Справа № 353/1023/15-ц
Провадження № 2/353/13/16
Р І Ш Е Н Н Я
27 липня 2016 року м.Тлумач
Тлумацький районний суд Івано-Франківської області у складі:
головуючого - судді Луковкіна У.Ю.
за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2
представників позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та адвоката - Косар М.Є.
третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору - ОСОБА_5
відповідача ОСОБА_6 та його представника адвоката Піварчука М.І.
прокурора Тлумацького відділення Тисменицької місцевої прокуратури Івано-Франківської області Магулій І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тлумач цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та за позовом третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору: ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав, -
В С Т А Н О В И В:
07.10.2015 року позивачка ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Тлумацької РДА, про позбавлення батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі по 800,0 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що вона разом з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішення Тлумацького районного суду від 2003 року розірвано. За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідач створив іншу сім`ю, здоров`ям та вихованням сина не цікавиться, не провідує його, матеріально не допомагає утримувати сина, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Вказує, що вона хворіє, являється інвалідом І-ої групи, витрачає кошти на своє лікування та утримання сина. А тому, враховуючи те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачка просила позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнути з відповідача на її корить аліменти на утримання сина в розмірі по 800,0 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
25.11.2015 року позивачка ОСОБА_3 подала до суду додаткову позовну заяву, якою збільшила позовні вимоги та просила також стягнути з ОСОБА_6 на її користь 5750,0 грн. додаткових витрат понесених на навчання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
02.12.2015 року відповідач ОСОБА_6 подав до суду заперечення на додаткову позовну заяву, в якому просив в задоволенні позову в частині збільшення позовних вимог та позбавлення його батьківських прав відносно сина відмовити. Зазначив, що вказані у позовній заяві обставини щодо ухилення ним від виконання батьківських обов`язків не відповідають дійсності. Зокрема, за час перебування у шлюбі він дбав про сім`ю, займався вихованням сина, доглядав за господарством, проходив службу по контракту у військовій частині № НОМЕР_1 та отримував заробітну плату. У 2002 році переїхавши з сім`єю в м. Тлумач, влаштувався на роботу в будівельний магазин, забирав дитину з садка, займався вихованням сина. Після розірвання шлюбу з позивачкою, остання ігнорувала його, забороняла приходити до сина, а тому він був змушений зустрічатись з сином на вулиці та у школі. У школі він цікавився його успіхами у навчання та спорті, давав йому постійно кошти, подарував мобільний телефон, велосипед, забирав до себе додому. Тоді як, позивачка неодноразово влаштовувала скандали та забороняла сину бачитись з ним. Крім цього, він неодноразово цікавився навчанням сина в інституті та можливістю оплатити його навчання в ІІ-му семестрі. Враховуючи те, що він має на утриманні іншу сім`ю, в т.ч. троє малолітніх дітей, ніде не працює, здійснює догляд за перестарілою ОСОБА_7 , а його теперішня дружина перебуває в декретній відпустці, він не має змоги виплатити на користь позивачки суму 5750 грн.
27.07.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну вимогу позивачки про стягнення з ОСОБА_6 на її користь 5750,0 грн. додаткових витрат понесених на навчання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було залишено без розгляду відповідно до поданих нею письмових клопотань.
24.12.2016 року від третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору: ОСОБА_5 до суду надійшла позовна заява про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно нього. Свої вимоги обґрунтовував тим, що коли йому було п`ять років, то відповідач покинув його після розлучення з матір`ю. За цей період часу відповідач лише тричі привітав його з днем народження, ніколи не спілкувався, не провідував у дитсадку та школі, не піклувався про його фізичний та духовний розвиток, не брав участі у матеріальній підтримці. Його вихованням та навчанням займалась виключно мати з бабусею та брат матері, які підтримували його, допомагають здобути вищу освіту, тобто відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов`язків.
18.01.2016 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_5 було залучено до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору.
