АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/659/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Дзюбич В.Л.
Провадження № 22-ц/789/1144/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 вересня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Кузьма Р. М., Костів О. З.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

з участю представників: ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, поданої її представником ОСОБА_2, на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум, відшкодування завданої моральної шкоди, зобов'язання видати довідку про роботу і розмір заробітної плати, розрахунковий лист про нараховані суми при звільненні, а також зобов'язання зняти з реєстрації трудовий договір ,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася в суд із позовом до ФОП ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати належних працівникові сум, відшкодування завданої моральної шкоди, зобов'язання видати довідку про роботу і розмір заробітної плати, розрахунковий лист про нараховані суми при звільненні, а також зобов'язання зняти з реєстрації трудовий договір.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18 липня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 7100 грн. середнього заробітку за час затримки виплати належних позивачу сум та 300 грн. грошового відшкодування завданої моральної шкоди.

Зобов'язано ФОП ОСОБА_1 зняти з реєстрації в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості в передбаченому законом порядку трудовий договір № 6 від 24.12.2014 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_1 в дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Стягнуто із ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1500 грн. понесених витрат на оплату правової допомоги.

В апеляційній скарзі представник ФОП ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.07.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що в день звільнення позивачка була відсутня на своєму робочому місці і жодного разу не зверталася до відповідача з вимогою про розрахунок, а тому немає підстав для стягнення з ФОП ОСОБА_1 заробітку за час затримки виплати належних сум. Крім того, наголошує, що ОСОБА_3 були виплачені не лише грошова компенсація за невикористані дні щорічної відпустки та заробітна плата за фактично відпрацьований час, а також додатково компенсовані лікарняні платежі.

Вказує на те, що під час розгляду цивільної справи щодо компенсації невикористаних днів щорічної відпустки виявлена бухгалтерська помилка. У звязку з цим саме тому 10.11.2015 року позивачці виплачена компенсація в розмірі 304, 58 грн. Наголошує на тому, що довідка про роботу і розмір заробітної плати була надана представнику ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції при розгляді вищевказаної цивільної справи.

У судовому засіданні представник ФОП ОСОБА_1 ОСОБА_2 підтримала свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи, викладені в ній.

Представник ОСОБА_3- ОСОБА_4. просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 16.11.2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 04.03.2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ФОП ОСОБА_1 про скасування і визнання неправомірним наказу про звільнення, розірвання трудового договору, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди, витрат на правову допомогу, зобов'язання видати довідку про роботу та заробітну плату відмовлено.

Вищевказаним рішенням та ухвалою встановлено, що 24 грудня 2014 року між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено трудовий договір № 6 на невизначений строк.

Відповідно до умов зазначеного договору позивачка зобов'язана виконувати обов'язки кухаря з повною матеріальною відповідальністю та приступити до роботи 24 грудня 2014 року. ФОП ОСОБА_1 зобов'язується оплачувати працівнику ОСОБА_3 по 1220 грн. на місяць, але не менше мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством. Час виконання робіт установлюється згідно з графіком (з розрахунку 40 годин на тиждень). Вихідні дні надаються згідно з графіком (з розрахунку 2 дні в тиждень). Тривалість щорічної оплачуваної відпустки на час її надання - 24 календарних дні.

Згідно з наказом № 4/2015 від 18.05.2015 року ОСОБА_3 звільнено 10.04.2015 року за прогул без поважних причин і вказано, що вона в період з 09.04.2015 року по 18.05.2015 року постійно була відсутня на робочому місці.

06 листопада 2015 року ФОП ОСОБА_1 виданий наказ № 5/2015 Про внесення змін до наказу № 4/2015 від 18.05.2015 року, в якому зазначено, що у зв'язку із технічними помилками (описками) ОСОБА_3, кухаря готельного комплексу Паллада, вважати звільненою з 18.05.2015 року за прогул без поважних причин в період від 09.04.2015 року по 18.05.2015 року, за виключенням періоду з 14.04.2015 року по 17.04.2015 року за ст. 40, п. 4 КзпП України.

10.11.2015 року на зарплатну карточку позивачки поступили кошти - компенсація за невикористану відпустку 304, 57 грн. Вказану суму нараховано за період з 24.12.2014 року по 17.04.2015 року виходячи з розрахунку: 24 (загальна кількість днів відпустки) / 12 (кількість місяців) = 2 дні на місяць.

Середньоденна заробітна плата позивачки становить 1 220грн. : 21 робочий день = 58,095 грн.

Відповідно до відомості розподілу заробітної плати від 03.03.2016 року, виданої ФОП ОСОБА_1 та платіжного доручення № HSZP3BL38V від 03.03.2016 року, ОСОБА_3 виплачено заробітну плату і лікарняні в сумі 425,43 грн.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1слід відхилити.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення з роботи позивачки-19.05.2016 року- ФОП ОСОБА_1. Т.Ю. не були виплачені ОСОБА_3 усі належні їй суми: 425,43 грн. - заборгованість із заробітної плати та лікарняних перераховані 03.03.2016 року, а 304,57 грн. - компенсація за невикористану відпустку була виплачена 10.11.2015 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення із ФОП ОСОБА_1 на користь позивачки заборгованості із заробітної плати, лікарняних та компенсації за невикористану відпустку та позовних вимог про зобов'язання надати довідку про роботу і розмір заробітної плати за весь період роботи, а також розрахунковий лист про нараховані суми при звільненні, суд виходив з того, що відповідачем задоволено ці вимоги, про що не заперечив в судовому засіданні представник ОСОБА_3

Колегія суддів уважає рішення суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.ст. 116, 117 КзпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснено в правовій позиції Верховного Суду України № 6-113цс16 від 27.04.2016 року при частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Отже, право суду зменшити розмір середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

Колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що ФОП ОСОБА_1 не провела повного розрахунку з позивачкою в день її звільнення з роботи.

Період затримки виплати належних працівникові сум із 19.05.2015 року- дня звільнення по 03.03.2016 року- проведення повного розрахунку становить 289 днів.

Середній заробіток за час затримки виплати належних їй при звільненні сум, який становить 16 789,45 грн. (Розрахунок: 289 днів * 58,095 грн. = 16 789,45 грн.).

Судом першої інстанції мотивовано зменшено розмір вказаного стягнення із 16 789,45 грн. до 7 100 грн. у відповідності до роз'яснень, викладених в правовій позиції Верховного Суду України № 6-113цс16 від 27.04.2016 року, де передбачено право суду і підстави для зменшення розміру середнього заробітку, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України.

Колегія погоджується з висновком суду щодо розміру грошового відшкодування позивачці моральної шкоди в сумі 300 грн., оскільки вважає встановлених судом обставин його розумним та достатнім розміром грошового відшкодування завданої моральної шкоди порушенням її законних прав.

Колегія вважає також обґрунтованим висновок суду про покладення на ФОП ОСОБА_1 обовязку щодо зняття з реєстрації в Тернопільському міськрайонному центрі зайнятості в передбаченому законом порядку трудового договору за № 6 від 24.12.2014 року, укладеного між ФОП ОСОБА_1 та ОСОБА_3О

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для відповідальності відповідачки і її вини за затримку розрахунку при звільненні позивачки в звязку неподанням нею вимоги про розрахунок, оскільки така вимога була викладена в позовній заяві в червні 2015 року при зверненні позивачки до суду за захистом своїх трудових прав та 28 листопада 2015 року- була направлена на адресу ОСОБА_5

Твердження особи, яка подала апеляційну скаргу, про відсутність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу колегія до уваги не приймає, оскільки повноваження представника позивачки ОСОБА_4 і сума витрат на правову допомогу підтверджені наявними в матеріалах справи ксерокопіями витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, його диплому про повну вищу освіту за спеціальністю Правознавство й здобуттям кваліфікації юриста, договором про надання юридичних послуг (правової допомоги) квитанцією до прибуткового касового ордера за № 11/1 від 20.11.2015 року про отримання від ОСОБА_3 1500 грн.

З огляду на вказане, колегія вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, ч.1, п.1; 313; 314; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ФОП ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 18.07.2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_6