АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/7543/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/925/К/16 інстанції - Чайкін І.Б.
Категорія №42 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 липня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Чубіною А.В.,

за участю - представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» про захист ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕДАКЦІЯ ГАЗЕТИ «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» (надалі - ТОВ «РГ «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ») із вищевказаним позовом, в якому просив суд визнати інформацію, викладену у статті інформаційно-аналітичного тижневика «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» № 34 ( 372) від 26 серпня 2015 року під заголовком «Сделав ставку на ОСОБА_7 и ОСОБА_8, ОСОБА_4 свел к минимуму шансы своих партий в Кривом Роге,- политолог» (мовою оригіналу), в якій зазначено: «Острая нехватка людского ресурса и отказ реальных лидеров общественного мнения входить в спонсируемые ОСОБА_4 партии «Відродження» и «Укроп» вынудил олигарха делать ставку на второстепенные фигуры местного политикума, причем фигуры одиозные и почти не воспринимаемые избирателями…», відносно позивача такою, що не відповідає дійсності, принижує його честь, гідність та ділову репутацію, зобов'язавши відповідача навести спростування неправдивої інформації у черговому номері інформаційно-аналітичного щотижневика «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» під заголовком «Спростування», а також у відшкодування завданої моральної шкоди стягнути з відповідача на свою користь 10 000,00 грн. та понесені ним судові витрати. В обґрунтування зазначених вимог позивач посилався на те, що відомості, викладені у вищезазначеній статті, є неправдивою інформацією, яка принижує його честь і гідність та порушує його право на недоторканість ділової репутації, що призвело до порушення звичайного порядку життя позивача, душевних страждань та переживань з цього приводу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про те, що опублікована стаття є оціночним судженням, не звернувши уваги, що в ній дослівно відтворені відомості, розміщені раніше в мережі Інтернет, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність позивача та порушують його право на недоторканість ділової репутації, підривають його авторитет серед виборців та громади міста як публічної особи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних

вимог та доводів апеляційниої скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є публічною особою - депутатом Криворізької міської ради.

26 серпня 2015 року в інформаційно-аналітичному тижневику «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» № 34 (372) на восьмій сторінці надруковано статтю, автор якої невідомий, під заголовком «Сделав ставку на ОСОБА_7 и ОСОБА_8, ОСОБА_4 свел к минимуму шансы своих партий в Кривом Роге,- политолог» (мовою оригіналу), в якій зазначено: «Острая нехватка людского ресурса и отказ реальных лидеров общественного мнения входить в спонсируемые ОСОБА_4 партии «Відродження» и «Укроп» вынудил олигарха делать ставку на второстепенные фигуры местного политикума, причем фигуры одиозные и почти не воспринимаемые избирателями…» (мовою оригіналу).

Згідно з поясненнями свідка ОСОБА_6, допитаного в суді першої інстанції, він працює оглядачем щотижневика «ПУЛЬС: НОВИНИ, ФАКТИ, КОМЕНТАРІ» та передав редактору вищевказану інформацію, розміщену на сайті http://antikor.com.ua/, як цікаву інформацію.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначав, що поширена відповідачем інформація є неправдивою, його принижує честь і гідність, порушує його право на недоторканість ділової репутації, підриває його авторитет серед виборців і та громади міста як публічної особи.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що поширена інформація щодо одіозності, другорядності кандидата та не сприйняття його виборцями є оціночним судженням, не є такою, що носить стверджувальний характер, за своїм змістом має суспільне значення, носить характер оціночних і є не чим іншим, як суб'єктивною думкою автора з приводу подій, які склалися навколо позивача, а позивачем не доведено, в чому саме полягало порушення його ділової репутації.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1, п. 4, ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 19, 21 постанови від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної особи та юридичної особи» вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України "Про телебачення і радіомовлення") у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду

При поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Статтею 34 Конституції України проголошено право кожного на свободу думки і слова, на вільне виявлення своїх поглядів і переконань. Таке право друкованих засобів масової інформації закріплено і в ст. 2 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» від 26 листопада 1992 року. Тому критична оцінка певних фактів та недоліків, які мали місце, не може визнаватись відомостями, що порочать особу і можуть бути спростовані в порядку, передбаченому ст. 277 ЦК України.

Отже, відмовляючи в задоволенні позову і спростуванні відомостей, викладених у зазначених статтях, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дані відомості не є такими, які принижують честь, гідність, чи ділову репутацію позивача і не можуть бути оспорені й спростовані в порядку, передбаченому ч. ч. 6, 7 ст. 277 ЦК України, оскільки є відображенням поглядів журналіста, його оціночними судженнями про певні події, право на які гарантовано законом, ст.. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року.

Крім того суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що межі допустимої критичної інформації щодо позивача, як посадової особи, є ширшими порівняно з межами такої інформації щодо звичайних громадян і це відповідає практиці Європейського суду з прав людини.

За положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановивши, що зі змісту вищевказаної публікації стосовно викладені в ній відомовті є оціночними судженнями, суд прийшов до вірного висновку, що вищевказана стаття не має фактичних тверджень, які б доводили, що висловлювання зазначенів ній мотивовані цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача, а є оціночним судженням щодо одіозності, другорядності кандидати та не сприйняття його виборцями, що є тільки вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, та відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не містять підстав для її задоволення, оскільки зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, у той час як відповідно до ст.. 212 ЦПК України таке право належить суду, який оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду відсутні, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Л.В.Михайлів