Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1177/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Дьомич Л. М.
УХВАЛА

Іменем України

10.08.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді: Дьомич Л.М.

суддів: Єгорової С.М.; Карпенка О.Л.

за участю секретаря: Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 420/665-САФ03.16-2 від 19 червня 2007 року в розмірі 244882,52 грн.

В обґрунтування вимог зазначено, що 19 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Уксоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 420/665-САФ03.16-2. Згідно умов якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 9600 доларів США зі строком погашення до 18 червня 2012 року та сплатою 12,75% відсоткової ставки за користування кредитним коштами.

Позичальник зобовязався виконати зобовязання у повному обсязі, повернути суму отриманих кредитних коштів та сплатити відсотки за користування кредитом у порядку та на умовах кредитного договору, щомісячними платежами, згідно встановленого графіку сплати кредиту.

У разі невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобовязань за кредитним договором Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів, сплати процентів та можливих штрафних санкцій.

Відповідач в порушення ЦК України та умов кредитного договору договір належним чином не виконав, у зв?язку з чим станом на 04 березня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 9866,08 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку становить 244882,52 грн., з яких заборгованості за кредитом 146956,41 грн., заборгованості за відсотками 52930,49 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 35494,06 грн. та пеня за несвоєчасне повернення відсотків 9501,55 грн.

Відповідачу неодноразово направлялися листи-повідомлення про необхідність погашення простроченої заборгованості, проводились переговори в телефонному режимі. Проте, він не відреагував на вказані повідомлення Банку та не погасив заборгованість.

Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій просить про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову. Зазначає, що суд першої інстанції приймаючи рішення не повно зясував обставини, що мають істотне значення для справи, неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права. А саме, не враховано, що в кредитному договорі строки платежів з погашення кредитної заборгованості не є окремими грошовими зобовязаннями, а є складовою єдиного грошового зобовязання з поверненням суми отриманого кредиту та сплати процентів, строк виконання якого закінчився 18.06.2012 р., а тому з цієї дати обчислюється строк позовної давності. Крім того, 26.03.2015 року Банк звертався до Третейського суду із позовною заявою про стягнення кредитної заборгованості у зв?язку з чим відбулося переривання перебігу строку позовної давності, а відтак строк позовної давності у позивача не сплив.

ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання 10 серпня 2016 року не зявилося, подало заяву про розгляд справи без участі представника Банку (а.с.108-109).

Частиною 2 статті 305 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2, дослідивши письмові докази по справі, перевіривши рішення суду у межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із наявності правових підстав для застосування строку позовної давності, на чому наполягав відповідач, оскільки при укладенні договору сторони встановили як строк дії кредитного договору 18 червня 2012 року, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів.

Колегія апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову за наступного.

Встановлено, що 19 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 420/665-САФ03.16-2. За умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платоспроможності, цільового характеру використання грошових коштів у сумі 9600 доларів США, зі сплатою 12,75% річних. Умовами договору визначено порядок погашення суми основної заборгованості, згідно яких з липня місяця 2007 року по червень місяць 2012 року ОСОБА_2 має сплачувати по 160 доларів США кожного місяця, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 18 червня 2012 року (а.с.6-11).

Пунктами 2.3, 2.4, 2.4.2, 2.5 договору передбачено, що моментом повернення кредиту вважається день зарахування на відповідні рахунки кредитора: суми кредиту, нарахованих процентів та можливих пені і штрафних санкцій, визначених договором. Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється в валюті кредиту в останній робочий день поточного місяця, а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором. Нарахування та сплата процентів за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів користування кредитом в періоді. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення кредиту. Погашення заборгованості позичальника за цим договором відбувається в наступній черговості: прострочена заборгованість за нарахованими процентами, прострочена заборгованість за кредитом, строкова заборгованість за нарахованими процентами, строкова заборгованість за кредитом, пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків, штраф.

У звязку з неналежним виконанням позичальником ОСОБА_2 взятих на себе кредитних зобовязань станом на 04 березня 2015 рік, заборгованість за кредитним договором згідно наданого розрахунку становить 9866,08 доларів США, що по курсу НБУ станом на 04 березня 2015 року еквівалентно 244 882 грн. 52 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 5920,73 долари США., еквівалент в гривні 146956,41 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 2132,52 долари США, еквівалент в гривні 52930,49 грн., пеня за несвоєчасність повернення кредиту -1430,02 долари США, еквівалент в гривні 35494,06 грн. та пеня за несвоєчасність повернення відсотків - 382,81 долари США, еквівалент в гривні -9501,55 грн. (а.с.12-13).

Частиною 1 ст. 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов?язку.

Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з правочинів.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до вимог частини другої статті 1054 та частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно ч.1 ст.611 ЦК у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частинами 2, 3 ст.549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов?язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За вищевикладених норм права виникла заборгованість перед Банком підлягала б задоволенню.

Але відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України № 6-249цс15 від 02.12.2015 року за змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом та пеня за процентами підлягає стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-116цс13 від 06 листопада 2013 року відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

За умовами кредитного договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним договором встановлено відповідальність.

Тобто, у даному конкретному випадку умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору.

Заперечуючи проти позовних вимог Банку ОСОБА_2 подано заяву про застосування до спірних правовідносин в порядку ч. 3 ст. 267 ЦК України наслідки спливу строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредитному договору (а.с.43).

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 57 ЦПК України).

Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що кінцевим терміном повернення основної заборгованості є 18 червня 2012 рік. З цього моменту в позивача виникло право на звернення до суду щодо захисту своїх порушених прав. Три роки, що передували зверненню до суду, тривали з 18 червня 2012 року по 18 червня 2015 року, тобто вимога Банку щодо стягнення заборгованості за кредитним договором № 420/665-САФ03.16-2, а саме основного боргу (тіла кредиту) закінчилась 18 червня 2015 року. Позов про стягнення заборгованості поданий до суду(направлений поштою) 18 лютого 2016 року, що підтверджується відтиском печатки поштового відділення на конверті (а.с.28).

За таких підстав судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо вимоги про стягнення основної заборгованості по кредиту.

В той же час законодавством передбачена можливість вимоги стягнення заборгованості по відсоткам і пені до закінчення грошового зобовязання, що відображено в правовій позиції Верховного Суду України викладеній у постанові № 6-249цс15 від 02.12.2015 року. Проте, вирішуючи позовні вимоги по суті стягнути відсотки передбачені договором за користування кредитом, пеню за несвоєчасне повернення кредиту, а також пеню за несвоєчасне повернення відсотків у даному випадку є неможливим, так як Банком згідно наданого розрахунку припинено нарахування заборгованості по відсоткам 18 червня 2012 року, нарахування пені за несвоєчасне погашення відсотків 05 лютого 2015 року та нарахування пені за несвоєчасне погашення кредиту 05 лютого 2015 року. Розрахунок відсотків та пені після вказаних дат стороною позивача, в порядку ст.ст. 57-59 ЦПК не надано і відповідно до ст..ст. 3, 10,11,15 ЦПК не заявлялось. А відтак і не може бути розглянутий до стягнення.

Посилання в апеляційній скарзі щодо переривання строку позовної давності, у звязку з виконанням умов договору про третейські застереження (п.6.), судовими провадженнями з цього питання, не є підставою вважати про перебіг строку позовної давності, може слугуватиме для розгляду клопотання про поновлення строку звернення до суду, яке ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій Банком не заявлялось. Представник сторони впевнено наполягав на дотримання строку звернення з позовом до суду.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що рішення суду ухвалене з порушенням норм права, а відтак є незаконним.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому, відповідно до ч. 1 ст.308 ЦПК України, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 304, ст. 307, ст. 308, ст. 313, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 23 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: