначена приблизно 0,0570 га. , без визначення її межі та мети використання, а також вимоги позивача щодо зобовязання Державного підприємства «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України, здійснити дії, щодо надання позивачці нотаріально посвідченої згоди на поділ земельної ділянки, кадастровий номер :02:005:0574, площею 0, 1314 га., взагалі безпідставні і є такими, які не передбачені чинним законодавством.

Судові витрати не підлягають стягненню на користь позивача з відповідача,оскільки позов задоволенню не підлягає повністю.

Але, враховуючи наявність у позивача нерухомого майна будівлі павільону Морвокзалу, яка розташована на земельній ділянці, яка належить на праві постійного користування Державному підприємству «Морський торгівельний порт «Усть Дунайськ», та є державною власністю, то як вважає суд, позивач має право вирішити питання згідно із Законом, щодо права користування землею за умови незмінності розміру земельної ділянки та її цільового призначення, а саме на ту частину земельної ділянки яка зайнята під будівлею та на частину земельної ділянки , яка є необхідною для обслуговування будівлі павільону Морвокзалу. При цьому для переходу права користування земельною ділянкою не має юридичного значення правова норма користування землею постійне чи строкове на умовах оренди. Закон гарантує власнику споруди чи будівлі можливість набути у користування земельну ділянку, яка перебуває у державній, або колективній власності, та на якій розташовано будівлю, споруду, що належить відповідній особі за законом, що визначено як ЦК України ( ст.377) так і ЗК України(ст.ст.123,124,134).

Керуючись ст. ст..40,41,55 Конституції України, ст.ст.377 ЦК України, ст.. 123,124,134 ЗК України, ст.ст. 3,6-8,60,208,213,215,294 ЦПК України,суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_7 в задоволенні позову про зобовязання ДП «Морський торгівельний порт «Усть-Дунайськ» та ОСОБА_6 інфраструктури України надати нотаріально посвідчену згоду на поділ земельної ділянки з виділенням окремої її частини для експлуатації та обслуговування будівлі павільону Морвокзалу, повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд Одеської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_17