Дата документу 26.07.2016
Справа № 320/2663/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом Концерна Міські теплові мережі до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, який згодом уточнив, збільшивши позовні вимоги, просить стягнути з відповідачки вартість спожитої теплової енергії за період з вересня 2012 року по липень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 46 759, 06 грн. та судові витрати в розмірі 1 378, 00 грн.

Позов обґрунтований тим що, 30.09.2015 року Концерн «МТМ» звертався до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості за відпущену теплову енергію. 19.11.2015 року ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області судовий наказ від 23.10.2015 року по справі № 320/8497/14-ц скасовано. Концерн «МТМ» в особі Філії Концерна Міські теплові мережі Орджонікідзевського району в період з вересня 2012 року по липень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по лютий 2016 року надав відповідачці послуги з постачання теплової енергії в гарячій воді в нежиле приміщення ІІІа підвалу літ. А-5, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 136-136а, яке належить їй на праві приватної власності. Відповідачка протягом вказаного періоду не виконувала свої обовязки по сплаті спожитої теплової енергії, не здійснювала жодної оплати за спожиту теплову енергію, у звязку з чим має заборгованість перед позивачем в сумі 46 759, 06 грн. 14.09.2015 року на адресу відповідача було направлено рахунки та акти виконаних робіт за спірний період, а також вимога сплатити заборгованість в семиденний термін в порядку ст. 530 Цивільного кодексу України. Однак вказана вимога на теперішній час не задоволена відповідачкою. З метою недопущення порушення конституційного права громадян в користуванні теплом і забезпечення збереження їх здоров'я, позивач здійснював та продовжує здійснювати постачання теплової енергії в гарячій воді в нежиле приміщення позивачки, що підтверджується відповідними графіками подачі теплоносія в житловому фонді за 2012 -2016 роки. Концерн «МТМ» звертався до відповідачки з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Однак, відповідачем станом на теперішній час не укладено з Концерном «МТМ» договір купівлі продажу теплової енергії. Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з відповідачки на користь позивача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини. Також зазначають, що відключення окремих приміщень від мереж централізованого теплопостачання неодмінно вплине на безперебійну роботу інженерного устаткування будинку в цілому й на санітарно-гігієнічні умови інших квартир та суміжних приміщень, адже порушується гідравлічний і тепловий режими. Важливою й непереборною властивістю вже наявного централізованого теплопостачання є технічна нероздільність системи, у якій робота кожного елемента системи теплопостачання кожного споживача гідравлічно впливає на роботу всіх елементів системи. Будь-яке втручання в неї шляхом зміни гідравлічного опору (від'єднання від системи централізованого теплопостачання) погіршує роботу загальної системи, чим порушує права інших мешканців, що є недопустимо відповідно до Цивільного кодексу України та Конституції України. Відключення теплопостачання в окремому приміщенні значною мірою порушить вимоги СНиПу (Строительных норм и правил), а саме вплине на якість теплопостачання до інших житлових та нежитлових приміщень будинку. Таким чином, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, просить його задовольнити та стягнути на його користь заборгованість з відповідачки.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримала позов по вказаним в ньому доводам та підставам та просила задовольнити його в повному обсязі. Крім того, пояснила, що відповідачка протягом тривалого часу не надавала можливість доступу працівникам Концерну «МТМ» до вказаного приміщення, не передавала показання лічильника представникам позивача, на повірку лічильник не передавала. Тільки 26 серпня 2014 року за заявою відповідачки працівниками концерну обстежено систему теплоспоживання, про що складено відповідний акт, встановлено, що показання лічильника становлять 2,3 м. куб, після водоміра -видимий розрив. Розрахунок теплового навантаження виконано по фактично встановленим трубопроводам Архітектурною майстернею "В. Кузьменко" у 2007 році. Таким чином, з серпня 2014 року позивач припинив нарахування за гарячу воду відповідачці. Крім того, 25 грудня 2015 року після отримання заяви відповідачки щодо проведення ізоляції труб в результаті обстеження приміщення складено акт, яким встановлено ізоляцію трубопроводів та стояка. Розрахунок теплового навантаження на опалення виконано по фактичному теплоспоживанню Архітектурною майстернею "В. Кузьменко" у 2007 році. Тобто, з лютого 2016 року відповідачці Концерном вже нараховано за опалення за меншим тарифом з урахуванням ізоляції. Зазначила, що за січень 2016 року відповідачці виставлено рахунок за попереднім тарифом, незважаючи на фактичне менше споживання нею теплової енергії тому, що довго складався відповідний перерахунок.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, надала відповідні заперечення, посилалась на те, що відповідачем пропущено строк позовної давності, оскільки подання заяви про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності. Також зазначає, що відсутність укладеного договору на теплопостачання виключає можливість стягнення з неї плати за таке користування. Крім того, вказує, що при складанні акту від 26 серпня 2014 року встановлено, що показання лічильника становлять значення, які були зафіксовані у 2007 році при його встановленні, тобто в наявності той факт, що вона взагалі не споживала гарячу воду. Поряд з цим відповідачка зазначила, що до серпня 2014 року вона не подавала заяви до позивача зафіксувати цей факт. Крім того, посилається на рішення суду від 16 липня 2012 року, яким було відмовлено Концерну «МТМ» у задоволенні частини позову до неї за період з 01.01.2010 року по лютий 2011 року про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, як на підставу для неможливості задоволення даного позову. Також зазначила, що у 2009 році подавала заяву до позивача про відключення її від централізованого теплопостачання.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 2.1 Статуту концерну «Міські теплові мережі», затвердженого розпорядженням Запорізького міського голови № 99р від 08.04.2013 року, основною метою діяльності концерну «Міські теплові мережі» є здійснення виробничо-технічної діяльності, спрямованої на надійне та безперебійне забезпечення споживачів тепловою енергією, одержання прибутку для здійснення діяльності концерну та задоволення на його основі соціально-економічних інтересів трудового колективу концерну. /а.с. 91-104/.

Згідно п.4 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» від 26.04.2014 року виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії.

Згідно ст.24 Закону України «Про теплопостачання» одним з основних обов»язків споживача, є своєчасне укладання договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить нежиле приміщення ІІІа підвалу літ. А-5, яке знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, буд. 136-136а, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Орендного підприємства Запорізьке міжміське БТІ від 22.11.2007 року. /Т.1 а.с. 9/.

Концерн «МТМ» звертався до відповідачки з пропозиціями укласти договір купівлі-продажу теплової енергії в гарячій воді. Однак, відповідачем станом на теперішній час не укладено з Концерном «МТМ» договір купівлі продажу теплової енергії.(Т. 1 а.с. 11-38)

Про подачу теплоносія до нежитлового приміщення IIIа підвалу літ. А-5, яке знаходиться заадресою м.Запоріжжя, бул. Гвардійський буд. 136-136а свідчать графіки подачі теплоносія в житловому фонді за 2012-2016 роки, реєстри актів виконаних робіт (Т.1 а.с. 43-85; 227-234).

Отже, система опалення приміщень Відповідача є невідємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, в якому вони розташовані. Тож, факт наявності теплопостачання в приміщенні Відповідача в спірному періоді є підтвердженим.

Нарахування Відповідачу за поставлену в спірному періоді теплову енергію здійснювались на підставі «Розрахунку теплового навантаження на опалення» від 2007 року (а.с. 88-90 Т.1.).

Позивачем було відпущено теплову енергію Відповідачу за період: з вересня 2012 року по липень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року на загальну суму 35 057,20 грн., що підтверджується рахунками та актами приймання передачі теплової енергії , надісланими на адресу Відповідача; розрахунком основного боргу (а.с. 115-160; 113-114 Т.1).

Крім того, за період з жовтня 2015 р. по лютий 2016 р. у відповідачки теж утворилася заборгованість, яка згідно рахунків та актів приймання передачі теплової енергії, розрахунку основного боргу (а.с. 219-226 ; 217-218 Т.1) становить 11701,86 грн.

Однак, Відповідач на протязі спірного періоду не виконував свої обовязки по сплаті спожитої теплової енергії, не здійснив жодної оплати за спожиту теплову енергію.

26 серпня 2014 року працівниками концерну обстежено систему теплоспоживання за адресою відповідачки, про що складено відповідний акт, встановлено, що показання лічильника становлять 2,3 м. куб, після водоміра -видимий розрив. Розрахунок теплового навантаження виконано по фактично встановленим трубопроводам Архітектурною майстернею "В. Кузьменко" у 2007 році (а.с.86 Т.1). Таким чином, з серпня 2014 року позивач припинив нарахування за гарячу воду відповідачці.

25 грудня 2015 року працівниками концерну складено акт обстеження системи тепло споживання приміщення відповідачки, яким встановлено ізоляцію трубопроводів та стояка. Розрахунок теплового навантаження на опалення виконано по фактичному теплоспоживанню Архітектурною майстернею "В. Кузьменко" у 2007 році. В подальшому були виконані роботи з ізоляції трубопроводів (а.с.4 Т.2). Тобто, з лютого 2016 року відповідачці Концерном вже нараховано за опалення за меншим тарифом з урахуванням ізоляції.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч.1 ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У відповідності до ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язання наступають правові наслідки, встановлені договором або законом, а саме - відшкодування винною стороною збитків.

Відповідно до положень ст. 1 Закону України "Про теплопостачання" постачання теплової енергії (теплопостачання) - господарська діяльність, пов'язана з наданням теплової енергії (теплоносія) споживачам за допомогою технічних засобів транспортування та розподілом теплової енергії на підставі договору. Споживач теплової енергії - фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Згідно з ч. 1 ст. 19 Закону України "Про теплопостачання" споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідач не надала доказів щодо відсутності факту надання послуг з теплопостачання. Надання послуг теплопостачання за умови відсутності відповідного договору не звільняє споживача від оплати вартості наданих послуг.

Вказаний висновок ґрунтується на ч.3 ст.205 ЦК України, якою передбачено, що воля сторони до вчинення правочину у випадках, встановлених договором або законом, може виражатися її мовчанням.

Відсутність укладеного між сторонами договору купівлі-продажу теплової енергії, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з Відповідача на користь Позивача вартості послуг з теплопостачання, оскільки між Позивачем та Відповідачем склалися фактичні договірні відносини.

Зазначений висновок підтверджується Постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.11.2015 року по справі № 6-582 цс 15.

Наказом Мінбуду України № 4 от 22.11.2005 року «Про порядок відключення окремих приміщень житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» зі змінами, внесеними Наказом Мінжитлокомунгоспу за № 169 від 06 жовтня 2007р., визначено процедуру надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання (далі - ЦО і ГВП) житлового будинку при відмові споживачів від ЦО і ГВП, яка унеможливлює відключення від теплопостачання окремих приміщень багатоквартирному будинку і передбачає можливість відключення від теплопостачання будинку в цілому за рішенням загальних зборів всіх власників (уповноважених осіб власників) приміщень у житловому будинку

Таким чином, судом встановлено, що позивач надавав відповідачу послуги з теплопостачання, а останній - приймав ці послуги. Відключення відповідача від централізованого теплопостачання не є можливим з технічної нероздільності системи, що вплинуло б на якість теплопостачання до інших житлових та нежитлових приміщень будинку, а отже, є технічно неможливим.

Вказане спростовує доводи відповідачки щодо того, що відсутність укладеного договору на теплопостачання виключає можливість стягнення з неї плати за таке користування і вказує на можливість стягнення з неї такої заборгованості.

Разом з тим, суд знаходить неправомірними дії позивача з виставлення відповідачці рахунків до сплати за споживання теплової енергії (опалення) за січень 2016 року без урахування вставновленого актом від 25 грудня 2015 року факту ізоляції трубопроводу. Аргументи позивача щодо необхідності тривалого часу для складання відповідних розрахунків не можуть обгрунтовувати необхідність сплати відповідачкою додаткових коштів поза фактично спожитих послуг.

Тому, на підставі розрахунку теплової енергії за січень 2016 року з урахуванням встановленого актом від 25 грудня 2015 року факту ізоляції трубопроводу , наданого представником позивача у ході судового розгляду (а.с.28 Т.2), суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки суму заборгованості за січень 2016 року саме в розмірі 891,61 грн., замість 3699,67 грн, вказаних у розрахунку основного боргу.

Суд критично відноситься до твердження відповідачки щодо того, що вона взагалі не споживала гарячу воду, що зафіксовано у вищедослідженому акті від 26.08.2014 року, що, на думку відповідачки, унеможливлює виникнення й стягнення з неї заборгованості за цей вид теплопостачання виходячи з наступного. Так, згідно п. 40 Правил користування тепловою енергією, затверджених Постановою КМ України від 3 жовтня 2007 р. N 1198, споживач теплової енергії зобов'язаний: дотримуватися вимог нормативно-технічних документів та договору; погоджувати з теплопостачальною організацією нові підключення і відключення та переобладнання системи теплоспоживання, які є причиною збільшення або зменшення обсягу споживання теплової енергії; надавати необхідні розрахункові документи на вимогу представників теплопостачальної організації для перевірки

правильності оплати та відповідності записів у них показам вузла обліку; повідомити теплопостачальну організацію про своє бажання щодо припинення споживання теплової енергії відповідно до договору. Так, як встановлено в судовому засіданні і що не заперечується сторонами, ОСОБА_1 звернулася до концерну з питання обстеження водоміру для встановлення факту неспоживання гарячої води саме в серпні 2014 року, коли й був складено відповідний акт.

Крім того, доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності суд знаходить неспроможними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що за заявою Концерну ««Міські теплові мережі» 23.10.2015р. видавався судовий наказ, скасований 19.11.2015р. З викладеного слідує, що мало місце переривання строку позовної давності. З даним позовом Концерн «Міські теплові мережі» звернувся 22.04.20165р., що, з урахуванням вищевикладеного, знаходиться в межах строку позовної давності у відповідності до ст.257 ЦК України.

Також посилання відповідача на рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 16 липня 2012 року, яким було відмовлено Концерну «МТМ» у задоволенні частини позову до неї за період з 01.01.2010 року по лютий 2011 року про стягнення заборгованості за спожиту теплову енергію, як на підставу для неможливості задоволення даного позову суд знаходить неспроможними, оскільки вказана справа стосувалася іншого часового проміжку, відносно якого стягувалася заборгованість з ОСОБА_1

Крім того, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо того, що в претензії від 12.07.2016 року, надісланої на її адресу позивачем вказано про загальну суму заборгованості станом на 01.07.2016 року у 649,08 грн., що вказує на необґрунтованість позову у зв»язку з наступним. Так, із змісту вказаної претензії (а.с.30 Т.2) вбачається, що заборгованість у розмірі 649,08 грн. виникла саме за період березень-квітень 2016 року, що знаходиться за межами заявлених позовних вимог, які, до речі, підтримує уповноважений представник позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Суд приходить до висновку про стягнення з відповідачки на користь позивача суми понесених судових витрати в розмірі 1 378 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 15, 74, 88, 179, 213-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення вартості спожитої теплової енергії - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р зі спеціальним режимом використання № 2813 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк», код МФО 313957, ) вартість спожитої теплової енергії за період з вересня 2012 року по липень 2014 року, з жовтня 2014 року по квітень 2015 року, з жовтня 2015 року по лютий 2016 року в сумі 43951 /сорок три тисячі дев»ятсот п»ятдесят одна) гривень .

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» (п/р № 1951 у Філії-Запорізьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк», код МФО 313957, ) судовий збір в сумі 1378,00 /одна тисяча триста сімдесят вісім/ гривень.

В задоволенні іншої частини позову - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова