Справа №751/7957/16-ц
Провадження №2/751/1169/16
Рішення

Іменем України

29 вересня 2016 року м. Чернігів

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

при секретарі Дасюк Н. В.

з участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м.Чернігові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності,

Встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звертаючись до суду з позовом до Чернігівської міської ради, просять визнати право власності за ОСОБА_1 на 3/4 частини, за ОСОБА_2 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги обґрунтовують тим, що з 1963 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_4 Під час спільного проживання ними було придбано кооперативну квартиру АДРЕСА_2 (нині Козацька) в м. Чернігові. Дана квартира в цілому була зареєстрована за чоловіком. 20 червня 2015 року ОСОБА_4 помер. Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право на 1/2 частку квартири як на частку в спільній сумісній власності подружжя. Інша частка належить до спадкового майна, спадкоємцями якого є дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2. Зрештою, 3/4 частини даної квартири належить позивачу ОСОБА_1, а 1/4 частина - сину спадкодавця ОСОБА_2 Зазначають, що при зверненні до нотаріальної контори з приводу прийняття спадщини вони отримали відмову оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спірне майно.

У судовому засідання позивачі позов підтримали, просили задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні щодо заявленого позову покладався на розсуд суду.

Після перерви сторони в судове засідання не зявилися, надали заяви про продовження розгляду справи без їх участі.

Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим продовжити розгляд справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах.

У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 23 лютого 1963 року уклали шлюб, актовий запис 07 (а.с.12).

Згідно ордеру №8306 від 16.10.1967 року ОСОБА_4 отримав на сімю двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.18).

Відповідно копії реєстраційного посвідчення Чернігівського обласного виробничого обєднання технічної інвентаризації від 20.08.1991 року, кооперативна квартира АДРЕСА_3 в кооперативі №22 зареєстрована за ОСОБА_4 на праві особистої власності на підставі довідки №637 від 09.08.1991 року ЖЕКу житлово будівельних кооперативів про виплачену квартиру та записано в реєстрову книгу № 142 за реєстровим № 16257 (а.с.19).

20 червня 2015 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13).

Згідно з абзацом 1 пункту 6-1 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 18.09.1987 року «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи», відповідно до п. 1 ст. 17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», що діяв на час сплати пайових внесків, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на цю квартиру.

Частиною 3 ст. 384 ЦК України встановлено, що у разі викупу квартири член житлово-будівельного (жилого) кооперативу стає її власником.

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на момент виплати паю, майно, нажите подружжям під час шлюбу, визнається його спільною сумісною власністю, і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно положень ст. 28 КпШС України та ч.1 статті 70 СК України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Встановивши наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що квартира за адресою м. Чернігів, вул. 50 років ВЛКСМ (нині Козацька)АДРЕСА_4 є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 як подружжя і їх частки є рівними.

Отже, 1/2 частина вказаної квартири належить позивачу ОСОБА_1, дружині померлого ОСОБА_4

В провадженні Першої чернігівської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа № 410/2015 рік заведена щодо майна померлого 20.06.2015 року ОСОБА_4 (а.с.50-60). З копії спадкової справи вбачається, що спадкоємцями за законом після померлого ОСОБА_4 є його дружина ОСОБА_1 та син ОСОБА_2 позивачі по справі (а.с.6,12). Позивачі в установлений законом строк звернулися до нотаріальної контори (а.с.51,55).

Відповідно до довідки КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради від 14.07.2015 року (а.с.17), право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі реєстраційного посвідчення від 20.08.1991 року.

Однак вказане реєстраційне посвідчення не є правовстановлюючим документом на спірну квартиру і тому не дає підстав для оформлення позивачами своїх прав на цю квартиру в нотаріальній конторі.

Тому, 23.06.2016 року державним нотаріусом першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 винесено постанову про відмову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_2 (нині Козацька) в м. Чернігові, що належала ОСОБА_4, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на дане майно, а саме - свідоцтво про право власності (а.с.20).

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна дієздатність ОСОБА_4 припинилась у момент його смерті. За таких обставин отримати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 (нині Козацька) на ім'я спадкодавця після його смерті не має можливості. За свого життя спадкодавець його не отримав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 має право на 1/2 частину майна, придбаного подружжям у період шлюбу, а також вона та позивач ОСОБА_2 мають право на спадкування належної померлому 1/2 частини квартири по 1/4 частині квартири, як спадкоємці за законом першої черги, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.

Спір про право власності на зазначену квартиру підлягає розгляду в судовому порядку, оскільки іншим шляхом його вирішити не можливо, а набуття позивачами права власності на спірну квартиру не порушує права та законні інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 197, 208, 209, 213-215, 218, 292, 328, 392, 1269, 1270 ЦПК України, ст..60, 69, 70 Сімейного Кодексу України, ст. 22 КпШС України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Чернігівської міської ради про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_5.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області через Новозаводський районний суд міста Чернігова, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. В. Маслюк