Справа № 362/1610/16-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/4028/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 27.09.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагєєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання права власності за набувальною давністю. Заявлений позов мотивувала тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем, у 1983 році шлюб між ними було розірвано. За час перебування у шлюбі сторонами було спільно набуто право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок по вул. Карпенків, 16 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2016 року спільне майно подружжя було поділено та визнано право власності на ? частину спірного будинку за кожним. При цьому після розлучення якийсь час відповідач ще проживав у будинку, але вже близько 30 років не проживає, витрати по утриманню та догляду за будинком несе вона особисто. Вказувала, що заволоділа ? частиною будинку добросовісно, володіє відкрито і безперервно протягом всього часу та просила визнати за нею право особистої приватної власності на ? частину будинку по вул. Карпенків, 16 в смт. Глеваха Васильківського району за набувальною давністю.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позивач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 рокута ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що з 1986 року і по теперішній час проживає за адресою спірного будинку, використовує його для своїх потреб і повністю володіє ним, хоча 1/2 частина будинку їй і не належить, відповідач близько 30 років тому виїхав зі спірного будинку. Отже, вона заволоділа спірним будинком добросовісно, володіє ним безперервно та відкрито.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 01 лютого 1986 року ОСОБА_2. розірвала шлюб із відповідачем ОСОБА_3

Заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя позов задоволено, визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кожним право власності на ? частину будинку за адресою Васильківський район, селище Глеваха, вул. Карпенків 16. Право власності зареєстроване 23 березня 2016 року. Даним рішенням встановлено, що нерухоме майно у вигляді житлового будинку № 16 по вул. Карпенків в селищі Глеваха набуто ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період їх шлюбу, житловий будинок було закінчено будівництвом в 1981 році.

Згідно акту депутата про обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_2 від 28 березня 2016 року, складеного за участю сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, колишній чоловік ОСОБА_3 з 1985 року за адресою вул. Карпенків, 16 смт. Глеваха не проживає.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Частиною 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Відтак, для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона не є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння має бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного (експлуатувати, вживати необхідні заходи для утримання майна в належному стані тощо). Приховування володільцем свого володіння майном є порушенням цієї вимоги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності позову, а саме того, що позивач добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно ним володіти протягом більше як десяти років.

Разом із тим наведених вище вимог закону судом першої інстанції враховано не було, залишено поза увагою, що позивач з 16 серпня 1986 року зареєстрована у будинку за адресою смт. Глеваха, вул. Карпенків 16, місця проживання не змінювала, тобто із даного часу відкрито і безперервно володіє спірним майном.

Крім того, добросовісність володіння підтверджується актом депутата, яким встановлено, що відповідач ОСОБА_3 з 1985 року не проживає за даною адресою, докази перешкод до володіння належним йому майном в матеріалах справи відсутні, однак судом першої інстанції даний доказ було безпідставно відкинуто.

Колегія суддів враховує, що відповідач згідно з вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України викликався в судове засідання під час розгляду судами першої та апеляційної інстанції через оголошення у пресі і вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, однак заперечень на позов та апеляційну скаргу від нього не надійшло.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог, відтак рішення суду першої інстанції, яким в задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено, є помилковим, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

Оскільки позивач добросовісно заволоділа чужим майном частиною будинку, таке володіння було відкритим, володілець ставилася до вказаного майна як до власного експлуатувала та утримувала майно в належному стані, володіла майном протягом встановленого законом строку, відповідно до вимог ст. 344 ЦК України заявлений позов підлягає до задоволення.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного зясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку № 16 по вул. Карпенків в смт. Глеваха Васильківського району Київської області за набувальною давністю.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_7