Справа № 357/383/15-ц Головуючий у І інстанції Жарікова О. В.
Провадження № 22-ц/780/4241/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 28.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Білоцерківської міської ради Київської області про визнання права на спадкове майно,

у с т а н о в и л а:

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 лютого 2014 року померла його мати ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями й спорудами № 49 та 1/5 частини земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських споруд, що розташовані по провул. Партизанському, 1 у м. Біла Церква Київської області.

У звязку з тим, що частини даних обєктів нерухомості спадкодавець отримала в порядку спадкування за законом і не встигла за життя зареєструвати право власності на нього, а державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право на спадкове майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_5 право на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 20 лютого 2014 року, а саме: на 1/5 частину житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями й спорудами № 49 та 1/5 частину земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських споруд, що розташовані по провул. Партизанському, 1 у м. Біла Церква Київської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7, яка є представником ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Вказує, що при вирішенні спору судом не було враховано інтереси малолітніх внуків спадкодавця з огляду на те, що вони є спадкоємцями першої черги за правом представлення, оскільки їхня мати ОСОБА_8 померла в один день разом зі спадкодавцем ОСОБА_6

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

У відповідності ч. 1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що 20 лютого 2014 року померла ОСОБА_6, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді 1/5 частини житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями й спорудами № 49 та 1/5 частини земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських споруд, що розташовані по провул. Партизанському, 1 у м. Біла Церква Київської області.

Вказані частини нерухомого майна спадкодавець отримала в порядку спадкування після смерті свого чоловіка ОСОБА_9, який помер 5 серпня 2009 року, згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 1 вересня 2010 року.

За життя ОСОБА_6 не зареєструвала своє право власності на частину нерухомого майна, а тому постановою державного нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 27 листопада 2014 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку щодо відсутності у позивача можливості у позасудовому порядку набути право власності на частину житлового будинку та земельної ділянки у порядку спадкування за законом після смерті матері.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновками суду з огляду на наступне.

За правилом ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Якщо протягом однієї доби померли особи, які могли б спадкувати одна після одної, спадщина відкривається одночасно і окремо щодо кожної з них.

Згідно із ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1266 ЦК України передбачено, що внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_6, окрім позивача ОСОБА_5, є її донька ОСОБА_8, яка також померла 20 лютого 2014 року.

Остання являється матірю малолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 26 лютого 2014 року ОСОБА_2 призначено опікуном над малолітніми дітьми (онуками).

У порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України, суд першої інстанції вищевказані обставини та положення закону не врахував, не встановив коло осіб, які мають право на спадкування частини нерухомого майна після смерті ОСОБА_6, в той час коли факт прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини за правом представлення після смерті баби є беззаперечним, оскільки вони є малолітніми, а їхня матір, будучи донькою спадкодавця, на момент смерті останньої також померла.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5 зазначив, що інших спадкоємців після смерті матері немає.

Як вбачається зі змісту ст. ст. 33, 36, 119 ЦПК України на позивача покладено обов'язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі предявлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобовязується вирішити справу за тим позовом, що предявлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. Винятки становлять справи, вирішення яких є неможливим без участі усіх співвідповідачів у звязку із характером спірних правовідносин.

Якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно специфіки спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Якщо ж справа, у якій судом першої інстанції не вирішено питання про залучення усіх належних відповідачів, без участі яких її вирішення є неможливим, перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції, апеляційний суд відмовляє у позові з цих підстав. При цьому обґрунтованість позовних вимог не перевіряється.

Задовольняючи вимогу позивача про визнання права на спадкове майно, суд першої інстанції не перевірив якими діями чи бездіяльністю Білоцерківська міська рада порушила права позивача, у порушення вимог ч. 1 ст. 33 ЦПК України не залучив малолітніх дітей з власної ініціативи в якості співвідповідачів, чим порушив їхнє право на судовий захист.

Таким чином, встановивши неможливість розгляду справи без залучення до її участі осіб, які мають право на спадкування після смерті ОСОБА_6, це є додатковою, але не менш важливою підставою для відмови у задоволенні позову, що не позбавляє позивача на звернення із відповідними вимогами до належних відповідачів.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Ю.М. Кулішенко

ОСОБА_10