АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7851/16 Справа № 205/7909/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Головне управління Державної міграційної служби в Дніпропетровській області про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №651/1, згідно умов якого останній отримав грошові кошти в сумі 230000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування у розмірі 15% річних, строком користування до 11 червня 2022 року. Того ж дня, між позивачем та відповідачем у забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, укладено іпотечний договір, відповідно до умов якого останній надав в іпотеку нерухоме майно домоволодіння, розташоване за адресою по вул. Весняна, буд. №60 у м. Дніпрі. Позивач свої зобовязання виконав, - кредит надав, але відповідач належним чином свої зобовязання не виконав, допустив прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого, станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість в сумі 337788,75 грн.

З урахуванням вищевикладеного та всіх уточнень до позовної заяви, ПАТ «Державний ощадний банк України» просив суд стягнути з відповідача на користь банка заборгованість у розмірі 337788,75 грн., а також звернути стягнення на предмет іпотеки нерухоме майно, домоволодіння, розташоване за адресою по вул. Весняна, буд. №60 у м. Дніпрі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року позовні вимоги банка було задоволено частково та звернуто стягнення на предмет іпотеки у відповідності до Іпотечного договору від 12 червня 2007 року, на нерухоме майно -домоволодіння, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані під літерою А-1; літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай; літ.Г- навіс; літ.Д - сарай; під літ.Б,В - підвал; №1-6 - огорожі, споруди; І - замощення. Жилий будинок має загальну площу 30,1 кв.м., а житлову площу - 79,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м., крім того лишки 177 кв.м., яке знаходиться на вул. Весняній, буд. №60, м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, яке належить ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит №654/1 від 12 червня 2007 року в сумі 337788,75 грн., з якої: прострочена заборгованість за процентами - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 14898,41 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 1475,84 грн.; строкова заборгованість за кредитом - 103499,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобовязань по несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від сумі несплаченого платежу за кожен день прострочення 3825,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту і розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 10832,14 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 785,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2 224,52 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 121 752,36 грн.; визначивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу ПАТ «Державний ощадний банк України» як іпотекодержателем від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві в порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку» за ціною, яка буде визначатись за експертною оцінкою на момент його реалізації, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Також, вказаним рішенням було стягнуто в рівних частках із ОСОБА_2, ОСОБА_3, на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» судові витрати в сумі 12731,05 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ПАТ «Державний ощадний банк України» подало апеляційну скаргу, в якій просили скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Судом встановлено, що 12 червня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №651/1, відповідно до умов якого банк зобовязався надати останньому грошові кошти в сумі 230000,00 грн., зі сплатою процентів за користування у розмірі 15% річних, строком повернення не пізніше 11 червня 2022 року.

12 червня 2007 року між ПАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №б/н, відповідно до умов якого в забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: домоволодіння, що складається з житлового будинку, зазначеного на плані під літерою А-1; літ.Б - літня кухня; літ.В - сарай; літ.Г- навіс; літ.Д - сарай; під літ.Б.В - підвал; №1-6 - огорожі, споруди; І - замощення. Жилий будинок має загальну площу 30,1 кв.м., а житлову площу - 79,7 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м., крім того лишки 177 кв.м., яка знаходиться на вул. Весняній, 60, м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області, яке належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 12 червня 2007 року, посвідченого ПН ДМНО ОСОБА_4, за реєстром № 841.

Позивач свої зобовязання по кредитному договору виконав належним чином, про що свідчить розпорядження операційному управлінню від 12 червня 2007 року за якою ОСОБА_2 видано позичковий рахунок №2233 готівкою 230000,00 грн.

Але, відповідач взяті на себе зобовязання не виконав, допустив прострочення повернення кредитних коштів, внаслідок чого за ним станом на 30 вересня 2015 року має заборгованість в сумі 337788,75 грн., з якої: прострочена заборгованість за процентами - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за кредитом - 14898,41 грн.; заборгованість за нарахованими процентами - 1475,84 грн.; строкова заборгованість за кредитом - 103499,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобовязань по несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом в розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від сумі несплаченого платежу за кожен день прострочення 3825,78 грн.; пеня за порушення взятих на себе зобовязань по поверненню основної суми кредиту і розмірі 0,04% (згідно з договором про іпотечний кредит) від суми несплаченого платежу за кожен день прострочення - 10832,14 грн.; 3% річних за несвоєчасну сплату процентів - 785,80 грн.; 3% річних за несвоєчасне погашення основного боргу 2224,52 грн.; втрати від інфляції за рахунок несвоєчасної сплати процентів - 121752,36 грн.

Про наявність заборгованості за кредитним договором та вимогою сплатити заборгованість відповідачі повідомлялись вимогами №19/19-387 від 23 червня 2015 року, 19/19-389 від 23 червня 2015 року, повідомленням №19/19-388 від 23 червня 2015 року.

Відповідно до ст. ст. 526, 615 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Одностороння відмова від зобов'язання не звільнює винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Згідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Положеннями ч. 2 ст. 1054, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що наслідками порушення відповідачем зобовязань щодо повернення чергової частини суми кредиту, є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Згідно ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги банку тільки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції керувався положеннями Цивільного кодексу України, Закону України «Про іпотеку» і умовами укладеними між сторонами договорів та виходив з того, що несплачена позичальником заборгованість за кредитним договором завдає збитків іпотеко держателю, змінюючи обсяг його прав, а можливість звернення стягнення на нерухоме майно сторони погодили під час укладення кредитного та іпотечного договорів.

Щодо відмови у задоволенні інших позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України», то суд першої інстанції: в частині відмови про надання права позивачеві укласти від імені відповідача договір купівлі-продажу домоволодіння - виходив з того, що договори купівлі-продажу укладаються іпотеко держателем на підставі договору про іпотеку без необхідності отримання для цього будь-якого додаткового уповноваження іпотекодавця; в частині відмови про надання позивачу повноважень отримати витяг з Державного реєстру прав власності - виходив з того, що захисту підлягають лише порушені права, а не можливість порушення їх в майбутньому; в частині виселення відповідачів - виходив з того, що примусовому виселенню за рішенням суду підлягають особи, які в добровільному порядку відмовляються звільнити житловий будинок, а будь-які докази на відмову відповідачами на добровільне виселення банком надані не були.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України» посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, вважаючи, що висновки оскаржуваного рішення не відповідають обставинам справи.

Зокрема, основні доводи апеляційної скарги банку спрямовані на обґрунтування порушення судом норм законодавства в частині відмови у позовних вимогах щодо конкретизації повноважень ПАТ «Державний ощадний банк України» необхідних для підготовки та укладання договору купівлі-продажу, які є складовою права іпотеко держателя на продаж предмету іпотеки від свого імені.

Однак, колегія суддів не погоджується з твердженнями позивача, викладених в апеляційній скарзі, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Положеннями ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передання в іпотеку житлового будинку чи житлового приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом, а саме: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення закріплено положеннями ст. 109 ЖК України.

Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку». Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки позивач звернувся до суду першої інстанції саме із вимогами про звернення стягнення та фактично ще не реалізував іпотечне майно і будь-які докази стосовно відмови відповідачів у добровільному виселенні з домоволодіння по вул. Весняна, буд. 60, м. Дніпро відсутні, то суд апеляційної інстанції погоджується з висновками Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в частині відмови у примусовому виселенні ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Підстави та порядок отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно та дублікату технічного паспорту на майно, а також дублікату посвідченого нотаріально договору купівлі-продажу нерухомого майна, встановлені Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року №20/5, Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року N 7/5 та ст. 3 ЦПК України, згідно якої кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Оскільки судовому захисту та поновленню підлягають лише порушені права, свободи і інтереси фізичних або права і інтереси юридичних осіб, а не можливість їх порушення в майбутньому, то суд апеляційної інстанції погоджується і в цій частині висновків оскаржуваного рішення суду.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_5