АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1556/16-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4674/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Васалатій К.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

3 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про позбавлення права користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання.

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_5 у лютому 2016 року звернулася до суду з позовом де ставила питання щодо позбавлення ОСОБА_4 права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є власником зазначеної вище квартири в той час як відповідач вибув на інше постійне місце проживання, не проживає в квартирі більше року, отже втратив право користування квартирою.

Також ОСОБА_5 в особі її представника до суду було подано заяву про забезпечення позову.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016 року заяву представника позивача ОСОБА_6 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищенаведеного майна до набрання чинності рішенням у справі.

Не погоджуючись з ухвалою суду, відповідач подав апеляційну скаргу де ставив питання щодо її скасування та прийняття нової про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказуючи на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Зазначаючи, що накладення арешту на квартиру є фактичним задоволенням позову ОСОБА_5 без розгляду спору по суті в присутності відповідача, що є порушенням його прав на володіння, користування і розпоряджання вищезазначеною квартирою, у якій він зареєстрований та проживає. Крім того вжитий судом вищезазначений забезпечувальний захід не відповідає виду заходу, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України, згідно з яким позов забезпечується забороною вчиняти певні дії, а не будь-які дії будь-яким особам у будь-який спосіб.

Відповідач підтримав подану апеляційну скаргу у повному обсязі та просив суд її задовольнити.

Представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач в особі свого представника звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, що належить їй на праві приватної власності до набрання чинності рішенням, зазначала про те, що є підстави вважати, що невжиття таких заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву також виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може зробити неможливим виконання рішення суду.

У той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що за правилами ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

У силу вимог ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується шляхом, зокрема, накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно до матеріалів справи майно на яке судом було накладено арешт не належить відповідачу. У відповідності до договору міни від 16 березня 2011 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 закріплено за ОСОБА_5 ( позивач).

Враховуючи те, що законодавчо не визначено вид забезпечення позову - як накладення арешту на майно позивача, колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заяви щодо забезпечення позову у спосіб визначений заявником.

Крім того положеннями п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є - заборона вчиняти певні дії. Тобто приймаючи рішення щодо забезпечення позову шляхом заборони вчинення певних дій, суд повинен визначити коло осіб відносно яких ці заборони встановлено та вказати перелік дій, які не можуть вчинятися за участю визначених осіб.

У той же час судом першої інстанції при вирішення поданого клопотання було заборонено будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо вищенаведеного майна до набрання чинності рішенням у справі, що суперечить зазначеним вище нормам процесуального права.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така що постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали за правилами ст. 312 ЦПК України. У відповідності до якої заявнику слід відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову з зазначених вище підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 311, 312, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 2 лютого 2016року скасувати та постановити нову, за якою ОСОБА_6, що дії в інтересах ОСОБА_5 відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: