УХВАЛА

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення суми,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми.

Посилалось на те, що ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», 24 травня 2007 року за правилами договору приєднання уклало із відповідачем договір, за яким надало кредит у розмірі 500 грн у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування коштами 36 % річних. Пунктом 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною договору, встановлено, що договір діє 12 місяців з дня підписання із автоматичною пролонгацією на такий самий строк, якщо протягом цього терміну жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору.

Відповідач порушив свої зобов'язання і спричинив виникнення боргу. Наказом Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20 листопада 2008 року з ОСОБА_3 стягнуто 9 774 грн 29 коп. боргу, що враховано в новому розрахунку, відповідно до якого станом на 30 листопада 2013 року борг склав 29 922 грн 46 коп, з яких: 7 044 грн 82 коп - заборгованість за кредитом, 16 004 грн 55 коп. - заборгованість за процентами, 5 210 грн 12 коп. - заборгованість за комісією, а також 250 грн - фіксована частина штрафу та 1 412 грн 97 коп. - процентна складова штрафу.

Посилаючись на ці обставини, на порядок виконання договірних зобов'язань та на передбачене договором і нормами ЦК України право вимоги боргу, банк просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 24 травня 2007 б/н у розмірі 29 922 грн 46 коп. та покласти на нього судові витрати.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року зазначене судове рішення змінено та у позові відмовлено з інших підстав.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить ухвалені в справі рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, ураховуючи дані розрахунку заборгованості та те, що платіжну картку видано 24 травня 2007 року, позов пред'явлено 27 січня 2014 року, відмовив у задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи з позові з інших підстав, зазначав, що у справі відсутній кредитний договір від 24 травня 2007 року б/н, оскільки наявні документи не утворюють визначеної кредитором сукупності документів, що разом складають договір, тож сторони не уклали договір у формі, що її визначив сам позивач і на додержання якої погодився відповідач.

Судом установлено, що 24 травня 2007 року ОСОБА_3 заповнив у відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк» бланк заяви про надання банківських послуг, на підставі якої йому було видана платіжна картка «Кредитка Універсальна» - 30 днів пільгового періоду» зі встановленим кредитним лімітом у 500,00 грн, процентна ставка була встановлена в розмірі 3 % на місяць, що відповідає ставці у 36 % річних, у графі «щомісячна комісія» проставлено «0 %», датою відкриття рахунку вказано 24 травня 2007 року (а. с. 14-15, а. с. 3).

У заяві, серед іншого, зазначено, що банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт, банк інформує клієнта щодо розміру спершу встановленого кредитного ліміту у Пам'ятці клієнта. Відповідно до п. п. 1.1, 2, 3.5 Умов і правил надання банківських послуг (а. с. 16-22, Умови), Заява разом з цими Умовами, Пам'яткою клієнта і Тарифами складають договір між ОСОБА_4 і банком про надання банківських послуг.

З наявних матеріалів, зокрема, з банківської виписки з рахунку за кредитною карткою № НОМЕР_1 (а. с. 37-46), убачається і ніким не заперечується, що ОСОБА_4 користувався платіжною карткою, одержаною на підставі заяви від 24 травня 2007 року, здійснював відповідні операції.

Із матеріалів справи вбачається, що станом на 30 листопада 2013 року банк визначив за договором від 24 травня 2007 року б/н, за яким борг склав 29 922,46 грн, у т.ч.: 7 044,82 грн - заборгованість за кредитом, 16 004,55 грн - заборгованість за процентами, 5 210,12 грн - заборгованість за комісією, а також 250,00 грн фіксованої частини штрафу і 1412,97 грн процентної складової штрафу (а. с. 7-13).

За загальними правилами, що випливають з положень ст. ст. 11-14, 202, 509, 525, 526, 546, 549, 550, 610, 614, 622-625, 1054 ЦК України, цивільні права та обов'язки, виникають, зокрема, з договорів, і повинні належно виконуватися; позичальник зобов'язаний повернути кредитору усе заборговане на умовах, передбачених договором і законом, а кредитор управі вимагати виконання порушеного зобов'язання, стягнення неустойки; особа здійснює свої права та виконує цивільні обов'язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства, зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, зловживання правом не допускається; особа діє у цивільних відносинах вільно, на власний ризик і повинна діяти, в т.ч., вчиняючи правочин, добросовісно, розумно, передбачаючи наслідки.

Разом з тим за змістом положень ЦК України та Закону України «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-ХІІ) щодо укладання договору про споживчий кредит: договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 626, ст. 627 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ч. 1 ст. 634 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства; договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до абз. 2, 3 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцю будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Відповідно до ч. 2 ст. 215, ч. 1 ст. 218, ч. 2 ст. 1055 ЦК України кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним; якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), визнання його судом недійсним не вимагається.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що у справі наявні лише заява про надання банківських послуг, заповнена ОСОБА_4 24 травня 2007, та Умови. Пам'ятка клієнта і Тарифи банку, які є обов'язковими складовими кредитного договору, позивачем не були додані до позовної заяви.

В апеляційному суді представник банку подав «Тарифы на обслуживание продуктового ряда «Кредитка»» (власне, витяг з Тарифів), які, як пояснила сторона, є частиною укладеного з відповідачем кредитного договору.

Однак ці Тарифи не містять дати їх встановлення, а витяг - дати його складення, вихідних реквізитів, не підписаний уповноваженою на складання, видачу таких документів особою банку, витяг, окрім тарифів за надання відповідних банківських послуг, містить пункти щодо видів і розмірів процентних ставок за кредитом, ставки комісії за кредитне обслуговування, порядок щомісячного погашення заборгованості за кредитом, процентами і комісією, строки і розміри внесення щомісячного мінімального платежу за кредитом, тобто визначають умови кредитного договору, які за певними параметрами відрізняються від змісту Заяви та Умов.

Дійсний строк дії виданої відповідачу кредитної картки у справі не встановлений, відповідні докази позивачем суду не надані, тож у контексті питання про позовну давність позивач не довів, що звернувся до суду в межах позовної давності, та не спростував доводів відповідача про пропуск такої. Відповідач зробив заяву про застосування позовної давності, сплив такої давності за умови обґрунтованості вимог є самостійною підставою для відмови в позові, однак, якщо при цьому вимоги позову безпідставні, необґрунтовані та недоведені, у позові слід відмовити саме з цих підстав.

Суд апеляційної інстанції обґрунтованого виходив з того, що спосіб визначення суми, пред'явленої позивачем до стягнення з відповідача, не ґрунтується на законі та договорі. Беручи до уваги, що у справі відсутній кредитний договір, правовідносини, що виникли між сторонами, не можна визнати кредитними. Для стягнення 7044,82 грн в якості заборгованості за сумою кредиту правових підстав немає, відтак відсутні підстави і для стягнення інших пред'явлених позивачем видів платежів у відповідних розмірах, базою для нарахування яких слугувала заборгованість за кредитом і нарахування яких здійснювалося виходячи з помилкової правової позиції щодо характеру спірних правовідносин. До того ж, заборгованість за сумою кредиту, як її раніше кваліфікував банк, та нараховані за відповідний період проценти вже стягнуті судом поза межами даної справи, тому повторне стягнення цих коштів недопустиме.

Крім того, сплата процентів за кредитом здійснюється у строки та на умовах, визначених договором, тож нарахування процентів може здійснюватися у період дії договору, після закінчення цього строку правових підстав для нарахування, сплати, стягнення процентів немає. Між тим позивач, нарахувавши борг за процентами за межами строку дії платіжної картки, фактично нараховував заборгованість безперервно в усьому визначеному для стягнення періоді, не розмежовував і не визначав окремо суму процентів, що їх належало нараховувати по останній день дії платіжної картки, і ті, що були нараховані після відповідної дати. Щомісячна комісія за кредитне обслуговування не може нараховуватися лише в період дії кредитного договору, проте така комісія не була передбачена законом або умовами договору для відповідача, тому відсутні правові підстави для пред'явлення банком вимоги про її стягнення. Пред'явлення до стягнення сум боргу за кредитом, процентами та комісією за відсутності передбачених законом та/або договором підстав для цього має наслідком і безпідставність вимоги про стягнення фіксованої складової штрафу та розрахованої на базі зазначених сум боргу процентної складової штрафу.

З огляду на встановлене у справі зроблене позивачем вже під час апеляційного розгляду справи розмежування коштів, що належать до стягнення, з урахуванням часу видачі судового наказу, необхідність стягнення коштів за виключенням тих, що стягнені судовим наказом, значення не мають, оскільки не враховують помилковості правової підстави для позову, не можуть тягти часткового задоволення позову, а про відмову від позову (від частини вимог) в порядку ст. 205 ч. 1 п. 3, ст. 306 ЦПК України позивач заяву не подавав.

Ураховуючи викладене, суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко В.І. Мартинюк