АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 193/706/15-ц 22-ц/774/1074/К/16
Справа № 193/706/15-ц Головуючий 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/1074/К/16 суддя - Патинка А.Г.
Категорія 53 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.,

за участю: секретаря Чубіної А.В.,

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області - ОСОБА_3 на рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області (далі ОСОБА_4 рада) про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди, в якому просила витребувати її трудову книжку №657525, яка знаходиться в ОСОБА_2 сільській раді, стягнути з відповідача на її користь кошти за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до дня постановлення рішення суду в розмірі середньомісячного заробітку 2427,17 грн. та компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000, 00 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 05 березня 2008 року вона була прийнята на роботу до КП «Відродження плюс» на посаду головного бухгалтера, з 10 січня 2011 року виконувала обовязки директора КП «Відродження плюс», а 14 січня 2011 року за контрактом між нею та ОСОБА_2 сільською радою її призначено на посаду директора цього підприємства. 17 лютого 2015 року вона подала заяву про звільнення за власним бажанням, але розпорядження про її звільнення не видане та не зроблено запис і взагалі не видана трудова книжка. Згідно рішення апеляційного суду від 19 травня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05.11.2014 року по 19.05.2015 року, але вона не мала бажання далі працювати на даному підприємстві. У звязку з цим 20 травня 2015 року вона повторно подала заяву про звільнення її із займаної посади, однак ОСОБА_2 сільська рада не видає наказу про її звільнення та трудову книжку.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2 сільську раду видати ОСОБА_1 трудову книжку №657525 та стягнуто на її користь з відповідача кошти за час вимушеного прогулу з 20 травня 2015 року до 25 червня 2015 року включно в розмірі 3078,40 грн. і моральну шкоду в сумі 150 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог не оскаржено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування рішення суду та відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 Зокрема на його думку, самовідвід судді Шумської О.В. та розгляд справи суддею Патинкою А.Г. є безпідставним. Також безпідставною вважає відмову у задоволенні клопотання про допит свідків, яким відома інформація щодо направлення трудової книжки позивачу. Крім того, на думку заявника апеляційної скарги, судом проігноровані пояснення ОСОБА_1, надані нею 19 травня 2015 року в суді апеляційної інстанції, згідно яких вона загубила трудову книжку, при цьому заяв про втрату або видачу дублікату трудової книжки від неї не надходило. Крім того, зазначає, що судом не враховано те, що трудова книжка надсилалась ОСОБА_1 рекомендованим листом, який вона отримала 15 березня 2015 року, але ОСОБА_1 з метою здійснення запису про поновлення її на роботі надала до ОСОБА_2 сільської ради завідомо підроблену трудову книжку № 657525, про що порушено кримінальне провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками ч. 1 ст. 358 КК України, а трудова книжка із зазначеним вище серійним номером долучена до матеріалів кримінального провадження. Натомість, серійний номер трудової книжки, вдруге виданої ОСОБА_2 сільською радою на імя ОСОБА_1, - 556508.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом та не заперечується сторонами у справі, 05 березня 2008 року ОСОБА_1 прийнято на посаду головного бухгалтера в КП «Відродження плюс». В тому числі вказана обставина визнана колишнім директором Комунального підприємства «Відродження плюс» ОСОБА_5, допитаним судом апеляційної інстанції при попередньому розгляді справи за клопотанням позивача в якості свідка, який підтвердив свій підпис під здійсненим позивачем ОСОБА_1 записом №1, датованим 05 березня 2008 року, у трудовій книжці із серійним номером АВ №657525, яка була виписана особисто позивачем на своє імя при покладенні на неї обовязків з обліку та веденню трудових книжок працівників КП «Відродження плюс» (а.с. 5).

На підставі рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ ОСОБА_1 було затверджено на посаді директора КП Відродження Плюс та з нею укладено контракт терміном на пять років з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року

08 липня 2013 року позивач звільнена з посади директора КП Відродження Плюс.

Рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, ОСОБА_1 поновлено на посаді директора КП Відродження Плюс та на її користь стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року, яким з ОСОБА_2 сільської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року, та згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України не потребують додаткового доказування (а.с. 7-9).

Згідно розпорядження сільського голови ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29 січня 2015 року ОСОБА_1 від 30 січня 2015 року поновлено на роботі, а 17 лютого 2015 року вона подала заяву до ОСОБА_2 сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

Зазначені обставини встановлено рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора ОСОБА_6, яким з КП «Відродження плюс» на користь ОСОБА_1 стягнуто компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн.

20 травня 2015 року ОСОБА_1 знов подала заяву на звільнення із посади директора КП «Відродження плюс» (а.с. 10, 92).

Згідно відповіді ОСОБА_2 сільської ради від 26 травня 2015 року, ОСОБА_1 повідомлена, що її звільнено із займаної посади директора КП «Відродження плюс» 17 лютого 2015 року за розпорядженням сільського голови №2-к від 17.02.2015 року згідно поданої нею заяви, надісланої поштою, та позивачу запропоновано надати до ОСОБА_2 сільської ради трудову книжку серії АВ № 556508 від 13.01.2011 року з метою здійснення запису про поновлення на роботі на підставі рішення апеляційного суду від 14.01.2015 року та звільнення на підставі поданої ОСОБА_1 раніше заяви, оскільки трудова книжка № 657525, виписана власноручно ОСОБА_1 і надана до сільської ради 30 січня 2015 року у звязку з поновленням на роботі долучена до матеріалів кримінального провадження № 000223 від 23 квітня 2015 року за ознаками ч. 1ст. 358 КК України (підробка і використання трудової книжки) (а.с. 11).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 щодо зобовязання видачі їй трудової книжки № 657525, стягнення коштів за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції керувався вимогами ст. 47, ч. 5 ст. 235 КЗпП України та виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 55 Конституції України, кожна особа має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст.ст. 3, 15 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у рази їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення, визнання порушених, оспорюваних прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України. Власник порушеного права може скористатися конкретним способом захисту свого права.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач ОСОБА_2 сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області не видала наказ про її звільнення з посади директора КП «Відродження плюс» на підставі поданої неї заяви про звільнення від 20 травня 2015 року та не видала їй трудову книжку, що призвело до вимушеного прогулу та позбавило її можливості офіційно працевлаштуватись на іншу роботу, у звязку з чим вона просила стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції погодився із доводами позивача та вважав доведеною вину підприємства у невидачі трудової книжки, що є підставою для стягнення з нього середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому суд не звернув уваги на наявність у справі даних, які визнані сторонами, про те, що на імя ОСОБА_1 упродовж її роботи в КП «Відродження плюс» було виписано три трудових книжки із серійними номерами: АВ №657525 від 05 березня 2008 року (а.с.5), АВ №556508 від 13 січня 2011 року (а.с.6) та АЕ №800224 від 13 січня 2011 року (а.с.28).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції, не зясувавши в повному обсязі фактичні обставини справи, дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Між тим, апеляційним судом Дніпропетровської області встановлено, що будучи прийнятою на роботу 05 березня 2008 року на посаду головного бухгалтера в КП «Відродження плюс» на підставі наказу №10 від 05 березня 2008 року, виданого директором ОСОБА_5, позивач не надала підприємству свою трудову книжку для здійснення в ній запису про прийняття на роботу.

Після покладення на неї обовязків з обліку та ведення трудових книжок працівників КП «Відродження плюс» позивач ОСОБА_1 виписала собі власноручно нову трудову книжку із серійним номером АВ №657525 здійснивши в ній запис №1 від 05 березня 2008 року про прийняття її на посаду головного бухгалтера, пояснивши в суді апеляційної інстанції, що вона загубила свою первісну трудову книжку (а.с.5).

Такий запис суперечить вимогам п. 5.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці, Міністерством юстиції та Міністерством соціальної політики України №58 від 29 липня 1993 року (з наступними змінами) (далі Інструкція), оскільки у випадку, якщо особа загубила трудову книжку, вона зобовязана негайно заявити про це власнику або уповноваженому ним органу за місцем останньої роботи, де їй має бути видана інша трудова книжка із записом «Дублікат».

Крім того цей запис вчинено з порушенням п. 5.3 зазначеної Інструкції, згідно якої, якщо працівник до влаштування на це підприємство вже працював, то при заповненні дубліката трудової книжки в розділ "Відомості про роботу" у графу 3 спочатку вноситься запис про загальний стаж його роботи до влаштування на це підприємство, який підтверджується документами.

Будучи затвердженою на посаді директора Комунального підприємства Відродження Плюс на підставі рішення сесії ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області від 13 січня 2011 року № 51-4/VІ та після укладення сторонами контракту терміном на пять років з 13 січня 2011 року по 13 січня 2016 року, ОСОБА_1 власноручно внесла до своєї трудової книжки запис №2 від 10 січня 2011 року про переведення її по переводу з посади головного бухгалтера на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі наказу №20 від 10 січня 2011 року (а.с.5).

Такий запис протирічить п. 4.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», оскільки його мала здійснити уповноважена особа ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, проте ОСОБА_1 не надала ОСОБА_4 раді свою трудову книжку і зберігала її на підприємстві, яке очолювала, що було визнано позивачем в суді апеляційної інстанції.

Згідно із письмовими запереченнями ОСОБА_1 на апеляційну скаргу відповідача, в липні 2013 року позивач забрала з підприємства свою трудову книжку АВ №657525 та зберігала її вдома (а.с. 85-87).

Будучи звільненою 08 липня 2013 року з посади директора КП Відродження Плюс позивач не надала ОСОБА_4 раді свою трудову книжку для здійснення відповідного запису, що підтверджується тими ж письмовими запереченнями, згідно яких вона надала до ОСОБА_4 ради свою трудову книжку №657525 після першої вимоги згідно розпорядження сільського голови «Про поновлення на роботі» від 29 січня 2015 року №1-к (а.с. 86).

Після поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, яке набрало законної сили 14 січня 2015 року, ОСОБА_4 рада виписала на імя позивача другу трудову книжку з серійним номером АВ №556508 від 13 січня 2011 року та внесла туди запис №1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача по переводу на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року та №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року (а.с.6).

Зазначена трудова книжка АВ №556508 відправлена на адресу ОСОБА_1 рекомендованим поштовим відправленням 07 березня 2014 року та отримана позивачем 15 березня 2014 року (а.с. 22, 23).

Як пояснила в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1, зазначену трудову книжку вона повернула ОСОБА_4 раді під час розгляду справи Софіївським районним судом Дніпропетровської області для внесення запису про її роботу в якості головного бухгалтера КП «Відродження плюс» з 05 березня 2008 року.

Такий факт відповідачем не визнано і в матеріалах справи відсутні докази на його підтвердження.

Як зазначалось вище, із рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 07 квітня 2015 року вбачається, що згідно з розпорядженням сільського голови ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29 січня 2015 року ОСОБА_1 від 30 січня 2015 року було поновлено на роботі, а 17 лютого 2015 року вона подала заяву до ОСОБА_2 сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс».

При розгляді справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора ОСОБА_6 про стягнення компенсації за невикористані відпустки рішенням суду від 07 квітня 2015 року на її користь стягнуто компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 5616,10 грн., яка розрахована саме станом на 17 лютого 2015 року.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року встановлено, що виконання рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року, про поновлення ОСОБА_1 на роботі було затримано відповідачем з 05 листопада 2014 року по 19 травня 2015 року, у звязку з чим з ОСОБА_2 сільської ради на користь ОСОБА_1 стягнуто 15392,00 грн. в рахунок відшкодування вимушеного прогулу (а.с.7-9).

На виконання рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року сільським головою видано розпорядження №8-к від 26 травня 2015 року, відповідно до якого дата звільнення ОСОБА_1 згідно розпорядження сільського голови від 17 лютого 2015 року №32-к визнана недійсною, а директора КП «Відродження плюс» ОСОБА_1 звільнено з 20 травня 2015 року за власним бажанням згідно зі ст. 38 КЗпП України (а.с. 27).

Згідно довідки голови ліквідаційної комісії по КП «Відродження плюс» №98 від 30 червня 2015 року, з моменту звільнення ОСОБА_1 в липні 2013 року передачі документів по вказаному підприємству не проводилось, оскільки остання на роботу умисно не зявлялась, при прийнятті документів КП «Відродження плюс» особові справи працівників і трудові книжки були відсутні разом з печаткою КП «Відродження плюс» і штампом, також була відсутня особова справа і трудова книжка ОСОБА_1 (а.с. 54).

У звязку з цим на імя позивача ОСОБА_4 рада виписала третю трудову книжку із серійним номером АЕ №800224 від 13 січня 2011 року та здійснила до неї наступні записи: №1 від 13 січня 2011 року про переведення позивача по переводу на посаду директора КП «Відродження плюс» на підставі рішення сесії сільської ради № 51-4/VІ від 13.01.2011 року; №2 від 08 липня 2013 року про звільнення ОСОБА_1 з посади директора КП «Відродження плюс» згідно ст. 36 п. 8 КЗпП України на підставі рішення сесії сільської ради № 250-24/VІ від 08.07.2013 року; №3 від 29 січня 2015 року про те, що запис за №2 є недійсним; №4 від 29 січня 2015 року про поновлення позивача на роботі КП «Відрядження плюс» на підставі розпорядження сільського голови №1-к від 29 січня 2015 року; №5 від 17 лютого 2015 року про звільнення з роботи за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №2-к від 17 лютого 2015 року; №6 від 26 травня 2015 року про те, що запис №5 є недійсним, та № 7 від 26 травня 2015 року про звільнення позивача з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України на підставі розпорядження сільського голови №8-к від 26 травня 2015 року (а.с. 28).

17 червня 2015 року трудову книжку із серійним номером АЕ №800224 відповідач надіслав рекомендованим поштовим відправленням № 532 на адресу позивача на підставі її письмової заяви від 20 травня 2015 року (а.с. 10, 96, 25, 58, 59).

Як встановлено апеляційним судом раніше, ОСОБА_1 не заперечувала факт отримання трудової книжки АЕ №800224, при цьому продемонструвавши її колегії суддів. Разом з тим зазначила про свою незгоду із записами, які відповідач здійснив у ній, оскільки вони не містять запису про її прийняття на роботу головним бухгалтером КП «Відродження плюс» від 05 березня 2008 року.

Щодо трудової книжки із серійним номером АВ №657525 від 05 березня 2008 року, яку суд витребував від відповідача на вимогу ОСОБА_1, то колегією суддів встановлено, що дана трудова книжка вилучена на підставі протоколу огляду від 20 липня 2015 року, складеного слідчим СВ Софіївського РВ ГУ МВС України в Дніпропетровській області (а.с. 101). При цьому колегія суддів вважає, що вилучення трудової книжки серії АВ № 657525 від 05 березня 2008 року є правомірним, оскільки проведене в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню, що перебуває в провадженні слідчого Софіївського ВП Корецького С.В., зокрема долучена до матеріалів кримінального провадження № 0000223 постановою слідчого (а.с.183).

Так, матеріалами справи було встановлено, що за заявою ОСОБА_4 ради Софіївським районним відділом УМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальне провадження №0000223 від 23 квітня 2015 року за ст.. 358 КК України за фактом виготовлення підробного документу та його використання, до якого і була долучена надана позивачем до ОСОБА_4 ради трудова книжка із серійним номером АВ №657525, оскільки в ній власноручно зроблені позивачем записи завірені привласненою нею печаткою підприємства КП «Відродження плюс», яка проходить по іншому кримінальному провадженню №0000756 відносно ОСОБА_1, порушеному за ст. 357 КК України викрадення, привласнення документів, штампів, печаток, заволодіння ними шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем, або їх пошкодженням.

На підтвердження цих фактів відповідачем надані копії клопотань ОСОБА_2 сільської ради від 24 червня 2015 року про долучення до матеріалів кримінального провадження № 0000223 в якості доказу трудової книжки серії АВ №657525 та про вилучення оригіналів почерку з метою проведення технічної експертизи документів та почеркознавчої експертизи записів, здійснених в цій трудовій книжці.

Виходячи з аналізу зазначених обставин справи колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обовязку видати ОСОБА_1 трудову книжку серії АВ №657525 від 05 серпня 2008 року, оскільки висновок місцевого суду про те, що вона перебуває в розпорядженні відповідача, не відповідає обставинам справи. До того ж, на думку колегії суддів на момент звернення з даним позовом до суду та протягом всього розгляду справи по суті спірна трудова книжка не перебувала у володінні у відповідача, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Крім того, відсутні також підстави і для стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, оскільки, як встановлено колегією суддів, відповідач 17 червня 2015 року надіслав на адресу позивача трудову книжку із серійним номером АЕ №800224, і ця трудова книжка перебуває у ОСОБА_1 на руках, у звязку з чим посилання позивача на неможливість працевлаштування та необхідність компенсації їй вимушеного прогулу є безпідставними.

Також безпідставними є посилання ОСОБА_1 на неправильність записів, здійснених відповідачем у зазначеній трудовій книжці, оскільки відповідно до положень п. 2.6. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис, до якого позивач не позбавлена можливості звернутись.

Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, у звязку із чим оскаржуване рішення підлягає скасуванню у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ст. 309 ч. 1 п. 3, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 25 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та компенсації моральної шкоди.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Я.М.Бондар

Судді: В.П.Зубакова

ОСОБА_7