Справа № 569/8768/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючої судді - Ореховської К.Е.

при секретарі - Шкіндер І.М.

з участю позивача позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

19 червня 2015 року до Рівненського міського суду надійшов позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки.

В обґрунтування позову покликаються на те, що звернулась по оголошенню стосовно надання фінансових послуг при оформленні кредиту до фізичної особи - підприємця ОСОБА_4. Відповідно до відомостей, що містяться у ЄДРПО він зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності по здійснення діяльності страхового брокера, з 14.02.2014 Номер запису: 2 032538 .

03 квітня 2014р. між (Позичальник) та ОСОБА_4 (Позикодавець) підписаний проект Договору позики на суму 66 000 гривень з кінцевим погашенням заборгованості 03.04.2015р. Згідно п10, Договір вважається укладеним з моменту передання Позикодавцем грошей Позичальникові.

В якості забезпечення зобов'язання за даним договором позики 03 квітня 2014 р. між ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець) підписаний договір іпотеки. Договір посвідчено приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за №207.

Відповідач - ОСОБА_4, здійснює саме підприємницьку діяльність у сфері надання платних фінансових послуг (надання платних грошових позик) поскльки його дії повністю підпадають під вищевказане визначення підприємницької діяльності. Він розповсюджує рекламу стосовно своїх послуг по всій країні, надає платні позики систематично (більше 3-х разів на рік) з метою одержання прибутку від відсотків та курсової різниці.

В заяві про зміну підстав позову зазначає, що відповідач до закінчення терміну дії договору не передав їй кошти в сумі, зазначеній у договорі позики.

Пояснює, що не писала розписки відповідачу - ОСОБА_4, так як не отримала від нього кошти, зазначені у договорі позики, тому повернення коштів, зазначених у договорі позики, не можливе. Важає, що є всі підстави для визнання недійсним договору позики від 03 квітня 2014 рок, укладеного між нею та відповідачем.

Просить суд визнати недійсним договір позики підписаний 03 квітня 2014 р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та визнати недійсним іпотечний договір укладений 03 квітня 2014 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 посвідчено приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за №207.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, та просив суд задовольнити їх.

Представник відповідача у судовому засідання проти задоволення позову заперечував, обґрунтувавши, що посилання позивача на відсутність розписки, як на підставу визнання договору позики недійсним є необгрунтованими та спростовуються правовими нормами та судовою практикою. Зважаючи на безпідставність позовних вимог про недійсність договору позики, безпідставними є також вимоги щодо визнання недійсним договору іпотеки, укладеного на забезпечення виконання зобов'язань за договором позики. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

Суд, вислухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна їз сторін зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 03 квітня 2014 р. між ОСОБА_3 (Позичальник) та ОСОБА_4 (Позикодавець) підписаний проект Договору позики на суму 66 000 гривень з кінцевим погашенням заборгованості 03.04.2015р. Згідно п10, Договір вважається укладеним з моменту передання Позикодавцем грошей Позичальникові.

03 квітня 2014 року між між ОСОБА_4 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотекодавець) укладений договір іпотеки, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області, відповідно до умов договору іпотеки, накладається заборона відчуження майна Квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5, до виконання чи розірвання іпотечного договору.

Відповідно до п.1.2 Договору іпотеки предметом іпотеки є квартира, що знаходиться за адресою : м.Костопіль, вул.Стуса В.АДРЕСА_2..

Відповідно до п.2 Договору позики, даний договір є оплатним зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом в розмірі 6,5% щомісяця від суми позики.

Так, позивач у своєму позові просить визнати договір позики та іпотеки недійсним, але не наводить жодних правових підстав для задоволення цих позовних вимог адже, при укладені оспорюваних договорів не були порушені жодні вимоги ст.. 203 ЦК України, і договір був укладений у повній відповідності до ст.. 204 ЦК України.

Згідно до ч.3 ст. 209 ЦК України, нотаріальне посвідчення може бути вчинене на тексті лише такого правочину, який відповідає загальним вимогам, встановленим ст.. 203 ЦК України. Таким чином, нотаріальне посвідчення договорів позики та іпотеки свідчить про відповідальність цих договорів загальним вимогам цивільного законодавства України.

Спірні договори позики та іпотеки були укладені у письмові формі та нотаріально посвідчені тобто належним чином і у встановленій законом формі. Договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, передбачених цими договорами.

Посилання позивача на відсутність розписки, як на підставу визнання договору позики недійсним є необгрунтованими .

Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 Цивільного кодексу України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи вищевикладене, нотаріусом при посвідченні правочину були додержані всі вимоги процесуального та матеріального права щодо вчинення нотаріальних дій. Зміст спірних договорів відповідає всім вимогам Конституції України, Цивільного кодексу України, Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю». Нотаріус при посвідченні договорів роз»яснив зміст і значення поданого ним проекту правочину і перевірив його зміст відповідно до вимог закону і дійсним намірам сторін.

Крім того, в обґрунтування визнання недійсним договору іпотеки позивач посилається на ч.2 ст. 548 ЦК України, зазначаючи, що недійсне зобов»язання не підлягає забезпеченню, і недійсність основного зобов»язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Так, договір позики, зобов»язання за яким є основним відносно зобов»язань за договором іпотеки, на думку суду є чинним і підстав визнання його недійсним позивачем не наведено. Отже, й договір іпотеки, укладений в забезпечення дійсного законного договору позики, з цієї підстави не може бути визнаний недійсним.

Відповідно до вимоги ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, що є необхідними та достатніми для виконання даного виду договору.

Судовим розглядом встановлено, що при укладені оспорюваних договорів сторонами не було допущено жодних порушень законодавства, договори укладені дієздатними особами, у відповідності з вимогами закону, з додержанням законодавчо визначеної форми.

Таким чином, в задоволені позовних вимог, позивачу необхідно відмовити, оскільки зазначені вимоги є необґрунтованими, та такими що не знайшли свого підтвердження наданими у судовому засіданні письмовими доказами та поясненнями сторін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209, 215 ЦПК України, ст.ст. 202 204, 209, 638 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки - відмовити у зв"язку з його недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду Ореховська К.Е