УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мостової Г.І., Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про позбавлення батьківський прав та стягнення аліментів і за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у вихованні дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_5 батьківських прав щодо їх спільного сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1 000 грн щомісячно із урахуванням індексації, до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, під час перебування в якому народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір'ю, а відповідач обіцяв добровільно виконувати обов'язки з надання дитині утримання та брати участь у вихованні сина.

Починаючи з квітня 2013 року відповідач не виконує взятих на себе зобов'язань, не цікавиться успіхами та станом здоров'я дитини, не піклується про її фізичний та духовний розвиток. Спілкування батька з дитиною зводиться до отримання на її телефон та телефон її батьків погроз, що змусило змінити місце проживання з дитиною для особистої безпеки та морального спокою.

Під час проживання у шлюбі відповідач неодноразово зраджував її, принижував та ображав, зловживав спиртними напоями, погрожував фізичною розправою. Крім того він притягувався до адміністративної відповідальності та навіть був засуджений за вчинення кримінального правопорушення, що призвело до того, що в неї як у матері дитини відсутнє бажання надавати дозвіл біологічному батьку спілкуватись із сином.

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог, просив зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди у спілкуванні з сином ОСОБА_7 та визначити способи участі батька у вихованні дитини, шляхом надання систематичних побачень із сином у 1 та 3 тиждень місяця в суботу та неділю з 10 до 17 години без присутності матері, перші три зустрічі провести за присутності матері; зобов'язати ОСОБА_4 надавати йому сина ОСОБА_6 на два тижні влітку під час відпустки батька за їх попередньою домовленістю та з урахуванням обставин, які можуть виникнути, для відпочинку за місцем проживання батька.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після розірвання шлюбу ОСОБА_4 почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, умисно уникала отримання від нього грошових переказів на утримання дитини, не повідомляла про зміну місця проживання з дитиною, чим штучно створювала видимість неналежного виконання ним своїх батьківських обов'язків.

Він працює водієм у ТОВ «Союз Авто» та тимчасово проживає у м. БровариКиївської області, внаслідок чого не має змоги часто бачитись із сином. Крім того на його утриманні перебуває двоє інших дітей. Проте він ніколи не уникав своїх батьківських обов'язків та хоче брати участь у вихованні сина ОСОБА_7, у чому йому перешкоджає ОСОБА_4

Рішенням Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 19 жовтня 2015 року первісний позов задоволено частково. Позбавлено ОСОБА_5 батьківських прав щодо сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто із ОСОБА_5, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі в розмірі 700 грн, з урахуванням індексації, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19 червня 2015 року і до повноліття дитини. В іншій частині первісного позову відмовлено. У зустрічному позові відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 червня 2015 року і до повноліття дитини. В іншій частині первісного позову відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено частково. Усунено перешкоди ОСОБА_5 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 та у його вихованні, визначивши спосіб участі, шляхом систематичних побачень з дитиною у 1-й та 3-й тиждень місяця в суботу та неділю з 10 години до 17 години без присутності матері. Перші три зустрічі вирішено провести за присутності матері. В іншій частині зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду у справі, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Пунктом 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_5 не виконує своїх обов'язків з виховання дитини та не надає допомоги на її утримання, що є підставою для часткового задоволення первісного позову ОСОБА_4, позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі. Відмовляючи в зустрічному позові ОСОБА_5, суд виходив із того, що він не виявляв батьківських почуттів до дитини, та не відвідував дитину, маючи таку можливість.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд врахував висновок Виконавчого комітету Черкаської міської ради, як органу опіки й піклування, щодо недоцільності позбавлення ОСОБА_5 батьківських прав у сукупності з іншими доказами у справі, та дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 не довела умисного ухилення відповідачем ОСОБА_5 від виконання своїх батьківських обов'язків. Крім того апеляційний суд врахував офіційне працевлаштування ОСОБА_5 та наявність інших дітей на утриманні, внаслідок чого дійшов висновку про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 1/3 частини від заробітку. Задовольняючи частково зустрічний позов ОСОБА_5 та визначивши порядок участі батька у вихованні сина та спілкування з ним, апеляційний суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_4 чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Висновки апеляційного суду є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального і процесуального права та встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про неналежну оцінку доказів апеляційним судом не є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, оскільки переоцінка досліджених судами доказів не входить до повноважень суду касаційної інстанції відповідно до ст. 335 ЦПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г.І. Мостова
Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко