Справа № 369/9385/15-ц
Провадження № 2/369/1949/16
РІШЕННЯ

Іменем України

20.09.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарів Дідур М.О., Ведмеденко Н.М., Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 30 грудня 2012 року помер рідний дядько Позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі і на однокімнатну квартиру, яка належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, та яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Спадкоємців першої черги чи заповіту спадкодавця немає.

23 квітня 2013 року мати Позивача ОСОБА_4, як спадкоємиця другої черги (рідна сестра спадкодавця) подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1.

07 лютого 2013 року ОСОБА_1 подав заяву про прийняття спадщини до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за № 160.

25 жовтня 2013 року державним нотаріусом ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутності підтверджуючих документів про родинні відносини із спадкодавцем.

16 липня 2014 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області винесено рішення, яким встановлено факт родинних відносин ОСОБА_4 з спадкодавцем ОСОБА_3.

Згідно листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 30.09.2014 року за номером 770 право власності на спадкову квартиру (АДРЕСА_2) зареєстровано за спадкодавцем.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.08.2015 року 28 липня 2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, посвідчено 736, новим власником є ОСОБА_2.

Як зазначив Позивач, ніхто із спадкоємців не оформляв право власності на квартиру в порядку спадкування за законом чи заповітом, колишній власник помер 30.12.2012 року, а тому правових підстав для укладання цивільно-правової угоди щодо відчуження спірної квартири не було.

Позивач просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 28 липня 2015 року, номер та серія 736, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6; зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_4 та визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_4.

В подальшому представником Позивача були збільшені заявлені позовні вимоги, в результаті чого останній просив суд, крім вищезазначених вимог, також просив скасувати рішення органу державної реєстрації про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_5.

11 квітня 2016 року представник Позивача подав до канцелярію заяву про уточнення позовних вимог і внесення змін до предмету позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу, витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання права власності в порядку спадкування за законом за вх. № 10274, відповідно до якої зазначив, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме: на однокімнатну квартиру, яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 та на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані в с. Юрківка, Тульчинського району Вінницької області.

У звязку із вищезазначеним, в остаточному варіанті просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 28 липня 2015 року, номер та серія 736, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6; зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_3; визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані в с. Юрківка, Тульчинського району Вінницької області.

В судовому засіданні представник Позивача підтримав заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за адресою, вказаною у позовній заяві та шляхом надання оголошення в газету «Час Київщини» № 35 (227) від 09.09.2016 року, про причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався.

Представник Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився, сільськи голова вищезазначеної ради направив до канцелярії суду заяву за вх. № 22325 від 08.08.2016 року з проханням розглянути справу без участі представника від Юрківської сільської ради.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлялась у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку представника Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 30 грудня 2012 року помер рідний дядько Позивача ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія I-АМ № 259773 від 18.02.2013 року.

Спадкоємців першої черги чи заповіту спадкодавця немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 45, ч. 2 ст. 48 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22.01.1993 року, ратифікованою Верховною Радою України 10.11.1994 року (набрала чинності для України 14.07.1995 року) право спадкування нерухомого майна визначається за законодавством Договірної Сторони, на території якої знаходиться це майно; провадження по справах про спадкування нерухомого майна компетентні вести установи Договірної Сторони, на території якої

знаходиться майно.

07 лютого 2013 року представником ОСОБА_1 (громадянином ОСОБА_7 Федерації) ОСОБА_8 було подано заяву до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за № 160 про прийняття спадщини за законом на квартиру № 19, що розташована за адресою: м. Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область, вул. Яблунева, буд. № 2, житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку, розташовані в с. Юрківка Тульчинського району Вінницької області.

25 жовтня 2013 року державним нотаріусом ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно та відсутності підтверджуючих документів про родинні відносини із спадкодавцем.

Згідно вимог ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно вимог ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і збоку матері.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, 16 липня 2014 року колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області було ухвалено рішення, відповідно до резолютивної частини якого зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є рідною сестрою ОСОБА_3, померлого 30 грудня 2012 року.

Відповідно до ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

23 квітня 2013 року мати Позивача ОСОБА_4 (громадянка ОСОБА_7 Федерації), як спадкоємиця другої черги (рідна сестра спадкодавця) подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1 (громадянина ОСОБА_7 Федерації), племінника спадкодавця.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшла і квартира № 19, розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Яблунева, буд. 2, право власності на яку належало спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Боярської міської ради від 28.01.2003 року за № 23.

Згідно листа комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 30.09.2014 року за номером 770 право власності на спадкову квартиру (АДРЕСА_2) зареєстровано за ОСОБА_3. .

Проте, як вбачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 11.08.2015 року новим власником квартири № 19, розташованої за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.Яблуневій, буд. 2, є ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири між ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_10, нотаріусом міста Москви, ОСОБА_7 Федерації 12 березня 2012 року за реєстровим № 8-709 та ОСОБА_2 від 28.07.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, зареєстрованим в реєстрі за № 736.

Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч.3 ст.215 ЦК України).

Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до статті 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч.1 ст.237 ЦК України).

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю (ч.1 ст.244 ЦК України).

Відповідно до ч. 6 ст. 248 представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Згідно із ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам, враховуючи те, що ОСОБА_9 діяв на підставі довіреності, дія якої припинилася 30 грудня 2012 року зі смертю особи, яку представляють (ОСОБА_11), наявністю єдиного спадкоємця за законом ОСОБА_1, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог щодо визнання недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 28 липня 2015 року, номер та серія 736, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6; зобовязання ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3 та визнання за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Проте, враховуючи положення ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно якого зазначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав, суд не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги щодо скасування рішення органу державної реєстрації про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру, вважаючи таку вимогу передчасною.

Крім того, суд звертає увагу, що оскільки позивач в силу ст. 33 ЦПК України не заявляв клопотань про притягнення третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору реєстраційну службу Києво-Святошинського районного управління юстиції до участі у розгляді справи в якості співвідповідача, то це позбавляє суд можливості покласти на вказану особу зобовязання щодо скасування рішення про державну реєстрацію права власності.

ОСОБА_6 того, як вбачається із відповіді сільського голови Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 15.06.2016 року за вх. № 88, згідно запису погосподарської книги № 6, обєкт погосподарського обліку № 0545 за гр. ОСОБА_12 (помер в 2012 році) рахується житловий будинок, який знаходиться за адресою: с. Юрківка, вулиця Шевченка, № 35, що також підтверджується наявною в матеріалах цивільної справи технічною документацією.

Враховуючи належність вищезазначеного будинку на праві власності спадкодавцю, наявність спадкоємця останнього ОСОБА_1, який звертався до нотаріуса із відповідною заявою про прийняття спадщини, суд приходить до висновку про правомірність вимог щодо визнання права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, с. Юрківка, вулиця Шевченка, № 35 за Позивачем.

Щодо заявлених вимог Позивача про визнання права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: Вінницька область, Тульчинський район, с. Юрківка слід зазначити наступне.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Як вбачається із копії відповіді начальника відділу Держгеокадастру України у Тульчинському районі Вінницької області за № 99-28-99.2-2080/2-16 від 19.07.2016 року на запит суду від 05.07.2016 року за справою № 369/9385/15-ц, інформація про земельну ділянку по вул. Шевченка № 35 в с. Юрківска Тульчинського району Вінницької області в відділу Держгеокадастру у Тульчинському районі відсутня. Інших доказів на підтвердження права власності на вищезазначену земельну ділянку за ОСОБА_3 в порядку статей 10, 60 ЦПК України, Позивачем не надано.

Оскільки спадкодавець не здійснив державної реєстрації права власності чи права користування на спірну земельну ділянку у передбачений законодавством спосіб, то суд вважає, що ОСОБА_3 за життя не набув права власності чи права користування на вищезазначену земельну ділянку, а тому ОСОБА_1 як спадкоємець за законом не має права на її спадкування.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.

В силу ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного та ст. ст. 11, 15, 16, 203, 215, 216, 248, 1216, 1218 Цивільного кодексу України, ст. 125 Земельного кодексу України та керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 15, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Юрківської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, третя особа: реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, витребування майна та визнання права власності в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладений 28.07.2015 року, що зареєстрований в реєстрі за № 736, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, що укладений між ОСОБА_9, що діяв від імені ОСОБА_3, та ОСОБА_2 недійсним.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 32,0 кв.м., житловою площею 16,5 кв.м.

Зобовязати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_3.

Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями і спорудами розташований в с. Юрківка, вулиця Шевченка, № 35, Тульчинського району Вінницької області, загальною площею 50,0 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 3 970,96 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня оголошення рішення.

Суддя: Дубас Т.В.