Ухвала

13 липня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 11 липня 2008 року є власником житлового будинку за АДРЕСА_1. 15 березня 2013 року між нею та ОСОБА_4 було укладено договір № 30 про надання в користування з правом реєстрації житлової кімнати площею 7,4 кв. м в зазначеному будинку. 23 вересня 2015 року вона направила відповідачу лист-попередження про наміри розірвати укладений договір найму, однак відповідач не надав їй жодної відповіді. Крім того, протягом останнього року ОСОБА_4 створив їй та її сину ОСОБА_5 такі умови, які є нестерпними для проживання, чим перешкоджає користуватися та розпоряджатися своїм майном. У добровільному порядку відповідач не бажає виселятися з даного приміщення та зніматися з реєстраційного обліку.

За таких обставин просила зняти ОСОБА_4 з реєстраційного обліку з подальшим виселенням з житлового будинку за адресою: вул. Ломоносова, 31, м. Полтава, та стягнути з останнього на свою користь суму сплаченого судового збору в розмірі 487 грн 20 коп.

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що із 1997 року він та ОСОБА_3 проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Зазначив, що 11 липня 2008 року ОСОБА_3 було оформлено договір дарування житлового будинку, після чого вони постійно стали разом в ньому проживати. Квартиронаймачем та наймачем у будинку АДРЕСА_1 він не був, а проживає в ньому із 2008 року як член сім'ї позивача, користуючись усім будинком та господарськими будівлями. Вважає, що договір від 15 березня 2013 року № 30 мав формальний характер, у зв'язку із чим просив визнати його недійсним.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 лютого 2016 року в задоволенні обох зазначених позовів відмовлено за безпідставністю.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3, ухвалено у цій частині нове рішення, який зазначений позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4 із житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Враховуючи те, що під час проведення попереднього розгляду справи встановлено обставини, передбачені ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне призначити її до судового розгляду.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні приватною власністю шляхом виселення та зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 квітня 2016 року призначити до судового розгляду на 27 липня 2016 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко