АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/828/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2475/16Головуючий у 1-й інстанції Волювач О. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі :

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

суддів : Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання договору таким, що укладений не в інтересах сім'ї,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати договір позики від 08.07.2013 року, який був укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на суму 25 000 доларів США таким, що не створює ніяких обовязків для неї як дружини ОСОБА_3 та таким, що був укладений не в інтересах сімї, а отримані кошти використані ним не в інтересах його сімї.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона дізналася про те, що 08.07.2013 року її чоловік позичив у ОСОБА_4 25 000 доларів США строком на 1 рік під 23% річних. Її чоловік свої обовязки по поверненню боргу належним чином не виконав , а тому станом на 28.01.2016 року його борг становить 20 000 доларів США, тобто 496 596 грн.

Вказувала, що договір був укладений таємно від неї, без її згоди і не в інтересах сімї, яка не мала потреби у такій значній сумі позики.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, просила скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 1998 року перебувають в зареєстрованому шлюбі.

11 травня 2016 року Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було ухвалено рішення, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 629 903 грн. 42 коп. заборгованості за договором позики та по 3415 грн. 07 коп. судового збору з кожного. Станом на 25 серпня 2016 року вказане рішення не набрало законної сили.

Судом встановлено, що 08.07.2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали між собою договір позики, що підтверджується складеною і підписаною ОСОБА_3 розпискою (а.с.19) та проти чого він не заперечував в судовому засіданні.

За умовами цього договору ОСОБА_4 передав ОСОБА_3 25 000 дол. США, під 23 % річних, зі строком повернення 08.07.2014 року.

Таким чином судом вірно встановлено, що договір позики укладено в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у шлюбі.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно ст. 61 Сімейного кодексу України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором використовується в інтересах сім»ї.

Відповідно до правової позиції ВС України, висловленої в постанові від 08.04.2015 року у справі № 6-7цс15, згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що нею не доведено використання коштів, отриманих в борг у ОСОБА_4, не в інтересах сімї, а також обрано не передбачений чинним законодавством спосіб захисту своїх прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Згідно вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦПК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Отже, позивач при зверненні до суду з позовом про визнання договору таким, що укладений не в інтересах сім'ї невірно обрала спосіб захисту порушеного права, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту, як визнання договору таким, що укладений не в інтересах сімї.

Окрім того, згідно зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту.

Порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Обраний позивачем спосіб захисту не є ефективним, у розумінні ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі ст. 65 ч.2 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Таким чином, діючим законодавством передбачений ефективний спосіб захист прав подружжя у разі укладення іншим подружжям договору без її/його згоди у вигляді визнання такого договору недійсним (частково недійсним).

Вимоги ОСОБА_2А зводяться до її заперечень позовних вимог ОСОБА_4 щодо стягнення боргу, яким надана правова оцінка в ході розгляду справи №539/265/16-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3М,, ОСОБА_2 про стягнення боргу, у судовому рішенні Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 11 травня 2016 року.

Окрім того, ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не надала доказів, які б вказували, що кошти, отримані її чоловіком в боргу у ОСОБА_4, були використані не в інтересах їх сімї, що протерічить вимогам ст. 10 ч.3, ст. 60 ч.1 ЦПК України, які зобовязують позивача довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

За таких обставин суд вірно прийняв рішення на підставі даних, що містилися у матеріалах справи.

Інших доводів, які б спростовували висновки місцевого суду або вказували на їх помилковість, апелянт не навів.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 26 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді С.Ю. Мартєв

ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1