АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7871/16 Справа № 202/2205/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2016 року м. Дніпро

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Осіяна О.М.,

суддів Григорченка Е.І., Повєткіна В.В.,

за участю секретаря Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Дочірнього іноземного підприємства «Дніпродор» про стягнення грошових коштів в рахунок відшкодування витрат на перебування у службових відрядженнях, а також 3% річних, інфляційних втрат, середнього заробітку за час затримки кінцевого розрахунку, моральної шкоди, витрат на юридичну допомогу,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом, в якому зазначив, що 26 лютого 2013 року його було прийнято на роботу в ДІП «Дніпродор» на посаду директора підприємства.

12.08.2013 року він був переведений на посаду заступника директора підприємства, де пропрацював до 30.12.2013 року.

За цей час перебування у трудових відносинах із підприємством він декілька разів виїжджав у службові відрядження за кордон, в Російську Федерацію, місце призначення - ТОВ «Дорбуд», м. Москва, а саме: з 21.07.2013 р. по 02.08.2013 р.; з 21.08.2013 р. по 20.09.2013 р.; з 22.09.2013 року. по 21.10.2013 р.; з 27.10.2013р. по 25.11.2013 р., а всього - 104 дні.

За час перебування у службових відрядженнях відповідач не сплатив йому відшкодування понесених витрат та компенсацій.

З цього приводу він звертався до ДІП «Дніпродор», але відповіді так і не отримав. А тому просив стягнути із відповідача грошові кошти в рахунок відшкодування витрат на перебування у службових відрядженнях, 3% річних, інфляційних втрат, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, грошову суму на відшкодування моральної шкоди, витрати на юридичну допомогу.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову суд зазначив, що відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Статтею 2 згаданого Закону визначено структуру заробітної плати. Зокрема структуру заробітної плати складають:

- основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку,

обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців;

- додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій;

- Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до Закону України "Про оплату праці" з урахуванням міжнародних рекомендацій у системі статистики оплати праці й стандартів Системи національних рахунків, була розроблена Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, зареєстрована в Міністерстві Юстиції України 27.01.2004 року за № 114/8713.

Пунктом 2 наказу Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5 дію Інструкції № 5 поширено на всіх юридичних осіб та їх відокремлені підрозділи незалежно від Форм власності й організаційно-правових форм господарювання.

Пунктом 1.3. Інструкції № 5 визначено, що фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до п/п 2.1.6. пункту 2.1 Інструкції до складу фонду основної заробітної плати належать, у тому числі, оплата праці за час перебування у відрядженні (не включає відшкодування витрат у зв'язку з відрядженням: добових, вартості проїзду, витрат на наймання житлового приміщення тощо).

Пунктом 3.15. Інструкції № 5 встановлено, що до інших виплат, що не належать до Фонду оплати прані, відносяться витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Тому суд прийшов до висновку, що витрати на відрядження не відносяться до заробітної плати, тобто ані до основної, ані до додаткової, ані до інших заохочувальних та компенсаційних виплат, а тому на такі виплати не поширюється дія ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи, що позивач пропустив строк визначений ч. 1 ст. 233 КЗпП України у задоволенні його позовних вимог суд вважає необхідним відмовити у повному обсязі.

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і задоволення позову доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково ототожнив поняття заробітної плати та фонду заробітної плати, а тому на позовні вимоги поширюється дія ч. 2 ст. 233 КЗпП України.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру заробітної плати. Зокрема структуру заробітної плати складають:

Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Отже, цією нормою не передбачено, що до Фонду оплати прані, відносяться витрати на відрядження: добові та витрати на наймання житлового приміщення.

Гарантії і компенсації при службових відрядженнях передбачені ст.121 КЗпП України.

Пунктом 3.15 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 року № 5, встановлено, що до інших виплат, що не належать до Фонду оплати прані, відносяться витрати на відрядження: добові (у повному обсязі), вартість проїзду, витрати на наймання житлового приміщення.

Крім того, копією довідки від 01.08.2016 року підтверджено забезпечення позивача харчуванням, житлом, транспортом за рахунок організації у період його перебування у відрядженні у липні-грудні 2013 року.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст. 309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 09 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із цього часу.

Судді: