Справа № 463/4711/15 Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/5350/16 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і Шеремети Н.О.,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю адвоката Телішевського І.Д. - представника позивачки ОСОБА_4;

відповідача ОСОБА_5 і його представника - адвоката Дегтяренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоров'я внаслідок скоєння злочину, у якому просила суд ухвалити рішення про стягнення з відповідача на її користь 48 827 грн. 94 коп, що складаються з 46 400 грн. інфляційних втрат та 2 427 грн. 94 коп. трьох процентів річних від простроченої суми, які передбачені ст. 625 ЦК України за порушення грошового зобов'язання.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 28.02.2014 року частково задоволено її позов до ОСОБА_5, вирішено стягнути з нього на її користь 85 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок скоєння злочину, яке відповідачем належним чином не виконується (а.с. 3-4).

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 40 157 грн. 53 коп., з яких: сума розрахованих інфляційних втрат становить 37 820 грн., 3 % річних - 2 337 грн. 53 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір в розмірі 401 грн. 56 коп. (а.с. 22).

Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 07 липня 2016 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2015 року залишено без задоволення (а.с. 32-33, 65) і згаданий відповідач оскаржив його в загальному порядку.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, покликаючись на порушення і неправильне застосування норм матеріального права.

Вважає, що дія частини 2 ст. 625 ЦК України не поширюється на спірні правовідносини, а саме - на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди (а.с.68-76).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта і його представника на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника позивачки, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди є грошовим зобов'язанням.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Вище наведена правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року у справі № 113цс14 (а.с. 57-59), а також у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року (а.с. 51-53), і (у відповідності до частини 1 ст. 360-7 ЦПК України) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Судами встановлено, стверджується матеріалами справи та визнається сторонами спору, що вироком Личаківського районного суду м. Львова від 15 серпня 2013 року відповідача ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 ст. 286 КК України, а саме: у заподіянні позивачці ОСОБА_4 в результаті наїзду на неї автомобілем тяжких тілесних ушкоджень.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21 липня 2014 року, з ОСОБА_5 стягнуто на користь ОСОБА_4 85 000 грн. моральної шкоди завданої внаслідок вчинення злочину (а.с. 5-8).

Таким чином, у відповідача ОСОБА_5 (як боржника) перед позивачкою ОСОБА_4 з 21 липня 2014 року виникнуло грошове зобов'язання на суму 85 000 грн., яке він у повному обсязі на час звернення позивачки до суду так і не виконав, а відтак у нього (у відповідності до частини 2 ст. 625 ЦК України) виник обов'язок на вимогу кредитора (ОСОБА_4.) сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, як складових грошового зобов'язання.

За вище наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для його скасування відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити та залишити заочне рішення Личаківського районного суду м. Львова від 04 грудня 2015 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: