Справа № 189/62/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

01.11.2016 року Покровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Пустовар О.С.

з участю секретаря судового засідання Комеристої І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Покровське цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

20.01.2016 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до Покровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 17089,77 гривень.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідно до укладеного договору №б/н від 02.08.2010 року відповідачці було надано кредит у розмірі 1500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, підтверджується підписом у заяві. Позивач зазначає, що в цьому випадку сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України, якою визначений порядок і умови укладення договору приєднання. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. У порушення норм ст.ст.526, 527, 530, 599, 1054 ЦК України та умов договору відповідачка зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 31.10.2015 року має заборгованість в розмірі 17089,77 грн., яка складається з наступного: 2598,09 грн. заборгованість за кредитом; 10326,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2874,81 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 789,99 грн. штраф (процентна складова). В звязку з чим позивач просить суд стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 17089,77 грн. за кредитним договором № б/н від 02.08.2010 року та судові витрати в розмірі 1378,00 грн.

В судове засіданні представник позивача не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягаючи на задоволенні позовних вимог та, у разі неявки відповідачки, на заочному розгляді справи.

Представник відповідачки у судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, та заяву про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що 03.08.2010 року, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» із заявою - анкетою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, яка разом із «памяткою клієнта, Умовами і правилами надання банківських послуг» являється договором між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК». Згідно умов зазначеного договору, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав споживачу ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 500 грн. ОСОБА_1 взяла на себе грошові зобовязання обумовленні договором , а саме: базова процентна ставка 3 % в місяць на залишок заборгованості, строк внесення щомісячних платежів: до 25 числа місяця слідуючого за звітним. Таким чином, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» досягли згоди, що до виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів. Відповідно, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Між тим, отримавши кошти обумовленні договором, ОСОБА_1 сплачувала обовязкові щомісячні платежі до 27.10.2012 року. Зазначене підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем: графа «сальдо простроченої заборгованості за кредитом». Відповідно вказаного, «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» дорівнювало «0» станом на 27.10.2012р., але станом на 31.10.2012р. «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» вже дорівнювало «48 грн. 54 коп.». В подальшому, після 31.10.2012 року, згідно розрахунку заборгованості, наданим позивачем «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» збільшувалося щомісячно, жодного разу не зменшувалося, оскільки ОСОБА_1 не виконувала взяті на себе зобовязання, обумовленні кредитним договором та не зробила жодного платежу. В звязку із зазначеним і утворилася заборгованість визначена в позові. Відповідно, ОСОБА_1 перестала сплачувати кредит та виконувати взяті на себе зобовязання, обумовленні кредитним договором, саме 31.10.2012р. Таким чином, права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушені наступного місяця після чергової не сплати ОСОБА_1 обовязкового щомісячного платежу, але не пізніше 31.11.2012 року - наступний місяць після несплати позичальником ОСОБА_1 обовязкового щомісячного платежу та визначення «сальдо простроченої заборгованості за кредитом» вище за «0». Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Таким чином, права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушенні 31.11.2012 року - наступний місяць після несплати позичальником ОСОБА_1 обовязкового щомісячного платежу. Відповідно, з 31.11.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав можливість звернутися до суду, з позовними вимогами про стягнення боргу. Позовні вимоги заявлено 04.01.2016 року, тобто після спливу позовної давності (трьох років). Причин пропуску позовної давності не вбачається, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» оскільки не вказано будь яких поважних причин.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Дійсно, відповідно до умов кредитного договору №б/н від 02.08.2010 року відповідачці було надано кредит у розмірі 1500,00 у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Відповідно до ч.1 ст.634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Ч.2 ст.205 правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

В спірному випадку договір в цілому не підписується, достатньо лише досягнення окремих істотних умов в заяві, де й містяться підписи сторін.

Ч.2 ст.642 якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Відповідно ст.526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.610 Цивільного кодексу України, порушення зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно ст.1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, суд вважає, що у порушення норм закону та умов договору відповідачка свої зобовязання за договором належним чином не виконувала і тому (відповідно до розрахунку заборгованості) заборгованість за кредитом складає 17089,77 грн., яка складається з наступного: 2598,09 грн. заборгованість за кредитом; 10326,88 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 2874,81 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 789,99 грн. штраф (процентна складова).

Проте суд приймає рішення у відповідності до ч.3 ст.267 ЦК України, за якою позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідачка по справі заявила про застосування позовної давності в своїй заяві.

Вирішуючи питання про застосування позовної давності, суд виходить з наступного.

Пунктом 1.1.1.45 Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Відповідно Умов та правил надання банківських послуг строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць і рік) і вона дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця. Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця, вказаного на картці.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналізуючи умови договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку, що за договором про надання банківських послуг (при отриманні позичальником кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку), яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Автоматичне неодноразове продовження дії картки, при наявності, не змінює терміну виконання кредитного зобовязання, отже продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення немає.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобовязання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Така правова позиція неодноразово висловлювалася Верховним Судом України, зокрема в постановах № 6-14цс14, 6-134цс14, 6-127цс14.

Посилання суду на зазначену практику регламентується ч.1 ст.3607 ЦПК України, відповідно до приписів якої, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Так, з виписки по особовому рахунку, наданої позивачем, вбачається, що з рахунку ОСОБА_1 останнє відрахування коштів за користування кредитним лімітом проводилося 27.10.2012 року, а так як умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, права позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів - були порушенні 31.11.2012 року - наступний місяць після несплати позичальником ОСОБА_1 обовязкового щомісячного платежу. Відповідно, з 31.11.2012 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» мав можливість звернутися до суду, з позовними вимогами про стягнення заборгованості.

Однак, банк звернувся до суду 04.01.2016 року, тобто зі спливом строку позовної давності, який просить застосувати представник відповідачки, а тому у звязку з цим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

У зв'язку з цим, згідно ст. 88 ЦПК України не підлягають й стягненню з відповідачки всі витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 205, 257, 258, 261, 264, 610, 625, 634, 642, 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України, ст.ст.10, 11,60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити в повному обсязі у звязку з пропуском строку позовної давності для звернення до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Покровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С. Пустовар