Справа № 127/2255/16-ц
Провадження № 2/127/2029/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

15.03.2016 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі : головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Гороховій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

Позивач в лютому 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.10.2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, про що складено боргову розписку на суму 19000 грн. 29.05.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було повторно укладено договір позики, про що складено боргову розписку на суму 31000 грн., однак взяті на себе зобовязання щодо повернення боргу в відповідач не виконав, в результаті чого, позивач вважає, що станом на 08.02.2016 (день подання позову) борг відповідача за розпискою від 10.10.2011 року складає: 19000 грн. основна заборгованість, 7720,45 грн. проценти за користування коштами, 14276,52 грн. інфляційні втрати; за розпискою від 29.05.2012 року складає: 31000 грн. основна заборгованість, 12593,13 грн. проценти за користування коштами, 24487,73 грн. інфляційні втрати.

Представник позивача звернувся до суду із заявою, в якій просить справу розглянути без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не зявився, повідомлення про причини своєї неявки та заяву про розгляд справи за його відсутності суду не надіслав, в силу чого, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній даних та доказів, що регламентується ч. 4 ст. 169 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, взявши до уваги відсутність заперечення з боку позивача про можливий заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Відповідно до копії розписки, наданої від 10.10.2011 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику кошти у сумі 19000 грн.

Відповідно до копії розписки, наданої від 29.05.2012 року, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у позику кошти у сумі 31000 грн.

Згідно розрахунку боргу за розпискою від 10.10.2011 року сума заборгованості становить 40996,97 грн.; від 29.05.2012 року становить 68080,86 грн.

Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Враховуючи, що позикодавець, ОСОБА_1, надав суду розписку про передачу грошей ОСОБА_2, суд вважає, що між даними особами виникли та були реалізовані договірні зобовязання, що породжуються внаслідок укладення договору позики, в підтвердження чого позичальником була написана відповідна розписка, зміст якої не містить зазначення про повернення суми позики, а відтак, позиція позивача щодо наявності заборгованості в зазначеному ним розмірі не суперечить вимогам чинного законодавства.

Зміст ч. 1 ст. 1049 ЦК України прописує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Норма ст. 629 ЦК України прописує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України.

Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.

Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.

Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.

Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.

Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Така правова позиція закріплена в Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року в справі № 6-36цс14.

Норма ст. 625 ЦК України зазначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із наведеного, враховуючи, що позовні вимоги обґрунтовуються належними та допустимими доказами виникнення та реалізації між сторонами договірних зобовязань, що породжуються внаслідок укладення договору позики, які в послідуючому проявились невиконанням відповідачем відповідного грошового зобовязання що свідчить про порушення прав та інтересів позивача, а тому суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, відповідають нормам чинного законодавства України, в силу чого, позов підлягає до задоволення повністю.

В звязку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в порядку ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 526, 530, 533, 625, 629, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 109077 (сто девять тисяч сімдесят сім) гривень 83 копійки що становить заборгованість в результаті неповернення коштів, взятих у позику згідно розписки про отримання коштів від 10.10.2011 та від 29.05.2012 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1090 (одну тисячу девяносто) гривень 77 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: