Справа № 490/3795/16-ц
н/п 2/490/1928/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(резолютивна частина)

31 серпня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», про звільнення майна з-під арешту та визнання добросовісним набувачем.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН

Справа № 490/3795/16-ц

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Подзігун Г. В.

при секретарі Головацькому О. С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», про звільнення майна з-під арешту та визнання добросовісним набувачем, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду із позовом до відповідачів, в якому з урахуванням уточнень просила скасувати арешт транспортного засобу автомобіля марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва серії СХТ № 503894 від 23.10.2015 року, накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Миколаєва від 01 квітня 2016 року, про що внести відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна; визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем права власності на вищезазначений транспортний засіб.

В обґрунтування вимог позову ОСОБА_1 посилалася на те, що вона придбала у ОСОБА_4 зазначений вище автомобіль та сплатила грошові кошти за нього.

У подальшому позивачці стало відомо, що вказаний автомобіль знаходиться у заставі третьої особи. При цьому, зі слів позивачки, на час придбання автомобіля їй не було і не могло бути відомо про наявність таких обставин.

Крім того, ТОВ «Порше Мобіліті» на теперішній час подало до суду позов про звернення стягнення на предмет застави вищезазначений автомобіль, у звязку з чим Шевченківським районним судом м. Києва було вжито захід забезпечення позову у вигляді арешту вищезазначеного транспортного засобу.

Зважаючи на те, що позивачці не було відомо про наявність обтяжень щодо рухомого майна, вона вважає себе добросовісним набувачем, у звязку з чим просить також скасувати арешт, накладений на автомобіль.

Позивачка та її представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали у повному обсязі та просили про їх задоволення з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача - Центрального ВДВС ММУЮ у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання також не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав.

Представник третьої особи у судовому засіданні проти позову заперечував з тих підстав, що арешт на майно було накладено в рамках забезпечення позову, у звязку з чим законодавством передбачено інший порядок скасування таких заходів, зокрема, шляхом оскарження ухвали суду.

Крім того, представник третьої особи посилався також на те, що на день придбання позивачкою транспортного засобу в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна містилися відомості про наявність обтяження застави рухомого майна. При цьому, на думку ТОВ «Порше Мобіліті» до позивачки перейшло право власності на автомобіль разом з обтяженнями.

Вивчивши доводи позову та письмових заперечень, дослідивши матеріали та обставини справи, заслухавши пояснення сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається із матеріалів справи, між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір від 03.05.2012 року № 50004231, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 344 594 грн. 40 коп. (еквівалент 42 860 дол. США) на придбання автомобіля марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1.

При цьому, 04 травня 2012 року в якості забезпечення виконання зобовязань за вищезазначеним кредитним договором між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_4 було укладено договір застави вищезазначеного транспортного засобу, у звязку з чим до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено відомості про приватне обтяження заставу рухомого майна, із вказівкою про заборону відчуження такого майна.

ОСОБА_4 04.05.2012 року зареєстрував право власності на вказаний транспортний засіб, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ААХ № 933465.

У подальшому, ОСОБА_4 продав вищезазначений автомобіль позивачці ОСОБА_1, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією довідки-рахунка. Із вказаної довідки вбачається, що позивачка сплатила грошові кошти за придбання автомобіля у розмірі 800 000 грн.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СХТ № 503894 ОСОБА_1 з 23.10.2015 року стала власником транспортного засобу автомобіля марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2.

При цьому, як вбачається із відповіді Регіонального сервісного центру в Миколаївській області Міністерства внутрішніх справ України від 20.04.2016 року та від 17.06.2016 року, згідно з Єдиним державним реєстром МВС інформація про заборону або будь-які інші обмеження щодо державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку чи відчуження вищезазначеного транспортного засобу на момент взяття на облік автомобілю та видачу свідоцтва на імя ОСОБА_1 відсутня.

В той же час, у лютому 2016 року ТОВ «Порше Мобіліті» звернулося до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просив в рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_4 за вищезазначеним кредитним договором, розмір якої складає 642 487 грн. 83 коп., звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом продажу його з публічних торгів відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження»; стягнути з ОСОБА_4 штраф у розмірі 68 918 грн. 88 коп.

01 квітня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва було винесено ухвалу за результатами розгляду клопотання представника ТОВ «Порше Мобіліті» про вжиття заходів забезпечення вищезазначеного позову, та вжито заходи забезпечення позову, а саме накладено арешт на транспортний засіб - автомобіль марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_1

Не погоджуючись із вказаним накладеним арештом, позивачка звернулася до суду із даним позовом, оскільки вважає себе такою, що набула право власності на автомобіль як добросовісний набувач.

Дослідивши матеріали та обставини справи, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі з огляду на таке.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України встановлено принцип непорушності права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В той же час, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Однією із підстав обмеження права власності особи є накладення арешту на майно в рамках забезпечення позову, порядок якого регулюється положеннями Цивільного процесуального кодексу України.

Так, відповідно до ст. ст. 151, 152 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду відповідної цивільної справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечений, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Статтею 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває відповідна справа.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка просить про скасування арешту, який було накладено іншим судом в рамках забезпечення іншого позову. За такого, законодавством не передбачено можливості скасування іншим судом арешту, накладеного в якості забезпечення позову, а питання щодо зняття арешту, накладеного в порядку забезпечення позову, шляхом подання зацікавленою особою окремого позову не вирішується.

Так, ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу (ст. 154 ЦПК України). Крім того, у випадку, якщо позивачка не погоджується із накладеним на майно арештом, вона не позбавлена в порядку ст. 293 ЦПК України оскаржити ухвалу про забезпечення позову в передбаченому законом апеляційному порядку. Іншого порядку зняття з майна арешту, накладеного в якості забезпечення позову, законодавством не передбачено.

За такого, вимоги позову в цій частині задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 388 ЦК України встановлено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В той же час, правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна, до якого належить автомобіль, закріплено Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Відповідно до ст. ст. 3, 4 вказаного Закону обтяженням є право обтяжувача на рухоме майно боржника або обмеження права боржника чи обтяжувача на рухоме майно, що виникає на підставі закону, договору, рішення суду або з інших дій фізичних і юридичних осіб, з якими закон пов'язує виникнення прав і обов'язків щодо рухомого майна.

Відповідно до обтяження в обтяжувача і боржника виникають права і обов'язки, встановлені законом та/або договором.

Обтяження поділяються на публічні та приватні. Приватні обтяження можуть бути забезпечувальними та іншими договірними. Забезпечувальним є обтяження, яке встановлюється для забезпечення виконання зобов'язання боржника або третьої особи перед обтяжувачем.

Статтями 9, 10 вказаного Закону передбачено, що предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

У разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна.

Із наявної у матеріалах справи копії договору застави вбачається, що заставодавець ОСОБА_4 зобовязується без попередньої письмової згоди заставодержателя (ТОВ «Порше Мобіліті») не здійснювати стосовно предмету застави дій, повязаних зі зміною права власності на предмет застави, а також дій, повязаних з передачею предмета застави третім особам (п. 2.3.4 Договору).

В той же час, сторонами не надано жодних доказів того, що ТОВ «Порше Мобіліті» було надано письмову згоду ОСОБА_4 здійснити відчуження транспортного засобу, який є предметом застави.

Окрім цього, із матеріалів справи вбачається, що у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна з 11.05.2012 року міститься запис про наявність приватного обтяження застави рухомого майна, який було внесено на підставі вищезазначеного Договору застави. Обєктом обтяження є транспортний засіб - автомобіль марки AUDI модель А6 з обємом двигуна 2 773 см куб., 2012 року випуску, кузов № НОМЕР_1. При цьому, у Державному реєстрі міститься запис про заборону відчуження транспортного засобу.

За такого, суд приходить до переконання, що передбачені ст. 10 Закону, ст. 388 ЦК України підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 є добросовісним набувачем вищезазначеного транспортного засобу, на теперішній час відсутні. Враховуючи викладене, у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити.

При цьому, законодавство не повязує факт добросовісності набуття права власності на рухоме майно із відомостями, які містяться у Єдиному державному реєстрі МВС. Така обставина повязується виключно із наявністю відповідних відомостей у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Зважаючи на усе вищевикладене, у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судовий збір сплачено позивачкою при подачі позову до суду.

Керуючись ст. ст. 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене через суд першої інстанції до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ Г. В. ПОДЗІГУН