Справа №: 398/960/16-ц
РІШЕННЯ
Іменем України
"28" вересня 2016 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого........Крімченко С.А.

при секретарі........Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Олександрії справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди житла,-

Встановив:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідачів і просить визнати недійсним з моменту вчинення договір найму( оренди) житлової квартири АДРЕСА_1 , укладений 01 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.Мотивує тим, що він являється сином відповідачки ОСОБА_2 .17.10.2011 року його мати ОСОБА_2 ( дошлюбне прізвище ОСОБА_4 ) придбала житлову трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 .В даній квартирі протягом 2011-2012 років він проживав разом з матір`ю та молодшою сестрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Він зареєстрований в даній квартирі.У листопаді 2012 року , він, керуючи мотоциклом, потрапив в ДТП, проходив лікування.Так як після виписки з лікарні він не мав фізичної змоги пересуватися сходами на 4 поверх, на якому знаходиться спірна квартира, він прийняв рішення до повного одужання проживати разом з батьком, який мешкає в одноповерховому приватному будинку по АДРЕСА_2 .За допомогою знайомих він перевіз меблі з квартири в будинок батька. 01.08.2013 року ОСОБА_6 , скориставшись його тривалою відсутністю у квартирі , передавала у найм ( оренду) військовій частині НОМЕР_1 з метою проживання в ній військовозобов`язаного ОСОБА_3 та членів його сім`ї , який там проживає і до теперішнього часу. Тому він не може використовувати квартиру для власного проживання.Він звертався в суд з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення до неї. Але йому було відмовлено в задоволенні позову.Він має намір вселитися в дану квартиру і проживати в ній.Ввважає, що спірний договір оренди квартири порушує його права, так як він має право користуватися даною квартирою, зміст договору оренди вочевидь суперечить вимогам Цивільного кодексу України та на підставі ст..215 ЦК України дає підстави для визнання його недійсним.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні підтримали позовні вимоги і просять їх задоволити.

Відповідачка та її представник позов не визнали.В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 пояснила, що в 2012 році син отримав травму в результаті ДТП і після лікарні переїхав проживати до батька в приватний будинок.Відмовився повертатися проживати в квартиру, забрав меблі з своєї кімнати та речі і перевіз в будинок батька.Коли вона їхала на заробітки, то домовилася з сином , що квартиру вона здасть у оренду, так як позивач не працює і не має коштів утримувати квартиру.

Представник відповідача в/ч НОМЕР_1 позов не визнав, вважає його необґрунтованим та безпідставним.

Третя особа ОСОБА_3 позов не визнав, зазначив, що умови договору оренди виконуються належним чином.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивача, відповідачку, представників позивача та відповідача , третю особу суд вважає ,що позов не підлягає задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (стаття 10 ЦПК України). Згідно із ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦПК України).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 на підставі договору купівлі продажу від 17 жовтня 2011 р. на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Вона є одноособовим власником даної квартири.

До членів сім`ї власника квартири належать її повнолітні діти : ОСОБА_5 та ОСОБА_1 . Діти зареєстровані та проживали в даній квартирі.

Судом встановлено, що в листопаді 2012 року позивач потрапив в ДТП ,у наслідок якої отримав травму та декілька місяців провів в лікарні. Після виписки з лікарні близько півроку проходив період реабілітації та не мав фізичної змоги щоденно пересуватись сходами на четвертий поверх , на якому розташована спірна квартира , з огляду на що прийняв рішення до повного видужання проживати разом з батьком , який мешкає в одноповерховому будинку. Він перевіз свої речі та меблі з спірної квартири до батьківського будинку, де проживає по теперішній час.

1 серпня 2013 р. відповідачка ОСОБА_2 передала квартиру за договором оренди військовій частині НОМЕР_1 . З цього часу в ній проживає військовозобов`язаний ОСОБА_3 разом із членами своєї сім`ї.

На початку 2015 р. позивач ОСОБА_5 вирішив повернутися до квартири, вимагав від особи, яка винаймає квартиру, повернути ключі. Коли йому було відмовлено, то в січні 2015 р. він звернувся до суду з позовом до своєї матері - ОСОБА_8 ( ОСОБА_9 ), про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення в дану квартиру.Відповідачка ОСОБА_2 подала зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визнання його таким , що втратив право користування даною квартирою.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 9 жовтня 2015 року в задоволенні первісного позову відмовлено, а зустрічну позовну заяву задоволено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23.12.2015 року рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 9 жовтня 2015 року скасовано. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселенні в дану квартиру відмовлено.В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання його таким , що втратив право користування квартирою- відмовлено.Дане рішення набрало законної сили.

В даному рішенні апеляційного суду Кіровоградської області від 23.12.2015 року встановлено, що з пояснень ОСОБА_10 та ОСОБА_5 вбачається, що сторони обговорювали питання передачі в оренду спірної квартири і дійшли згоди щодо передачі квартири в оренду. Період, на який квартира передається в оренду, сторонами не встановлювався. Сторони підтвердили зазначені обставини та не заперечують проти них.Таким чином, можливо зробити висновок, що ОСОБА_5 дав свою згоду на передачу спірної квартири в оренду і відповідно його пояснення щодо того , що зазначені обставини перешкоджають йому користуватись квартирою, не можуть бути визнані судом обґрунтованими.Не знайшли свого підтвердження і доводи ОСОБА_5 , що з березня 2014 року він вимушений був залишити місце проживання в спірній квартирі, оскільки відповідач створила умови неможливого спільного проживання, так як постійно проявляла своє невдоволення щодо перебування його в квартирі і провокувала сварки. Докази на підтвердження зазначених обставин в матеріалах справи відсутні. ОСОБА_5 з власної волі з 2012 року не проживає в спірній квартирі і ним було надано свою згоду на передачу квартиру в оренду на невизначений термін.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тому обставини, встановлені рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 23.12.2015 року щодо надання згоди позивачем ОСОБА_5 на передачу спірної квартири в оренду на невизначений термін і добровільна зміна його місця проживання не підлягають доведенню.

Крім того, суд враховує, що позивач ОСОБА_5 і в даному судовому засіданні не заперечив , що погодив з своєю матір`ю передачу спірної квартири в оренду.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_10 пояснила, що спірна трикімнатна квартира належить їй на праві власності.Крім позивача, її сина, у неї є також донька ОСОБА_5 , яка має право проживати в даній квартирі. Вона також має намір в подальшому проживати в даній квартирі.Тому вона придбала в м.Олександрії однокімнатну квартиру для свого сина ОСОБА_5 , хоча квартира оформлена на її ім.»я.Позивач може проживати в даній квартирі і зареєструвати там своє місце проживання, а з спірної квартири знятися з реєстрації.

Для мирного врегулювання сторонами виниклого спору в судовому засіданні оголошувалася перерва.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_5 зазначив, що він не погоджується з пропозицією матері перейти проживати в однокімнатну квартиру і там зареєструватися, а він бажає проживати саме в спірній квартирі, так як має на це право.

В судовому засіданні ОСОБА_11 , яка представляла інтереси ОСОБА_2 , пояснила, що ОСОБА_2 домовилася з сином зустрітися біля міської ради, щоб зареєструвати місце проживання ОСОБА_5 в купленій для нього однокімнатній квартирі і щоб останній знявся з реєстрації з спірної квартири. Але останній не прийшов і по телефону почав ображати свою матір. ОСОБА_5 не працює і не навчається і він не зможе утримувати спірну трикімнатну квартиру.

Позивач ОСОБА_5 заявив позовну вимогу про визнання недійсним договору оренди спірної квартири, укладеного 1 серпня 2013 р. між відповідачкою ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України.Зазначає, що укладений договір порушує його речове право - право користування спірною квартирою і відповідно до вимог ст. 215 ЦК України дає підстави для визнання даного договору недійсним.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочин - це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно з правилом ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання договору оренди недійсним, позивач в силу ст. 10 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ,6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третью, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу

Судом встановлено, спірний договір оренди квартири АДРЕСА_1 відповідає вимогам ст.203 ЦК України. На момент укладення договору оренди позивач був повнолітнім, працездатним, надав свою згоду на укладення договору оренди, добровільно змінив місце проживання.

Судом не встановлено порушення прав позивача в зв`язку з укладенням спірного договору оренди.Позивачем не доведена правова та фактична підстава недійсності правочину.Тому позов не підлягає задоволенню.

Крім того, чинним законодавством ( ст.825 ЦК України , ст.168 ЖК України ) передбачено розірвання, а не визнання недійсним договору оренди квартири.

Договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі:

1) невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази;

2) руйнування або псування житла наймачем або іншими особами, за дії яких він відповідає.

Договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім`ї.

Керуючись ст.ст. 203,215, 810 ЖК України, ст. ст. 209,215 ЦПК України,-

Вирішив:
В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору оренди житлової квартири АДРЕСА_1 , укладеного 01 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий