ухвала

іменем україни

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Дьоміної О.О., Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В., Леванчука А.О., Ситнік О.М.,
за участю представника ПАТ «Європейський газовий банк» - Дорожинського О.А.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» - Оберемка РоманаАнатолійовича до ОСОБА_8 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» - Оберемка Романа Анатолійовича на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Європейський газовий банк» (далі - ПАТ «Європейський газовий банк») в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» - Оберемка Р.А. - звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 01 червня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Європейський газовий банк» (далі - ТОВ «Європейський газовий банк») та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 29-010607, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 37 500 доларів США терміном по 31 травня 2010 року із сплатою процентів у розмірі 15 % річних.

Упродовж дії цього договору сторонами укладалися договори про внесення змін до зазначеного договору. Так, 03 липня 2007 року сторонами було змінено п. 2.1 договору, зокрема укладено договір застави рухомого та нерухомого майна.

30 травня 2008 року за домовленістю сторін змінено строк дії договору, та проценти за користування кредитом, зазначено, що договір діє з 01 червня 2007 року по 01 травня 2011 року включно із сплатою 17 % річних, з 01 червня 2009 року щомісячне погашення кредиту складає 1 562,50 доларів США.

29 квітня 2011 року змінено строк повернення кредиту до 28 квітня 2014 року зі сплатою 17 % річних, з 29 квітня 2014 року збільшено процентну ставку до 34 %.

23 травня 2012 року змінено термін повернення кредиту до 10 травня 2016 року.

Своїх зобов`язань за вказаним кредитним договором відповідач належним чином не виконав, порушив порядок та періодичність внесення платежів у рахунок погашення кредиту.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року стягнуто з відповідача ОСОБА_8 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» заборгованість за вказаним кредитним договором від 01 червня 2007 року № 29-010607 в сумі 51 189 доларів 36 центів США.

Зобов'язання за цим кредитним договором до цього часу відповідачем належним чином не виконано, станом на 12 серпня 2015 року заборгованість, яка складається з нарахованих відсотків та пені, становить 28 643,92 доларів США, що відповідно до офіційного курсу іноземної валюти до гривні складає 612 561,46 грн, з яких: 12 500,26 доларів США, що еквівалентно 267 322,96 грн, - нараховані та несплачені проценти; 10 907,90 доларів США, що еквівалентно 233 269,72 грн, - пеня за кредитом; 5 235,76 доларів США, що еквівалентно 111 968,78 грн, - пеня за процентами.

Посилаючись на вимоги статей 525, 526, 530, 1049, 1054 ЦК України, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за вказаним кредитним договором, за процентами та пеню у сумі 28 643,92 долари США, що еквівалентно 612 561,46 грн.

Відповідач ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання зазначеного кредитного договору та додаткових угод до нього недійсними з підстав, передбачених ч. 5, п. 2 ч. 6 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки, їх умови є несправедливими та суперечать вимогам ч. 2 ст. 11 зазначеного Закону, а також вказані правочини укладені під впливом обману зі сторони кредитодавця та тяжкої для позичальника обставини і на вкрай невигідних для нього умовах.

Просив визнати повернутою ним ПАТ «Євпропейський газовий банк» суму наданого кредиту 37 500 доларів США, зобов'язати товариство повернути йому платежі, здійснені ним у рамках обслуговування кредиту, в сумі 11 500 доларів США.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 19 листопада 2015 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» заборгованість за кредитним договором № 29-010607 від 01 червня 2007 року за період з 15 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року в сумі 612 561 грн 46 коп., з яких: 267 322 грн 96 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом, 233 269 грн 72 коп. - пеня по кредиту, 111 968 грн 78 коп. - пеня по процентам.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судовий збір у розмірі 6 090 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено у зв'язку із спливом позовної давності.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року рішення Зарічненського районного суду від 19 листопада 2015 року скасовано.

Публічному акціонерному товариству «Європейський газовий банк» у задоволенні позову до ОСОБА_8 про стягнення 612 561,46 грн кредитної заборгованості та ОСОБА_8 у задоволенні зустрічних позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено за безпідставністю.

У касаційній скарзі ПАТ «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» - Оберемка Р.А. - просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні первісного позову та залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, в іншій частині рішення апеляційного суду залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково на таких підставах.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суд першої інстанцій виходив з того, що порушення відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором встановлено рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року, яким з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 29-010607 станом на 15 серпня 2014 року в сумі 51 189,36 доларів США та зазначене зобов'язання залишається не виконаним.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що за період з 15 серпня 2014 року по 12 серпня 2015 року внаслідок несвоєчасного погашення відповідачем кредиту за вказаним кредитним договором утворилася заборгованість за процентами та пенею, а тому боржник зобов'язаний сплатити нараховані відсотки за користування кредитом, а також пеню за порушення виконання зобов'язання.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, місцевий суд виходив з того, що з кредитного договору від 01 червня 2007 року, угоди про внесення змін до кредитного договору від 03 липня 2007 року, договорів про внесення змін до кредитного договору від 30 травня 2008 року, 29 квітня 2011 року, 29 травня 2012 року, які були підписані відповідачем, вбачається, що про порушення своїх прав чи інтересів він міг довідатися в день укладення та підписання зазначених договорів, а із зустрічним позовом про визнання кредитного договору та укладених до нього договорів про внесення змін недійсними відповідач звернувся лише 16 жовтня 2015 року, тобто з пропущенням встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні первісного та зустрічного позовів за безпідставністю, виходив з того, що пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за тілом кредиту, відсотками за користування ним і неустойки, кредитор відповідно до правил ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, внаслідок чого строк кредитного договору сторін закінчився (припинилася його дія), і між ними існують лише невиконані зобов'язальні правовідносини. Тому після ухвалення судового рішення про дострокове стягнення всієї заборгованості за кредитним договором № 29-010607 подальше нарахування банком позичальнику відсотків та неустойки за межами дії кредитного договору є незаконним, оскільки законом і самим договором сторін такого не передбачено.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК україни. Однак позовних вимог такого характеру кредитор до позичальника у даній справі не пред'явив.

Позивач за зустрічним позовом не зазначив правової підстави, відповідно до якої суд мав би кредитний договір від 01 червня 2007 року № 29-010607 визнати недійсним, і лише у поданій апеляційній скарзі апелянт послався на ст. 233 ЦК України, яка передбачає можливість визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом тяжкої обставини, проте будь-яких доказів із зазначеного приводу суду не надав.

Відповідно до цивільного законодавства, якщо суд на підставі досліджених у судовому засіданні доказів встановить, що право позивача, про захист якого він просить, не порушено, то суд ухвалює рішення про відмову в задоволенні позову саме на цій підставі, а не через пропуск строку позовної давності. Якщо ж судом буде встановлено, що таке право позивача порушено і строк позовної давності пропущено без поважних причин, то суд ухвалює рішення про відмову в позові за спливом позовної давності. У випадку ж визнання судом причин пропуску цього строку поважними - порушене право повинно бути захищене.

Отже, особливістю вирішення спору про захист порушеного права за умови пропуску строку позовної давності є те, що сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові лише за умови обґрунтованості позову, тобто за умови наявності порушеного права. Таким чином, позовна давність стосується порушеного права, тобто права, яке підлягає захисту, а не безпідставних позовних вимог.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Як установлено судами попередніх інстанцій, 01 червня 2007 року між ТОВ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № 29-010607, за умовами якого відповідач отримав кредит у сумі 37 500 доларів США терміном по 31 травня 2010 року із сплатою процентів у розмірі 15 % річних згідно з графіком, наведеним в додатку № 1 до цього договору.

Згідно з п. 3.2.2 зазначеного договору відповідач зобов'язався повернути кредит у термін, зазначений п. 1.1 договору, проводити щомісячне погашення кредиту в сумі 1 562,50 доларів США, сплачувати відсотки за користування кредитом щомісячно, починаючи з липня 2007 року.

Відповідно до п.п. 3.2.4, 3.3.2 договору при недотримання строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих відсотків позичальник зобов'язався сплатити банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який стягується пеня.

З угоди від 03 липня 2007 року № 1 про внесення змін до вказаного кредитного договору вбачається, що сторонами змінено п. 2.1 договору, на забезпечення виконання зобов'язання укладено договір застави рухомого та нерухомого майна.

Договором про внесення змін від 30 травня 2008 року до кредитного договору за згодою сторін було змінено строк дії договору, а саме: по 01 травня 2011 року включно, із сплатою 17 % річних. Відповідач зобов'язався, починаючи з 01 червня 2009 року, здійснювати щомісячне погашення кредиту в сумі 1 562,50 доларів США згідно з графіком, що є додатком № 2 до договору.

29 квітня 2011 року договором про внесення змін до кредитного договору змінено строк повернення кредиту до 28 квітня 2014 року, збільшено процентну ставку до 17 %, а починаючи з 29 квітня 2014 року - 34 % річних. У додатку № 3, який є невід'ємною частиною договору, міститься детальний розпис умов кредитування, сукупної вартості кредиту.

Договором про внесення змін до кредитного договору від 23 травня 2012 року змінено термін повернення кредиту, а саме: до 10 травня 2016 року, зі сплатою відсотків 17 %, а з 29 квітня 2014 року у розмірі 34 % річних.

Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 29 жовтня 2014 року достроково стягнуто з ОСОБА_8 на користь ПАТ «Європейський газовий банк» заборгованість за кредитним договором від 01 червня 2007 року № 29-010607 станом на 18 серпня 2014 року в сумі 51 189,36 дол. США.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статей 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Так, згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом статей 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 07 жовтня 2016 року у справі № 6-1412цс16.

Однак, апеляційний суд на порушення наведених норм права та вимог статей 212-214, 315 ЦПК України не встановив усіх обставин справи, а саме: чи встановлений договором строк повернення процентів, чи передбачено договором розмір процентів після спливу вищезазначеного строку, а також залишив поза увагою норму ч. 1 ст. 1048 ЦК України щодо визначення розміру заборгованості з урахуванням процентів на рівні облікової ставки Національного банку України за користування кредитними коштами.

Оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору у частині первісного позову, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає частковому скасуванню з направленням справи в частині позовних вимог ПАТ «Європейський газовий банк» на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» - Оберемка Романа Анатолійовича - задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року у частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» скасувати, справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення Апеляційного суду Рівненської області від 22 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий0Головуючий0 Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.М. Ситнік