Справа № 308/1298/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

судді: Бенца К.К.,

при секретарі: Бота О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Мотивуючи свої позовні вимоги вказує на те, що після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 22.11.2009 року, відкрилась спадщина на належне їй нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, що знаходиться за адресою: Ужгородський р-н., с. Р. Комарівці, вул. Центральна,33 та земельну ділянку загальною площею 3,999 га для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради. За життя ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила заповіт, яким заповіла все належне їй майно позивачу ОСОБА_2 Посилається на те, що він є єдиним спадкоємцем майна померлої матері , спадщину за якою він прийняв , так як був зареєстрований , постійно проживає та проживав на день смерті матері разом з нею, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку йому відмовлено з мотивів відсутності правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Посилаючись на те, що позивач є спадкоємцем майна померлої ОСОБА_5 за заповітом, оригінал правовстановлюючих документів на земельну ділянку відсутній, з причин його втрати, а тому просить суд ухвалити рішення , яким визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлої 22.11.2009 року на земельну ділянку загальною площею 3,999 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої в межах ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за межами населеного пункту.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Надав пояснення аналогічні викладеним у позові. Зокрема вказав на те, що ОСОБА_5 за життя отримала 19.11.2002 року державний акт серії ІІ ЗК № 009270 на право приватної власності на земельну ділянку площею 3,999 га для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради. Проте оригінал державного акту був втрачений , що позбавляє позивача можливості отримати у спадщину земельну ділянку.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району у судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду клопотання у якому проти задоволення позовних вимог не заперечує та просив розглянути справу без його участі.

Приватний нотаріус Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Надіслала на адресу суду заяву згідно якої проти задоволення позовних не заперечує, просить розглянути справу без її участі.

Заслухавши пояснення представника позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що 22.11.2009 року померла ОСОБА_5, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №091379 від 23.11.2009 року виданим виконкомом ОСОБА_6 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, копія якого долучена до матеріалів справи./а.с.13 /

За життя ОСОБА_5 залишила на імя сина ОСОБА_2 заповіт посвідчений секретарем Руськокомарівської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області. ( а.с. 19)

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина за заповітом до складу якої входить належний їй житловий будинок, що знаходиться за адресою: Ужгородський р-н., с. Р. Комарівці, вул. Центральна, 33 та належну їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009270 виданого 19.11.2002 року на підставі розпорядження голови райдержадміністрації №439 від 19 листопада 2002 року та сертифікату РН №168801, земельну ділянку площею 3,999 га, на території ОСОБА_6 сільської ради, наданої для ведення товарного сільскогосподарства виробництва./а.с. 12 /

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_7 позивачу ОСОБА_2 видано 08.12.2011 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: Ужгородський р-н., с. Р. Комарівці, вул. Центральна, 33, зареєстрованого в реєстрі за № 2206. /а.с. 16/.

Як стверджено позивачем в позовній заяві оригінал державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009270 виданого 19.11.2002 року втрачений.

З довідки ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району №386 від 03.02.2016 року слідує, що на день смерті ОСОБА_5, яка померла 22.11.2009 року, за адресою Ужгородський район, с. Р. Комарівці, вул. Центральна, 33, разом з нею проживав її син ОСОБА_2 ( а.с. 8)

З довідки ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району №376 від 02.02.2016 року слідує, що державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009270 , вданий на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19 листопада 2002 року та сертифікату РН №168801 алежить померлій ОСОБА_5. ( а.с. 10)

Враховуючи, що спадщина за померлою ОСОБА_5 відкрилася у 2009 році, тому до даних правовідносин слід застосовувати норми ЦК України 2004 року.

Відповідно до ст. ст. 1217 1219 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки , що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця.

Із змісту ст. ст. 1223,1233 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; заповіт є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 1, 5)

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК).

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 08.12.2011 року за №49253338 ОСОБА_2 являється спдкоємцем померлої ОСОБА_5 /а.с. 17 /

Відповідно до абз. 2-3 п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Роз'яснень, що містяться у листі Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).

Як встановлено судом, позивачу ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що належала спадкодавцю ОСОБА_5, оскільки спадкоємцем не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно - земельну ділянку за адресою: Ужгородський р-н., с. Р. Комарівці, вул. Центральна, 33./а.с. 11/

Також з матеріалів справи слідує, що згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009270 виданого 19.11.2002 року на підставі розпорядження голови Ужгородської райдержадміністрації №439 від 19 листопада 2002 року та сертифікату РН №168801, ОСОБА_5 належала земельна ділянка площею 3,999 га. на території ОСОБА_6 сільської ради, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Тому після смерті ОСОБА_5 вказана земельна ділянка входить до складу спадкового майна.

Проте оригінал вказаного Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗК № 009270 виданого 19.11.2002 року втрачений.

Згідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 та ст. 392 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права.

ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, тобто порушено його цивільне право на отримання спадщини, яке згідно до ст.16 ЦК України підлягає судовому захисту шляхом визнання права на спадкове майно, що узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ викладеному у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування».

З урахуванням всіх обставин справи, а також те, що відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, суд приходить до висновку, що позивачем доведені ті обставини які викладені в позові, а отже він як спадкоємець за заповітом має право на майно померлої ОСОБА_5, інших спадкоємців, які б претендували на дане спадкове майно у спадщині немає, приймаючи до уваги, що відповідно до діючого законодавства позивач має право на спадкування за заповітом на майно, яке належало спадкодавцю, через відсутність правовстановлюючих документів позивач позбавлений можливості прийняти спадщину в установленому законом порядку, іншого порядку визнати за ним право власності на спадкове майно законодавством не передбачено, суд зважаючи на визнання відповідачем позову, дійшов висновку, що за позивачем слід визнати право власності в порядку спадкування за заповітом на земельну ділянку , що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1217,1218,1261,1297 ЦК України , ст. ст. 10, 60, 88, 212-215, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_2 подану в особі уповноваженого представника ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, РНОКПП НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку загальною площею 3,999 га для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, що розташована на території ОСОБА_6 сільської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті його матері ОСОБА_5.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8