У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 14 вересня 2016 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є. суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Мазур Л.М., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 15 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У серпні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 06 серпня 2008 року між публічним акціонерним товариством «Родовід Банк» (далі - ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № Ск-1241-020815/8-2008, за умовами якого відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 5 454 гривні 50 копійок з кінцевим терміном повернення кредитних коштів до 06 серпня 2010 року та зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1 % річних. Посилаючись на те, що відповідач належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 30 липня 2013 року утворилась заборгованість у розмірі 62 394 гривні 86 копійок, з яких 5 227 гривень 38 копійок - прострочений кредит, 10 гривень 06 копійок - прострочені проценти, 3 533 гривні 85 копійок - прострочена плата за обслуговування кредиту, 30 527 гривень 90 копійок - пеня за прострочення кредиту, 58 гривень 75 копійок - пеня за прострочення сплати процентів, 20 637 гривень 69 копійок - пеня за прострочення плати за обслуговування кредиту, 601 гривня - 3 % річних за прострочення кредиту, 1 гривня 14 копійок - 3 % річних за прострочення сплати процентів, 402 гривні 60 копійок - 3% за прострочення плати за обслуговування кредиту, 836 гривень 27 копійок - інфляційні витрати за прострочення кредиту, 1 гривня 63 копійки - інфляційні витрати за прострочення сплати процентів та 556 гривень 49 копійок - інфляційні витрати за прострочення плати за обслуговування кредиту, позивач просив суд стягнути суму заборгованості з відповідача на свою користь та судові витрати. Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 15 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У касаційній скарзі ПАТ «Родовід Банк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що 06 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір № Ск-1241-020815/8-2008, за умовами якого відповідач отримала споживчий кредит у розмірі 5 454 гривні 50 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,1 % річних. Згідно з пп. 1.1.5, 2.5, 4.1.25, 9.1. кредитного договору погашення кредиту і сплата процентів за користування кредитом здійснюється позичальником частинами - щомісячними платежами у розмірах та у строки, що передбачені графіком платежів. При цьому строк дії договору визначено до моменту повного виконання сторонами взятих за договором зобов'язань, а кінцевий термін повернення основної заборгованості встановлено сторонами до 06 серпня 2010 року. Крім того, сторони передбачили у кредитному договорі (п. п. 4.1.23, 5.2.16) відповідальність позичальника у формі пені за порушення строків сплати кредиту, порушення строків сплати процентів та порушення строків внесення плати за обслуговування кредиту у розмірі 1,6 % від суми простроченого платежу. Так, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань (п. 8.1 кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту - до 06 серпня 2010 року (п. 1.1.5), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (ст. 253 ЦК України). Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відмовляючи у задоволенні позову у зв'язку із пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним. Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Встановивши, що кінцевим строком повернення кредиту визначено 06 серпня 2010 року, останні платежі в рахунок погашення кредиту та процентів відповідач здійснила у вересні 2008 року, а з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся 08 серпня 2013 року, суди дійшли обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» відхилити. Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 19 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Луганської області від 15 липня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Л.М. Мазур О.В. Попович О