02.02.2016 року ОСОБА_6 подав до суду заперечення на позовну заяву ОСОБА_5 про позбавлення його батьківських прав та просив в задоволенні позову відмовити. Свої заперечення обґрунтовував тим, що інформація зазначена у позовній заяві сина не відповідає дійсності, оскільки була викладена тещею та позивачкою, що спростовується документами та показами свідків. Зокрема, він не ухилявся від виконання батьківських обов`язків, тоді як син дотримувався вказівок позивачки та ігнорував його, будучи заляканим. До того ж він неодноразово їздив в Польщу на заробітки та вносив на його ім`я кошти.
Позивачка ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, причин неявки суду не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена.
Представники позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 та адвокат Косар М.Є. в судовому засіданні просили позов задовольними в повному обсязі.
Представник позивачки ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні, яка є матір`ю позивачки, повідомила, що відповідач ніколи не цікавився життям та вихованням сина ОСОБА_8 , матеріально не допомагав утримувати дитину. Ствердила, що відповідач декілька разів дарував ОСОБА_8 подарунки (велосипед, мобільний телефон) та брав його «на морозиво». Також зазначила, що матір відповідача робила спроби налагодити стосунки з внуком та батька з сином, давала ОСОБА_8 дрібні кошти. Коли приїхала з заробітків, то давала йому 50 Євро. Щодо коштів, які відповідач переказом направив сину пояснила, що вона відмовилась їх прийняти без відома ОСОБА_8 . Ствердила, що ніхто з їхньої родини жодного разу не звертався до відповідача з проханням про матеріальну допомогу, не повідомляли його про те, до якого саме вузу буде поступати ОСОБА_9 . Щодо тверджень відповідача про те, що вона забороняла внуку бачитись з батьком, намовляла його та саме вона стала ініціатором даного позову зазначила, що ці твердження є надуманими та безпідставними.
Представник позивачки ОСОБА_3 адвокат Косар М.Є. зазначила, що підставою даного позову є те, що відповідач ухиляється від батьківських обов`язків. Просила суд взяти до уваги те, що сам неповнолітній подав окремий позов про позбавлення прав відповідача, а отже це свідчить про те, що він з батьком уже давно чужі люди, бо ОСОБА_9 з дитинства не відчував батьківської любові від нього, і останній не зробив жодних кроків для примирення з сином.
В судовому засіданні третя особа з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 просив позов задовольнити в повному обсязі. На обгрунтування позовних вимог зазначив, що батько жодного разу не запитав про його життя та здоров`я, за час наданий їм для примирення не зробив жодного кроку назустріч, завжди приходить до нього з адвокатом. Ствердив, що в дитинстві батько декілька разів дарував йому подарунки та приїжджав до нього, проте, після того як пообіцяв купити йому комп`ютер, це робити перестав. Пояснив, що сам ніколи не старався налагодити стосунки з батьком: не дзвонив, не приходив та не шукав зустрічі з ним, хоча також хотів відчувати батьківську опіку та піклування. Зазначив, що ніколи та ні про що не просив батька, і нічого від нього не хоче, бо він для нього чужий. Тільки матір, бабця та дядько є для нього рідними людьми.
Представник третьої особи: органу опіки та піклування Тлумацької РДА Шкварок І.В. в судове засідання не з`явилась, до суду подала письмову заяву, в якій просила судовий розгляд справи провести без її участі.
Відповідач ОСОБА_6 та його представник адвокат Піварчук М.І. заперечили проти задоволення позову ОСОБА_3 в частині позбавлення батьківських прав, просили в задоволенні цієї частини позову відмовити. Щодо задоволення позову ОСОБА_3 в частині стягнення аліментів не заперечують, просили стягнути аліменти в меншому розмірі.
Відповідач ОСОБА_6 пояснив, що дуже любить сина, завжди пам`ятав про нього і хотів піклуватись. Коли вони проживала разом з позивачкою та ще протягом 2-3 місяців після розлучення, саме він та його матір піклувались про ОСОБА_8 , він водив та забирав його до дитячого садка, а також доглядав за домашнім господарством. Оскільки роботи не було, він був змушений їздити на заробітки. Він вдруге одружився, живе в с. Олешів, і у нього з другою дружиною 3 малолітніх дітей, які теж потребують батьківської любові та піклування. Проте, коли він приїжджав додому, він приходив до школи, при зустрічі з сином він, його матір та брат давали ОСОБА_8 гроші. Син казав, що йому забороняють ходити до батька. Його друга дружина не заперечує щодо спілкування з сином ОСОБА_8 . Коли ОСОБА_9 був десь у 5-6 класі, позивачка повернула гроші, які він дав їй на утримання сина, сказала, що їй нічого не треба, а тесть зі скандалом вигнав його з двору. Зараз він дуже хоче відновити стосунки з сином. Тому він неодноразово направляв Олегу поштові перекази, дзвонив, хотів зустрічатись. Але навіть домовившись з сином про зустріч, на другий день, ОСОБА_9 навіть не хотів відвісти на телефонні дзвінки. Вважає, що саме бабця матір позивачки налаштовує сина проти нього.
Прокурор в судовому засіданні проти позовних вимог позивачки та третьої особи з самостійними вимогами заперечив щодо задоволення позовів про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав, просив в задоволенні позовів відмовити. Щодо позову ОСОБА_3 про стягнення з відповідача аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_8 вважає позов підставним, просила позов в цій частині задовольнити.
Свідок ОСОБА_10 (дружина відповідача) повідомила, що уже близько 10 років вона одружена з відповідачем, з яких близько 5 років останній перебував на заробітках. Повідомила, що чоловік завжди пам`ятав про свого першого сина ОСОБА_8 , намагався спілкуватись та допомагати йому, на що вона ніколи не заперечувала. Зазначила, що всім спробам чоловіка поспілкуватись з сином та налагодити відносини, перешкоджали позивачка та її матір. Наприклад, коли чоловік приїжджав в село на хотів повезти сина на морозиво, то позивачка не дозволяла з надуманих підстав. Родина позивачки настільки негативно настроїла ОСОБА_8 проти батька, що приблизно у 2009-2010 р. чоловік біг за ОСОБА_8 по парку, а той тікав від нього.
Свідок ОСОБА_11 повідомила, що її син та ОСОБА_9 дружать. Під час навчання ОСОБА_8 у Нижнівській школі батько не приходив до школи та не цікавився навчанням сина. Її син розказав їй, що батько ОСОБА_8 приходив на площадку біля школи та давав ОСОБА_8 гроші, але він їх не взяв.
Свідок ОСОБА_12 повідомила, що знає родину позивачки дуже давно, але в більш близьких відносинах перебувають з 2008 р. З 2010 р. по даний час не бачила відповідача вдома у позивачки. Вважає, що ОСОБА_9 сам захотів позбавити батька батьківських прав. Зазначила, що бабця відповідача, яка проживала у с. Нижнів, дуже любила ОСОБА_8 , спілкувалась з ним та допомагала йому. Також повідомила, що їй відомо про те, що відповідач дарував якісь подарунки сину та в молодших класах возив сина на морозиво.
Свідок ОСОБА_13 (подруга матері позивачки) повідомила, що вона раніше працювала вчителькою в школі в с. Нижнів. Коли відповідач перебував у шлюбі з позивачкою, то він працював у господарстві матері, а позивачки в с. Нижнів. Олег навчався в Нижнівській школі з 4 класу, але батько не цікавився його навчанням. Знає, що відповідач робив деякі подарунки сину. Щодо аліментів, то ОСОБА_4 (матір позивачки) казала, що їм не були потрібні аліменти від відповідача. На даний час існують проблеми з оплатою навчання ОСОБА_8 , а тому вони звернулись до суду з позовом.
Свідок ОСОБА_14 (брат відповідача) повідомив, що брат давав гроші сину, коли міг. Після одруження брат з позивачкою спочатку жили в селі, а потім у м. Тлумач. Брат водив дитину в садок. Пізніше, коли брат повернувся з заробітків, позивачка вигнала його з квартири та розвелась з ним, а її тато вигнав його з подвір`я і сказав йому, щоб він більше не приходив. З того часу дитину нікуди не відпускали з батьком, але він всеодно цікавився сином. ОСОБА_9 також приходив до бабці відповідача.
Свідок ОСОБА_15 (знайомий неповнолітнього ОСОБА_5 ) повідомив, що він старше ОСОБА_8 на 8 років та зустрічається з ОСОБА_8 на футбольній площадці. Коли у 2014 р. році він, ОСОБА_9 та його дядько ОСОБА_16 були на рибалці, то відповідач та ОСОБА_9 навіть не привітались один з одним. Ствердив, що приблизно у квітні 2015 р. на площадку, де вони грали у футбол, приходила бабця ОСОБА_8 та давала йому гроші.
Відповідно до ст. 12 Конвенції про права дитини, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства». Статтею 171 СК України передбачено, що дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також з питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Проте суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Неповнолітній ОСОБА_5 , допитаний як свідок на початку судового розгляду справи, повідомив, що пам`ятає, що в садок його водили батько та матір. В молодших та середніх класах школи батько подарував йому мобільний телефон та гірський велосипед, але пізніше перестав цікавитись його життя та вихованням. Самостійно він до батька не дзвонив, бо у нього не було потреби, а при зустрічі з батьком він з ним не вітався, бо вважав, що це має зробити першим батько. Ствердив, що бабця ОСОБА_17 (матір відповідача) давала йому гроші, а також він спілкувався з бабцею відповідача, яка проживала у с. Нижнів. Батько приходив на спортивний майданчик, коли він тренувався. Коли батько направив йому гроші поштовим переказом, то за вказівкою бабці він відмовився приймати переказ, про що розписався в повідомленні.
Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Частиною 2 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. В свою чергу статтею 14 зазначеного Закону зазначається, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Аналогічні норми містить і стаття 9 Конвенції ООН про права дитини: «Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини».
Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України.
Згідно ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам, а також обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Частиною 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини та першочергове право батьків перед іншими особами на те, щоб неповнолітня дитина проживала з ними та право батьків на її виховання.
Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.
Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Згідно роз`яснень викладених в абз. 2 п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Заслухавши учасників справи, допитавши свідків, врахувавши думку неповнолітнього ОСОБА_5 та органу опіки та піклування, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов ОСОБА_5 в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає до задоволення, а позов третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 та позов ОСОБА_5 про позбавлення батьківських прав не підлягають до задоволення, оскільки під час судового розгляду не здобуто належних та допустимих доказів, які б свідчили про свідоме та систематичне ухилення відповідача ОСОБА_6 від виконання батьківських обов`язків щодо його неповнолітньої дитини та інших підстав для позбавлення його батьківських прав, передбачених ст. 164 СК України.
Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Так, ухвалою судді Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 08.10.2015 року орган опіки та піклування Тлумацької РДА Івано-Франківської області було зобов`язано надати письмовий висновок про доцільність/недоцільність позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав щодо його дитини.
Згідно висновку № 734/01-18/03 Тлумацької РДА Івано-Франківської області про недоцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина від 06.11.2015 р., встановлено, що ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 . За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У 2003 році рішенням Тлумацького районного суду Івано-Франківської області шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 розірвано, а місцем проживання неповнолітньої дитини визначено місце проживання його матері. Службою у справах дітей РДА було здійснено виїзд до місця проживання батьків та встановлено, що у них створені належні умови для проживання, навчання та виховання дитини. Батько дитини не бажає, щоб його позбавляли батьківських прав, має намір допомагати та оплатити сину увесь період навчання в медичній академії. Заслухавши матір дитини комісія дійшла до висновку, що позбавлення батьківських прав батька необхідне тільки заради економічної вигоди, тобто для отримання дитиною статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та можливості продовження навчання у Івано-Франківській медичній академії на державній формі навчання. Неповнолітня дитина ОСОБА_5 не бажає спілкуватись з батьком та брати від нього гроші на навчання, оскільки вони уже давно чужі люди. Проте комісія одноголосно проголосували за недоцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 (Том-1 а.с. 45).
Вказані обставини також викладені в витязі з протоколу № 9 комісії з питань захисту прав дитини Тлумацької РДА від 29.10.2015 року, копія якого міститься в матеріалах справи. Також у протоколі зазначено, що ОСОБА_4 (матір позивачки) заявила, що вона згідна відкликати судовий позов у випадку оплати батьком повного курсу навчання в медичній академії за 6 років навчання, що еквівалентно 6 тис. доларів США (Том-1 а.с. 140).
Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 01.04.2016 року було задоволено клопотання третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 та зобов`язано орган опіки та піклування Тлумацької РДА надати суду письмовий висновок щодо доцільності/недоцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав.
23.05.2016 року орган опіки та піклування Тлумацької РДА надав суду письмовий висновок № 400/01-18/02 про доцільність позбавити ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 . Зокрема, на комісії було встановлено, що неповнолітній наполягає на позбавленні батьківських прав свого батька, оскільки останній жодного разу не запитав його як він живе, не поцікавився особистими досягненнями, жодного кроку на зустріч не зробив, не познайомив зі своїми дітьми, приходив до нього тільки з адвокатом, дзвонив зранку коли йому вигідно, незважаючи на те, що син перебував на парах, самопідготовці чи футболі. На засіданні комісії батько повідомив, що заперечує проти позбавлення його батьківських прав, проте на запитання, які він зробив кроки для примирення з сином, чіткої відповіді не надав, а повідомив, що не знайшов часу для сина, оскільки у нього захворіли діти від іншої сім`ї. Також комісія при винесенні рішення брала до уваги те, що ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_5 призвело до того, що неповнолітній жодного разу у своїй розмові не назвав ОСОБА_6 батьком, що свідчить про втрачений духовний зв`язок батька і сина та про те, що неповнолітній під словом батько бачить чужу йому людину (Том-1 а.с. 224).
На вказаний висновок комісії Тлумацької РДА Твердохліб В.Д. (відповідач) подав письмову скаргу до Івано-Франківської ОДА з тих підстав, що даний висновок був необ`єктивним, оскільки комісія не допустила на засідання його адвоката, позбавивши його права на захист, обмежила його конституційні права, не надала йому можливості викласти свої доводи і переконання, висновки комісії прийняті під тиском матері позивачки ОСОБА_4 , а загальні висновки комісії не відповідають фактичним обставинам (Том-1 а.с. 228-231). За наслідками розгляду скарги листом від 29.06.2016 р. ОСОБА_6 була надана відповідь аналогічного змісту з висновком органу опіки та піклування Тлумацької РДА № 400/01-18/0223.05.2016 року (Том-2 а.с. 9). Не погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Тлумацької РДА № 400/01-18/0223.05.2016 року та відповіддю начальника служби у справах дітей Івано-Франківської ОДА від 29.06.2016 р. ОСОБА_6 на ім`я Міністра міністерства соціальної політики України направив відповідну скаргу (Том-2 а.с. 3-4).
Суд не погоджується з висновком органу опіки та піклування Тлумацької РДА № 400/01-18/02 від 23.05.2016 року, оскільки він є необгрутованим, не містить посилання на підстави та докази, в зв`язку з якими комісія прийшла до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки не підтверджено фактів щодо злісного ухилення відповідача від піклування про фізичний, духовний та моральний розвиток дитини, від його матеріального забезпечення та виховання. Крім того, зазначений висновок прийнятий з порушенням прав відповідача на правову допомогу, оскільки при розгляді даного питання не був присутній адвокат відповідача, який прибув на засідання комісії, проте йому не дозволили брати участь у засіданні.
Отже, при прийнятті висновку Тлумацькою РДА Івано-Франківської області недостатньо вивчена ситуація, яка стала приводом для розгляду даної справи судом, не повністю досліджені обставини життя дитини та участь батька і матері у його вихованні та утриманні.
Враховуючи вказане, суд вважає, що висновок Тлумацької РДА Івано-Франківської області, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення ОСОБА_6 (відповідача) батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є необґрунтованим та передчасним, оскільки в основу даного висновку неповне та необ`єктивне дослідження всіх умов життя неповнолітнього ОСОБА_5 та його батька, не дано оцінки впливу на неповнольотнього його бабці ОСОБА_4 , виховання та утримання за участі батька ОСОБА_6 . Крім того, в ході розгляду справи встановлено, що вказаний висновок Тлумацької РДА Івано-Франківської області не відповідає інтересам дитини, не узгоджується із встановленими в засіданні обставинами та поясненнями учасників процесу, не містить мотивів відносно того, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини і яким саме інтересам цієї дитини. Зазначений висновок органом опіки та піклування зроблено лише на підставі відомостей, одержаних від представника позивача ОСОБА_4 , без врахування пояснень відповідача та без з`ясування фактичної можливості відповідача в повному обсязі виконувати свої батьківські обов`язки щодо неповнолітнього сина.
Більш обгрунтованим та таким, що відповідає фактичним обстиавин справи, суд вважає перший висновок № 734/01-18/03 Тлумацької РДА Івано-Франківської області про недоцільність позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав щодо його неповнолітнього сина, оскільки, на думку суду, саме такий висновок відповідає інтересам дитини. Посилання представників позивачки на те, що під час прийняття цього висновку не було з`ясовано думку самого неповнолітнього ОСОБА_5 не відповідає дійсності, оскільки сам висновок містить інформацію про телефонну розмову з неповнолітнім ОСОБА_5 , який повідомив про те, що не бажає спілкуватись з батьком та брати від нього гроші на навчання, оскільки вони уже давно чужі люди.
Приймаючи рішення про відмову у позові, суд також бере до уваги наступні фактичні обставини справи, встановлені у судовому засіданні.
Судом встановлено, що ОСОБА_6 (відповідач) та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який 02.09.2003 року було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (Том-1 а.с 4). За час перебування у шлюбі у них народився син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (Том-1 а.с. 3). Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_3 (позивачка) проживає в с. Нижнів Тлумацького району Івано-Франківської області разом з матір`ю ОСОБА_4 та братом ОСОБА_18 та у неї на утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Колишній чоловік ОСОБА_6 не допомагає у вихованні та навчанні сина, дружніх стосунків не підтримує (Том-1 а.с. 5). Згідно копії Довідки до акту огляду МСЕК ОСОБА_3 (позивачка) являється інвалідом І-ої групи загального захворювання (Том-1 а.с. 6). Згідно листа Тлумацької ЦРЛ ОСОБА_3 (позивачка) знаходиться на обліку в обласному клінічному онкодиспансері, неодноразово знаходилась на стаціонарному лікуванні в обласному клінічному онкодиспансері та за своїм станом здоров`я є непрацездатною та потребує стороннього догляду пожиттєво (Том-1 а.с. 66). Відповідно до копії довідки УПФУ в Тлумацькому районі ОСОБА_3 (позивачка) перебуває на обліку в УПФУ та отримує пенсію по інвалідності з 10.07.2008 року ІІ-ої групи, а з 15.07.2015 року по інвалідності І-ої групи в розмірі 1486,42 грн. (Том-1 а.с. 67). Відповідно до довідки про доходи, виданої Івано-Франківським національним медичним університетом 14.12.2015 року, неповнолітній ОСОБА_5 (третя особа) навчається у Івано-Франківському національному медичному університеті на платній формі навчання, стипендія йому не призначалась (Том-1 а.с. 117). Відповідно до характеристики Нижнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 27.01.2016 року ОСОБА_5 (третя особа) за час навчання у школі проявив себе старанним, відповідальним та активним учнем. Виховувався у неповній сім`ї, проживав разом з матір`ю, яка цікавилась його навчанням та вихованням за участю дідуся ОСОБА_18 та бабусі ОСОБА_4 . Тоді як, ОСОБА_6 (відповідач) навчанням сина не цікавився, жодного разу не був присутнім на батьківських зборах та не проходив до школи (Том-1 а.с. 136).
При прийняття рішення по даній справі суд, в першу чергу, виходить з інтересів неповнолітньої дитини та враховує відсутність належного та мотивованого висновку органу опіки та піклування щодо обставин спору та про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 (відповідача) стосовно його сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
При прийнятті рішення суд приймає до уваги те, що відповідач бажає налагодити з сином нормальні стосунки та вживає заходів до спілкування з ним та надає дитині матеріальне забезпечення достатнє для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, як передбачено ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства». Про те під час розгляду справи судом з`ясовано, що саме за вказівкою бабці (матері позивачки) неповнолітній ОСОБА_5 відмовляється спілкуватись з батьком та приймати від нього матеріальну допомогу.
Таким чином, судом встановлено, що в даному випадку відповідач не виконує свої батьківські обов`язки в належному обсязі, проте це є наслідком не його свідомої винної поведінки. Тому встановлені факти не дають суду дійти безумовного висновку про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо сина та щодо застосування відносно нього крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав, оскільки відсутні підстави вважати, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще.
При цьому суд також враховує пояснення самого неповнолітнього ОСОБА_5 в судових засіданнях. Зокрема, з виступу в судових дебатах вбачається, що він засмучений у зв`язку з тим, що в нього не склалися стосунки з батьком, оскільки завжди хотів мати батьківську підтримку та піклування, але, на жаль, їх не отримує. Також за виступів неповнолітнього ОСОБА_5 в судових засіданнях чітко вбачається величезний вплив на нього бабці ОСОБА_4 : саме за її вказівкою він відмовився приймати поштові перекази від батька, не відповідав на телефонні дзвінки батька, коли той намагався налагодити з ним стосунки. Виступ в дебатах, оформлений письмово та долучений до матеріалів справи, повністю ідентичний другому висновку органу опіки та піклування.
При цьому суд зауважує, що батько повинен враховувати вікові потреби своєї дитини, зокрема, щодо її культурного розвитку, навчання, підготовки до самостійного життя, а не тільки очікувати коли син виявить бажання з ним спілкуватися. Проте суд вважає, що ці кроки повинні бути взаємними. Також суд звертає увагу відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а органу опіки та піклування на здійснення контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків.
Виходячи із встановлених в судовому засіданні обставин, зазначених норм права та роз`яснення Верховного Суду України, суд приходить до висновку про те, що позивачкою та третьою особою з самостійними вимогами на предмет спору не було належним чином доведено ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, їх вимога про позбавлення відповідача батьківських прав не буде відповідати інтересам дитини, є передчасною, і обставини, на які вони посилаються не є достатніми та належним чином підтвердженими для застосування до відповідача, як батька, такого крайнього та виключного заходу, як позбавлення батьківських прав, а тому в задоволенні позовів в частині позбавлення відповідача батьківських прав слід відмовити.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей. При ухиленні від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до вимог ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина, інші обставини, що мають істотне значення.
З`ясувавши обставини, які згідно ст. 182 СК України враховуються при визначенні розміру аліментів, враховуючи те, що позивачка та відповідач ніде не працюють, однак відповідач в добровільному порядку сплачував аліменти та оплатив за навчання сина в Івано-Франківському національному медичному університеті, а отже має кошти для сплати аліментів, суд вважає, що позов в цій частині підлягає до задоволення, а тому з відповідача слід стягувати на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 800,0 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць належить допустити до негайного виконання.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стороні, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. При такому вирішенні позову судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав слід покласти на рахунок держави, а судовий збір у встановленому законодавством розмірі за позовною вимогою про стягнення аліментів слід стягнути з відповідача на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 7, 19, 141, 151, 164, 180, 182, 184 Сімейного кодексу України, п.п. 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 3, 12, 18, Конвенції ООН про права дитини, ч. 2 ст. 11, ст. 14 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 57-60, 169, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Повну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Олешів Тлумацького району Івано-Франківської області, на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жительки АДРЕСА_2 , аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі по 800 (вісімсот) гривень 00 копійок щомісячно.

Стягнення розпочати з 07 жовтня 2015 року і проводити до досягнення дитиною повноліття.

Стягнення аліментів в розмірі платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_6 , третя особа: Орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - відмовити.

В задоволенні позову третьої особи з самостійними вимогами на предмет спору: ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , заінтересована особа: Орган опіки та піклування Тлумацької районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителя с. Олешів Тлумацького району Івано-Франківської області, на користь держави , р/р НОМЕР_2 , МФО 836014, УДК в Тлумацькому районі, 551 (п`ятсот п`ятдесят одну) гривню 20 копійок судового збору за вимогою про стягнення аліментів.

Судовий збір за вимогами про позбавлення батьківських прав покласти на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом десяти днів з дня його проголошення через Тлумацький районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча У.Ю. Луковкіна