Справа № 417/2862/16-ц
Провадження № 2/417/502/16
РІШЕННЯ

Іменем україни

"27" вересня 2016 р. с. Марківка Луганської області

Марківський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Шкирі В. М.

за участі секретаря Грибєнік О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с. Марківка Луганської області цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

03.08.2016 позивач звернувся до Марківського районного суду Луганської області з даним позовом, в якому просив суд стягнути солідарно з відповідачів на його користь заборгованість у розмірі 6 805,70 гривень за кредитним договором №0092/2011 від 15.04.2011 яка складається з заборгованості за кредитом в розмірі 6 805,70 грн.

також просять стягнути судові витрати в розмірі 1 450,00 гривень.

Позивач свої вимоги обгрунтовує тим, що 15.04.2011 між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - КП «ФОНД ІЖБ") та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №0092/2011 згідно з яким відповідач отримав кредит в розмірі 40 000,00 грн. для будівництва прибудови до житлового будинку №7 по вул. Миру в с. Височинівка Марківського району Луганської області строком на 14,5 років.

З метою забезпечення повернення кредиту між Фондом та ОСОБА_2 15.04.2011, і між Фондом та ОСОБА_3 19.06.2011 було укладено договори поруки згідно з якими останні зобовязалися відповідати перед Фондом солідарно з ОСОБА_1 за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобовязань за Кредитним договором №0092/2011.

Відповідно до Кредитного договору, фактично отриманий кредит повинен повертатись щоквартально до 15 числа поточного кварталу рівними частинами основного боргу (по 800 грн.) починаючи з 15.06.2013 згідно з встановленим графіком.

Боржник порушив умови Кредитного договору строки повернення кредиту, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка до цього часу не погашена.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, на позовних вимогах наполягає.

Відповідачі в судові засідання, призначені на 07.09.2016 та на 27.09.2016 не зявилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце проведення судового засідання.

Відповідач ОСОБА_1 судові поістки отримав 23.08.2016 та 16.09.2016 (а.с.58, 70), причини неявки суду неповідомив, заперечень на позовну заяву та клопотань про відкладення розгляду справи суду не надав.

Відповідач ОСОБА_2 судову повістку отримав 23.08.2016, проте судову повістку про призначення справи на 27.09.2016 не отримав через відсутність його за вказаною адресою, яка згідно з аб.5 ч.5 ст. 74 ЦПК вважається врученою йому належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 про час і місце судового засідання повідомлялася через оголошення на офіційному веб-порталі "Судова влада України" на веб-сайті Марківського районного суду, оскільки місце її реєстрації є м.Луганськ, що є тимчасовоокупованою територією куди підприємством поштового звязку "Укрпошта" не здійснюється доставка поштової кореспонденції.

. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

15.04.2011 між КП «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» (далі - КП ФОНД ІЖБ") та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 0092/2011.

Згідно п.1.1 предметом цього договору є 40 000,00 гривень для будівництва прибудови до житлового будинку за адресою : Луганська область, Марківський район, с. Височинівка, вул. Миру, 7 терміном на 14 років 5 місяців, які позивач зобовязався надати ОСОБА_1

ОСОБА_1 зобовязалася використати їх за призначенням, повернути та вносити плату за користування, надання і управління кредитом грошовими коштами у розмірах і терміни встановлені цим договором (п. 4.1,4.3 кредитного договору).

Пунктом 2.5 сторони погодили погашення кредиту рівними частками чотири рази на рік по 800,00 гривень та одночасно вносити плату за користування кредитом надання та управління кредитом до 15 червня, 15 вересня, 15 грудня, 15 березня щомісячно.

Датою закінчення повернення кредиту визначено 15 вересня 2025 року.

Разом з цим позивач та відповідач ОСОБА_1 погодили графіки будівництва та повернення кредиту (а.с.8).

Згідно п.2.8, 2.9 Кредитного договору за користування, за надання та управління кредитом встановлюється плата у розмірі по 3% річних від суми, що знаходиться в користуванні.

Згідно п.6.1 договорів поруки вони набирають чинності з моменту їх підписання сторонами та діють до повного виконання зобовязань Поручителя і Боржника за Кредитним договором.

Відповідно до разрахунку боргу станом на 13.07.2016 відповідач має заборгованість по строкам що настали 6 805,70 грн., яка складається із заборгованості по кредиту.

Згідно довідок станом на 13.07.2016 відповідач сплатив всього 3 594,30 грн. (а.с.17).

Таким чином між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 виникли зобовязальні цивільно-правові відносини у сфері кредитування, а між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобовязальні цивільно правові відносини у сфері забезпечення кредиту, шляхом укладання договору поруки.

Вирішуючи спір по суті судом використано норми процесуального та матеріального права виходячи при цьому з наступного.

Згідно зіст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Отже свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості, наданій сторонам визначити умови такого договору.

Кредитний договір № 0092/2011 від 15.04.2011 та договори поруки б/н від 15.04.2011 та від 09.06.2011 між позивачем та відповідачами ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені з урахуванням волевиявлення сторін, оскільки підписи на договорах є доказом того, що сторони погодилися з його умовами.

У відповідності до статтей 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, і одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Під виконанням зобов'язання розуміються вчинення кредитором і боржником дій зі здійснення прав та виконання обов'язків, що випливають із зобов'язання. Належне виконання зобов'язання передбачає виконання зобов'язання в належний строк.

Відповідно до ст. 1054 ЦК Україниза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) - зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно дост. 625 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно дост. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Належне виконання сторонами прийнятого на себе зобов'язання, передбачено як умовами кредитного договору та договорами поруки, так і нормами чинного законодавства України.

Судом встановлено, що позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надавши ОСОБА_1 кредит у сумі 40 000,00 гривень, відповідач взяті на себе зобовязання виконував в повному обсязі до 15 червня 2014 року, про що свідчить розрахунок заборгованості (а.с.19), черговий платіж повинен був сплачений 15.09.2014, проте відповідач його не сплатив і взагалі більше жодного платежу не зробив, внаслідок чого і виникла заборгованість в розмірі 6 805,70 грн.

Отже вимоги про стягнення боргу з ОСОБА_1, як з основного боржника є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Щодо вимог про стягнення боргу з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як солідарних боржників за договорами поруки суд виходить з наступного.

Відповідно до положеньст. 546-548 ЦК України виконання зобов'язання у тому числі такого, що виникає із договору, може забезпечуватись письмовим договором поруки.

Відповіднодо ч.2ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно з ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника, та кредитором боржника

З метою забезпечення повернення кредиту 15.04.2011 між КП "ФОНД ІЖБ" та ОСОБА_2, а 09.06.2011 між КП "ФОНД ІЖБ" та ОСОБА_3 були укладені договори поруки згідно з п.1.1 яких останні зобовязалися відповідати перед Фондом солідарно з ОСОБА_1 за своєчасне та в повному обсязі виконання всіх боргових зобовязань за Кредитним договором № 0092/2011 від 15.04.2011 (а.с.9,10).

Згідно п.6.1 договорів поруки визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до повного виконання зобовязань Поручителя і Боржника за Кредитним договором.

Проте за змістом ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника /п.6.1/ не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки боржник ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 15 .09.2025 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами по 800 грн) згідно з графіком платежів, встановивши строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), то суд доходить висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителів про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Черговий основний платіж в сумі 800,00 грн. зі строком сплати до 15.06.2014 ОСОБА_1 сплатив не в повному осязі, так ним сплачено 394,30 грн. Таким чином саме з 15.06.2014 виникла перша заборгованість в сумі 405,70 грн., отже вимогу до поручителів можна було предявити до 15.12.2015

Черговий основний платіж в сумі 800,00 грн ОСОБА_1 повинен був сплатити згідно п.2.5 кредитного договору та графіку погашення до 15 вересня 2014 року, проте не зробив цього, отже вимогу до поручителів можна було предявити до 15.03.2015, за платіж зі строком сплати 15.12.2014 до 15.06.2015, за платіж зі строком сплати 15.03.2015 до 15.09.2015, за платіж зі строком сплати 15.06.2015 до 15.12.2015, за платіж зі строком сплати 15.09.2015 до 15.03.2016, за платіж зі строком сплати 15.12.2015 до 15.06.2016.

Згідно штемпеля на конверті позивач направив позовну заяву до суду 27.07.2016 таким чином заборгованість основного боржника зі строком сплати до 15.12.2015 включно не підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а зі строком сплати з 15.03.2016 і далі підлягає. При цьому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не є солідарними боржниками по відношенню один до одного.

Отже заборгованість зі строком сплати на 15.03.2016 та 15.06.2016 1600,00 грн. основного боргу підлягає стягненню в солідарному порядку з основного боржника та поручителів.

Оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на безпосередньому, всебічному, повному та обєктивному дослідженні про належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також і взаємний звязок у сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При поданні позову позивачем платіжним дорученням №83 від 26.07.2016 був сплачений судовий збір у сумі 1378 гривень., а тому ці суми підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача у пропорційному розмірі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11,60,88,212-215,218,223,294,296 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530 549,610, 611,1048 1050, 1054 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовну заяву Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором № 0092/2011 від 15.04.2011 станом на 13.07.2016 в сумі 5 205,70 (п'ять тисяч двісті п'ять) гривень 70 копійок, яка складається із заборгованості по кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) в солідарному порядку на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором № 0092/2011 від 15.04.2011 станом на 13.07.2016 в сумі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) в солідарному порядку на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» заборгованість за кредитним договором № 0092/2011 від 15.04.2011 станом на 13.07.2016 в сумі 1600 (одну тисячу шістсот) гривень 00 копійок, яка складається із заборгованості за кредитним договором.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» судовий збір в сумі 1 162 (одну тисячу сто шістдесят дві) гривні 03 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3) на користь Комунального підприємства «Луганський обласний фонд підтримки індивідуального житлового будівництва на селі» судовий збір в сумі по 107 (сто сім) гривень 99 копійок з кожного.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Марківський районний суд Луганської області ї шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М.Шкиря