АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Андрієнко А.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року,

встановила:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 17.08.2014 року в смт. Гостомель Київської області по вул. Червоноармійській, 158 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ВАЗ-21011, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку, маючи можливість попередити зіткнення, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Т4, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням, що рухався у зустрічному напрямку, у зв'язку з чим автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07.08.2015 р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №414/9-15 від 12.09.2015 р., вартість відновлювального ремонту автомобіля Volkswagen Т4, державний номер НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження у ДТП складає 253 932,05 грн., а ринкова вартість до ДТП складає 193 550,98 грн.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №526/10-15, складеного 16.10.2015 р., вартість знищеного у ДТП транспортного засобу складає 67 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована в Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» ( далі - ПАТ «НАСК «ОРАНТА») згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Позивач звернувся до ПАТ «НАСК «ОРАНТА» з метою отримання страхового відшкодування, проте листом №09-03-09/15594 від 26.10.2015 р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування у зв'язку з пропуском річного строку для звернення з заявою про страхове відшкодування з моменту скоєння ДТП.

Посилаючись на те, що заява від 28.09.2015 р. подана позивачем повторно, рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування є безпідставним, просив стягнути з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» страхове відшкодування в сумі 49 000 грн. та витрати на проведення експертиз (досліджень) в сумі 3 100 грн.

З урахуванням загальної вартості заподіяних збитків внаслідок знищення належного йому автомобіля, просив стягнути з ОСОБА_2 77 550,98 грн., що є різницею між розміром завданого збитку у сумі 126 550,98 грн. та лімітом відповідальності страховика 49000 грн., витрати на евакуацію в сумі 600 грн. та зберігання вилученого транспортного засобу на майданчику тимчасового утримання в сумі 3280 грн. Також просив стягнути 5000 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди внаслідок пошкодження належному йому майна та неможливості його використання, з урахуванням ступеня та тривалості цих страждань.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційний скарзі представник позивача - ОСОБА_3, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року та ухвалите нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Свої доводи обґрунтовує тим, що всупереч приписам ст.168 ЦПК України суд першої інстанції відмовив в задоволенні клопотання про оголошення перерви для надання пояснень та інших доказів для усунення розбіжностей, не сприяв з'ясуванню причин та природи їх виникнення, обмежив процесуальні права позивача з доведення тієї обставини, що автомобіль, зазначений у всіх поданих суду документах, є тією самою річчю, пошкодження якої є підставою для відшкодування майнової шкоди на користь позивача.

З огляду на те, що знищення автомобіля позивача сталося внаслідок злочину, вчиненого відповідачем в стані алкогольного сп'яніння, у позивача був відсутній доступ до автомобіля 4 місяці, для відшкодування вартості знищеного автомобіля позивач був змушений звертатись до суду, висновки суду про відсутність доказів, що підтверджують факт завдання позивачу моральної шкоди, є помилковими та зробленими з порушенням норм ст. 23,1167 ЦПК України.

Крім цього, своїм листом від 17.11.2014 р. ПАТ «НАСК «ОРАНТА» визнав наявність в нього заяви про страхове відшкодування та визначив перелік документів, необхідних для отримання страхового відшкодування. Відсутність у позивача копії цієї заяви не свідчить про відсутність у нього права на страхове відшкодування.

Судом не обґрунтована відмова у стягненні з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» витрат у зв'язку з проведенням досліджень, на підставі яких було сформовано звіти про оцінку у розмірі 3 100 грн., які у відповідності до приписів ст.22, 29, 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодовуються незалежно від того, чи пропущено строк подання заяви про страхове відшкодування.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 17.08.2014 року в смт. Гостомель Київської області по вул. Червоноармійській, 158 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля ВАЗ-21011, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2, який перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, не врахував дорожню обстановку, маючи можливість попередити зіткнення, здійснив виїзд на зустрічну смугу руху і допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Т4, державний номер НОМЕР_2, під його керуванням, що рухався у зустрічному напрямку, у зв'язку з чим автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 07 серпня 2015 р. ОСОБА_2 звільнено від кримінальної відповідальності за скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв'язку з примиренням обвинуваченого з потерпілим. Кримінальне провадження закрито (а.с. 11-12).

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу №414/9-15 від 12.09.2015 р., вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля VW transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 193 550,98 грн.

Відповідно до звіту про оцінку транспортного засобу №526/10-15, складеного оцінювачем ОСОБА_4 16.10.2015 р., ринкова вартість пошкодженого легкового автомобіля VW transporter, реєстраційний номер НОМЕР_3, складає 67 000 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в ПАТ «НАСК «ОРАНТА» відповідно до полісу № АІ/1703649 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (а.с.116).

18.08.2014 р. ОСОБА_1 повідомив страховика про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.121).

20.08.2014 р. про дорожньо-транспортну пригоду страховика повідомив ОСОБА_2 (а.с.119).

28.09.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «НАСК «Оранта» з заявою про страхове відшкодування, проте у виплаті йому було відмовлено (а.с.124, 129).

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову до ПАТ «НАСК «ОРАНТА», суд першої інстанції виходив з того, що вказаний відповідач правомірно відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, оскільки останній не подав заяву про страхове відшкодування впродовж одного року з моменту ДТП.

