Справа № 522/955/16-ц
Провадження № 2/522/3476/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Кравчук Т.С.,

при секретарі Антонецькому С.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання вимоги про повне дострокове повернення кредиту такою, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про визнання вимоги про повне дострокове повернення кредиту такою, що не підлягає виконанню.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 28.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2425-н, відповідно до умов якого Банк надав Позивачу кредитні кошти у розмірі 520 000,00 гривень зі сплатою 20 % річних строком користування до 28.06.2016 року.

В забезпечення виконання умов кредитного зобовязання 28.08.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за Р№ 1085. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 64,3 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2008.

Згідно п. 3.4. Кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником та або Майновим поручителем будь-яких зобовязань за Іпотечним Договором.

Також зазначеним пунктом договору передбачено, що виконання Позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми Кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку.

Банк направив на адресу Позивача письмову вимогу № 28/4132 від 30.06.2010, і тим самим, на думку Позивача, змінив строк виконання основного зобовязання.

Однак, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» направило на адресу Позивача іншу вимогу за № 28/01-3/2425-н від 14.12.2015, якою, на її думку знову вимагає дострокового повернення кредиту.

Позивач вважає, що вимога Банку від 14.12.2015 є такою, що не підлягає виконанню в звязку з тим, що з моменту зміни строку виконання основного зобовязання почався перебіг строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором; у позичальника виникає обовязок повернення кредиту в повному обсязі, а не частинами; почався перебіг строку для звернення з вимогою до поручителя відповідно до вимог ст. 559 ЦК України.

На думку Позивача, оскільки Банк в 2010 році змінив строк виконання основного зобовязання, вимога Банку від 14.12.2015 не підлягає виконанню.

Позивач просила визнати вимогу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» за № 28/01-3/2425-н від 14.12.2015 такою , що не підлягає виконанню.

Представник Відповідача подав до суду письмові заперечення з копією письмової вимоги від 14.12.2015, з яких вбачається, що вимога Банку була направлена відповідно до умов п. 4.5. Іпотечного договору, яким передбачено порядок позасудового врегулювання спору між Іпотекодавцем та Іпотекодержателем, а також відповідно до статей закону України «Про іпотеку», які регулюють позасудовий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Крім того, зазначав про те, що відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зазначав, що позовна вимога про визнання письмової вимоги Банку такою, що не підлягає виконанню не передбачена як спосіб захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

Крім того, позовна заява також не містить посилання на умову договору або ж вимогу закону, якою передбачений обраний спосіб захисту.

Представник Позивача в судове засідання зявився, просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник Банку в судове засідання зявився, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа, в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання сповіщалась належним чином, про причини неявки суду не повідомили.

Розглянувши позовні вимоги, всебічно і повно зясувавши обставини справи, вивчивши наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до 28.08.2008 між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» в особі філії Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», яке в подальшому змінило назву на Публічне акціонерне товариство та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 2425-н, відповідно до умов якого Банк надав Позивачу кредитні кошти у розмірі 520 000,00 гривень зі сплатою 20 % річних строком користування до 28.06.2016 року.

В забезпечення виконання умов кредитного зобовязання 28.08.2008 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за Р№ 1085. Предметом договору іпотеки є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 64,3 кв.м., що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 28.08.2008.

Згідно п. 3.4. Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення суми Кредиту в цілому, або у визначеній Банком частині, сплати процентів за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим Договором, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником будь-яких зобовязань за цим Договором або невиконання чи неналежного виконання Позичальником та або Майновим поручителем будь-яких зобовязань за Іпотечним Договором.

Також зазначеним пунктом договору передбачено, що виконання Позичальником вимоги Банку щодо дострокового повернення суми Кредиту належних до сплати процентів, та інших платежів відповідно до умов цього Договору повинно бути проведено Позичальником протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дати одержання такої вимоги від Банку.

Банком було направлено письмову вимогу від 30.06.2010 № 28/4132 на адресу ОСОБА_1, відповідно до якої Банк просив на протязі тридцяти денного строку погасити заборгованість за Кредитним договором у розмірі 717 951,55 гривень. В іншому разі Банк мав намір згідно з п. 4.2.2. Кредитного договору звернути стягнення на предмет застави.

Іншою письмовою вимогою від 14.12.2015 року № 28/01-3/2425-11, що була направлена на адресу ОСОБА_1, Банк вимагав від Позичальника достроково повернути кредитні кошти у розмірі 2 383 374,95 гривень та звертав увагу про те, що відповідно до вимог ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» та умов п. 4.5. Іпотечного договору сторони погодили відповідне письмове застереження про можливість звернення стягнення на предметі іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема передачею Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ч. 1 ст. 35 Закону N 898-IV передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про відповідність вимогам спеціальної норми права письмової вимоги Банку від 14.12.2015 щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Ч. 3 ст. 33 Закону N 898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Отже, аналізуючи норми спеціального законодавства, що регулюють питання звернення стягнення на предмет іпотеки, слід дійти висновку про можливість вибору Іпотекодержателем способів звернення стягнення на предмет іпотеки самостійно на власний розсуд.

Ст. 256 ЦК України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже право Банку самостійно обирати спосіб захисту порушених прав шляхом подання позовної заяви або застосування позасудових способів звернення стягнення на предмет іпотеки передбачено як нормами законодавств, так і умовами укладених між сторонами договорів.

Таким чином, суд критично ставиться до доводів позовної заяви, що письмова вимога Банку про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору будь-яким чином повязана із перебігом строку позовної давності, а також з можливістю звернення з вимогою, зокрема позовною до поручителя.

Суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання письмової вимоги від 14.12.2015 № 28/01-3/2425-11 такою, що не підлягає виконанню, в звязку з її відповідністю вимогам встановленим статтями 35, 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Ст. 16 ЦК України визначено, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ст. 16 ЦК України також допускає можливість встановлення способу захисту не лише судом, але й сторонами в договорі. Однак Позивачем не доведено, та матеріалами справи не підтверджено, що норми цивільного законодавства, а також умови укладеного сторонами Іпотечного договору передбачають такий спосіб захисту прав та інтересів, як визнання письмової вимоги щодо позасудового врегулювання спору такою, що не підлягає застосуванню.

Керуючись ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 114, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк», третя особа: ОСОБА_2, про визнання вимоги про повне дострокове повернення кредиту такою, що не підлягає виконанню відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Суддя: 21.09.2016