Справа № 636 / 2784 / 16-ц
2 / 636 / 1630 / 2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2016 року Чугуївський міський суд Харківської області у

складі: головуючого судді Ковригіна О.С.

при секретарі Фатєєвої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обєктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3, та провести поділ спільного сумісного майна подружжя визнавши за ним право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 28 лютого 1986 року між ним та відповідачкою був укладений шлюб, який не розірваний і по теперішній час. Перебуваючи у шлюбі вони купили житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3, та вирішили оформити його на імя дружини, що підтверджується договором купівлі продажу від 18.03.1998 року, рег. № Н10-450, дана угода оформлена біржею нерухомості та основних фондів «Україна», договір зареєстрований в Чугуївському МБТІ 27.03.1998 року, реєстровий № 3508.

Позивач зазначає, що житловий будинок був придбаний в інтересах сім'ї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між сторонами укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбану нерухомість слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.

У звязку з тим, що сторони не можуть провести добровільний розподіл майна, що є їх спільною власністю, набутою у шлюбі, він вимушений звернутися до суду з даним позовом.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 09.09.2016 року (а.с. 25) в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на те, що в жовтні 1997 року мати відповідачки продала власну квартиру в м. Енгельс Саратовської області РФ та надала ці грошові кошти ОСОБА_2 для придбання спірного будинку.

Вислухавши позивача та представника відповідача, дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 1986 року, що і не спростовується відповідачем.

18 березня 1998 року сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3, однак оформили право власності на ОСОБА_2, що підтверджується довідкою КП «Чугуївське МБТІ» від 30.09.2016 року № 2102 (а.с. 25).

Отже, право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, було набуто відповідачем під час шлюбу з ОСОБА_1

Враховуючи те, що нерухомість була придбана в інтересах сім'ї, а договору на володіння, користування чи розпорядження набутим майном між сторонами укладено не було, як і не укладався шлюбний договір з цього приводу, тому придбаний житловий будинок слід вважати спільною сумісною власністю подружжя.

Суд критично відноситься до свідчень відповідача та його представника про придбання спірного житлового будинку на кошти матері відповідача, оскільки ніяких доказів щодо підтвердження цього факту суду не представлено.

Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Отже, до цивільних відносин між сторонами з приводу визнання об'єктом права спільної сумісної власності - житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3, придбаного сторонами у 1998 році, застосовується Кодекс про шлюб та сім'ю України, затверджений 20.06.1969 року, оскільки право власності на вказаний об'єкт нерухомого майна було набуто на час його чинності.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожний з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Кожний з подружжя має рівні права на майно і в тому випадку, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми чи з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

При цьому ст. 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх долі визнаються рівними.

Відповідно до ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення.

Згідно ст.372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

До судового розгляду домовленості про добровільний розподіл майна, що є спільною власністю сторін, набутою у шлюбі, між позивачем та відповідачем не досягнуто, однак враховуючи вище викладене, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до вимог ч. 6 ст. 154 ЦПК України, суд може одночасно з ухваленням судового рішення скасувати заходи забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись: ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, ст.ст. 328, 372 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 154, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання обєктом права спільної сумісної власності, поділ спільного майна подружжя та визнання права власності задовольнити.

Визнати об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташований за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3.

Провести поділ спільного сумісного майна подружжя визнавши за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3.

Скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 12 серпня 2016 року та зняти арешт з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою: Харківська область, м. Чугуїв, пров. Терешкової, буд. №3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особою відсутньою у судовому засіданні шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

Суддя -