Вказаний висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

За змістом ст. 979 ЦК України, ст. 16 Закону України «Про страхування» за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій сторонці (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату в строк, встановлений договором.

Згідно із частиною першою статті 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до пункту 35.1 ст. 35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

В абзаці 5 пункту 36.2 статті 36 цього Закону зазначено, що в разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

ВказанийЗакон (пункт 36.2 статті 36) зобов'язує страховика (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування або вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування.

Відповідно до п. 37.1.4 статті 37 цього Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров'ю або життю потерпілого, з моменту скоєння ДТП.

Суд першої інстанції на підставі вищевикладених вимог закону та наданих суду доказів дійшов обґрунтованого висновку, що звернення позивача до страховика з вимогою про здійснення страхового відшкодування відбулось з пропуском річного строку, встановленого законом, що є підставою для відмови у здійсненні такого відшкодування.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів звернення до позивача з заявою про страхове відшкодування у межах строку, визначеного законом, а доводи апеляційної скарги у вказаній частині є необґрунтованими.

Лист відповідача від 17.11.2014 р. №09-03-09/21478 «Про порядок відшкодування шкоди», який адресований ОСОБА_2, копія якого також надіслана ОСОБА_1, в якій міститься посилання на повідомлення про виплату страхового відшкодування за №7180, з зазначенням інформації про настання події 17.08.2014 р. таким доказом не є (а.с.123).

Разом з тим, судом першої інстанції не наведено мотивів для відмови в задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «НАСК «Оранта» витрат, зроблених відповідачем у зв'язку з замовленням досліджень, на підставі яких було виконано звіти про оцінку №414/9-15 від 12.09.2015 р. та №526/10-15 від 16.10.2015 р., на загальну суму 3100 грн.

Відповідно до п.34.3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» якщо представник страховика ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик ( у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

Оскільки позивачем своєчасно було повідомлено страховика про настання страхового випадку, а доказів того, що страховик направив на місце настання страхового випадку та/або місцезнаходження пошкодженого майна свого представника для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків суду надано не було, у суду першої інстанції не було підстав для відмови в задоволенні позовних вимог в частині відшкодування позивачу за рахунок ПАТ «НАСК «Оранта» витрат, пов'язаних з проведенням дослідження, які не відносяться до шкоди, пов'язаної з пошкодженням транспортного засобу та відшкодовуються незалежно від строку подання заяви про страхове відшкодування.

За таких підстав судове рішення у вказаній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача 3100 грн. витрат на проведення експертного дослідження.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_2 різниці між розміром завданого збитку та лімітом відповідальності страховика, суд першої інстанції виходив з недоведеності розміру такої шкоди, з огляду на те, що проводилась оцінка іншого автомобіля, ніж той, що є предметом спору у даній справі.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не дотримався вказаної норми процесуального права, не забезпечив повного та об'єктивного з'ясування обставин справи, необґрунтовано залишив без задоволення клопотання представника позивача про оголошення у справі перерви з метою усунення розбіжностей в зазначенні ідентифікаційних даних автомобіля позивача в наданих ним доказах.

Так, з наданої до апеляційної скарги довіреності та поліса АВ 7465940 слідує, що станом на момент ДТП належний позивачу транспортний засіб мав реєстраційний номер, який відповідав номеру, вказаному в ухвалі Ірпінського міського суду Київської області від 07.08.2015 р., а номер кузова (шасі, рами) відповідає номеру кузова, зазначеному в свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 10, 153, 154).

Розбіжності між номером кузова ( шасі, рами),зазначені у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу та звітах, на підставі яких визначено розмір збитків, завданих позивачу, було усунуто шляхом звернення до суб'єкта оціночної діяльності ФОП ОСОБА_4, який повідомив про допущену ним описку (а.с.158).

За таких підстав висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог є помилковими та не відповідають обставинам справи та наданим суду доказам.

Порушення судом при розгляду справи норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору у вказаній частині, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті пред'явленого спору.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з положеннями ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на те, що вина відповідача ОСОБА_2 у заподіянні позивачу шкоди доведена, з останнього на користь позивача підлягає стягненню 77 550,98 грн., що становить різницю між розміром завданого збитку ( 126 550,98 грн.) та лімітом відповідальності страховика ( 49000 грн.), а також витрати на евакуацію транспортного засобу в сумі 600 грн., та плата за послуги стоянки в сумі 3280 грн. (а.с.13).

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна.

Враховуючи суть позовних вимог, характер заподіяної моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, завданих позивачу у зв'язку з пошкодженням його майна, їх глибину та тривалість, характер вчиненого правопорушення, ступінь вини відповідача, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню моральна шкода в сумі 3000 грн.

З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ПАТ «НАСК «ОРАНТА» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 19 грн. 80 коп., а з відповідача ОСОБА_2 - 1365,51 грн., пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. 303, 304, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 липня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрат и на проведення експертного дослідження в сумі 3100 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «ОРАНТА» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 19 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 заподіяну майнову шкоду в сумі 77 550,98 грн., витрати за евакуацію транспортного засобу до стоянки в сумі 600 грн., плату за послуги стоянки в сумі 3 280 грн., а також 3000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору в сумі 1 365,51 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/11314/2016

Головуючий в суді першої інстанції: Комаревцева Л.В. .

Доповідач в суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.