Справа № 460/282/16-ц
Провадження №2/460/688/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

06.07.2016 рокум.Яворів

Яворівський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - Швед Н.П.

з участю секретаря - Кондратюк М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Яворові, в залі суду, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самосійних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа без самосійних вимог ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

В обгрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 14 грудня 2014 року, об 20 год. 30 хв. на автодорозі Львів-Краковець, 22км+150м в смт.Івано-Франкове Яворівського району Львівської області відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ауді А4» номерний знак НОМЕР_5, під керування відповідача ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_1 під його керуванням. В автомобілі разом з ним перебували в якості пасажирів його дружина ОСОБА_4, донька ОСОБА_5 і син ОСОБА_6, які внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди як і він отримали значні тілесні ушкодження, а автомобілі механічні пошкодження.

З висновку судово-автотехнічної експертизи по дослідженню обставин ДТП в кримінальному провадженні № 0001668 від 17 березня 2015 року вбачається, що водій ОСОБА_2 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, при дотриманні ним вимог п.п. 1.2, 1.5, 1.10 (в частині небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б» та «д»); 10.1 ПДР України, а також додатку до ПДР України (в частині вимог 1.1 щодо вузької суцільної лінії). Для ДТП водієві ОСОБА_2 достатньо було вести автомобіль по правій стороні в напрямку м.Львова та не виїжджати на зустрічну смугу руху".

Вироком Яворівського районного суду Львівської області від 15.06.2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та накладено грошове стягнення у розмірі 3400 гри., без позбавлення права керування транспортними засобами. Цивільний позов в даному кримінальному провадженні не було заявлено, оскільки відповідач мав намір добровільно відшкодувати спричинену матеріальну шкоду, однак в подальшому відповідач відмовився відшкодовувати шкоду, завдану ДТП на телефонні дзвінки не відповідає, в зв"язку з цим він змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Просить стягнути з відповідача спричинену дорожньо-транспортною пригодою матеріальну шкоду, оскільки задовго до вказаної події він планував продати свій автомобіль знайомому за 4 тис. доларів США, що станом на 28.05.2015 року, згідно курсу НБУ еквівалентно 85 тисяч гривень. Однак, через значні ушкодження автомобіля та високу вартість відновлювального ремонту, він втратив можливість продати автомобіль, сума утраченої ним вигоди становить 85 тис. грн..

Відповідно до звіту експерта-товарознавця від 02 липня 2015 року, про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого КТЗ, ринкова вартість вказаного автомобіля до пошкодження становить 47 тис. 688, 04 грн..

Крім цього, внаслідок даної ДТП, згідно висновку експерта №355/2014р. від 15 грудня 2014 року в нього було виявлено: закритий перелом лівого надколінника із зміщенням відламків, пошкодження зв"язок лівого надколінника, синець на лівому передплііччі, які утворилися від контактів з тупими предметами, могли виникнути 14 грудня 2014 року не виключно від ударів об частини інтерєру салону автомобіля, за ознакою тривалого розладу здоров"я кваліфікуються як тілесне ушкодження середньої тяжкості (а.с.14).

Дружина на даний час знаходиться в декретій відпустці, усі витрати матеріального характеру повинен нести він, однак у нього не має можливості належним чином утримувати своою сім'ю так як пошкоджена нога та автомобіль, який був єдиним засобом для забезпечення матеріального стану сім"ї. Всі заощадженн були потрачені на лікування дружини та дітей, які надалі потребують реабілітації та відновлювального лікування, однак забезпечити таке немає можливості, через відсутність автомобіля та коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди ушкоженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезуванням, стороннім доглядом тощо.

Крім цього, внаслідок ДТП йому було заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з ушкодженням - автомобіля, порушенням нормальних життєвих відносин. Окрім того, вказаний транспортний засіб регулярно використовувався ним для роботи, був єдиним засобом для забезпечення сім"ї. Він користувався автомобілем щодня, а тому спричинені наслідки, які сталися з вини відповідача суттєво вплинули на його життєвий ритм, так як він повинен був постійно позичати автомобіль у знайомих та друзів, або викликати таксі, щоб відвезти дружину та дітей на процедури чи обстеження у лікарню.

Постраждали його близькі - дружина та діти з необережності відповідача. Діти ще маленькі і не до кінця усвідомлюють подію, яка сталася в їхньому житті, однак для нього це був серйозний психологічний удар, від переживання у нього порушився сон, він став нервовий, постійно перебуває у пригніченому стані через те, що його маленькі діти і дружина увесь час знаходяться на лікуванні і страждають від болю, а він як батько не може забезпечити їм відновлювальне лікування та реабілітацію.

Крім того, раніше вони дуже часто на вихідних із сім'єю виїзджали на відпочинок після тяжкого робочого тижня, після ДТП змога на законний відпочинок зникла, оскільки позичати автомобіль доводилося на час робочих днів, а купити власний для нього зараз не має можливості.

Просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 485 000 гривень, моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 гривень та судові витрати у розмірі 551 гривень 20 копійок.

В судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пояснення кожен окремо надали аналогічні викладеним в позовній заяві, просять позовні вимоги задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, не повідомив про причини неявки, хоч належно був повідомлений про час та місце слухання справи, клопотання щодо слухання справи у його відсутності суду не надіслав.

Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

З оглянутих в судовому засіданні матеріалів слідує, що відповідач належно був повідомлений про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки.

Третя особа без самосійних вимог ОСОБА_3 в судовому засіданні 16.05.2016р. пояснила, що вона являється власником автомобіля НОМЕР_2, який вона надала в користування ОСОБА_1, напередодні дорожньо-транспортної пригоди вони домовилися із ОСОБА_1 про продаж даного автомобіля і розподілу коштів порівну. ОСОБА_1 знайшов покупця, з яким узгодив суму покупки автомобіля 4 000 доларів США, однак продаж через ДТП не відбулася. В подальшому ОСОБА_3 в судові засідання не з"являлася, скерувала на адресу суду письмові пояснення та заяву у якій просить надалі справу розглядати у її відсутності.

Заслухавши пояснення позивача його представника та третьої особи, оцінивши покази свідків, а саме:

- свідка ОСОБА_7, яка в судовому засіданні пояснила, що 15.12.2014 року відбулося ДТП внаслідок якої з вини ОСОБА_2 позивач та його сім"я отримали значні тілесні ушкодження, а автомобіль механічні пошкодження. Вона допомагала їм на місці ДТП, під час транспортування їх в лікарню, в подальшому неодноразово возила ОСОБА_4 з дітьми в лікарню. В ОСОБА_1 була побита нога. У ОСОБА_4 були вибиті зуби, по всьому тілу були осколки скла. Діти перебували тривалий час на амбулаторному лікуванні, ОСОБА_5 в оці був осколок скла, яке за допомогою оперативного втручання було видалено, ОСОБА_6 також був весь поцарапаний шклом та довгий час перебував в стресовому стані. Зі слів позивача їй відомо, що відповідач нічого не відшкодував;

-свідка ОСОБА_8, яка в судовому засіданні пояснила, що являється сусідкою сім"ї ОСОБА_1 їй відомо, що ДТП в яке потрапила ця сім"я відбулася 14.12.2014 року. Усі члени сім"ї отримали значні травми, вона приходила до них додому і допомагала по господарству, доглядала дітей та ОСОБА_4, яка була в дуже важкому стані. Діти після такого шоку не хотіли тривалий час розмовляти, коли починали бавитися, вони відтворювали аварію, що погіршувало ще більше моральні страждання батьків, вони були знервовані, не могли спати. У ОСОБА_1 була травма грудної клітки та ноги. Сім"я ОСОБА_1 тривалий час їздила в лікарню на лікування та обстеження, вони і надалі є такими, які потребують відновлювального лікування, які є послідовними, логічними та не викликають в суду сумніву у їх істинності;

-свідка ОСОБА_9, який в судовому засіданні пояснив що на початку грудня місяця 2014 року він домовився з позивачем про покупку в ОСОБА_1 автомобіля марки ВАЗ-2109 за ціною 3 600 доларів США, однак через ДТП угода відмінилася. Що стосується показів даного свідка, то суд вважає, що їх слід залишити поза увагою, оскільки, такі документально не підтверджуються.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає до часткового задоволення.

З матеріалів справи вбачаються права та взаємовідносини сторін, тому суд вважає за можливе справу слухати у відсутності відповідача, який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи та згідно ч.4 ст. 169, ст.224 ЦПК України, постановити заочне рішення, проти чого не заперечує представник позивача.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 14 грудня 2014 року, близько 20 години 30 хвилин, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Ауді А4», р.н. НОМЕР_6, рухаючись автодорогою міжнародного значення М-10 Львів-Краковець, 22 км.+150м., у напрямку м.Львів у смт. Івано-Франкове по вул. Львівській 33, Яворівського району Львівської області, порушив Правила безпеки дорожнього руху України, а саме пп..1.2, 1.5, 2.3 (б), 10.1, 11.1, 11.3, 13.1, виконуючи маневр обгону, виїхав на зустрічну смугу руху, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не дав дорогу автомобілю НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1, який перевозив пасажирів ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6, по зустрічній смузі руху, через що створив такі умови, за яких ОСОБА_1 був позбавлений технічної можливості уникнути зіткнення шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування транспортного засобу марки «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_3, внаслідок чого сім"я ОСОБА_1 отримали тілісні ушкодження, а автомобіль механічні пошкодження.

Відповідно до вироку Яворівського районного суду Львівської області від 15.06.2015 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 3400 (три тисячі чотириста) гривень без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлено не було.

У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе,що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Як зазначено у ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, одній особі з вини іншої відшкодовується винною особою.

Відповідно до звіту експерта №Ю-01307 від 02 липня 2015 року, про оцінку вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу пошкодженого колісного транспортного засобу, ринкова вартість колісного транспортного засобу марки «ВАЗ-21093» номерний знак НОМЕР_3 до пошкодження становила 47 688, 04 грн. Вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу становить 38 470,74 гривень.

Як встановлено в судовому засіданні, позивач продав автомобіль НОМЕР_4, який отримав механічні пошкодження під час ДТП, без відновлювального ремонту, на металобрухт, отримавши кошти в розмірі 8 400 гривень.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 Цивільного кодексу України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди ушкоженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно- курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Як вбачається з матеріалів справи, сума матеріальних збитків на придбання ліків для ОСОБА_1, згідно фіскальних чеків наданих представником позивача становить 642, 39 грн..

Враховуючи наведене, вимоги позивача щодо відшкодування матеріальної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі вартості відновлювального ремонту що складає -38 470,74грн. - 8 400грн. - кошти отримані від продажу автомобіля= 30 070,74грн. + 642, 39 грн. - витрати на придбання ліків що становить- 30 713 грн. 13 коп..

Крім цього, позивачу ОСОБА_1 спричинено значну моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з пошкодженням - автомобіля, порушенням нормальних життєвих зв'язків, певним ударом по його престижу. В більшій мірі моральна шкода була спричинена тим, що постраждали його рідні - дружина та діти з необережності відповідача. Діти, які є досить малі і не до кінця усвідомлюють подію, яка сталася в їхньому житті та постійно в іграх відтворюють ДТП. Для позивача це був серйозний психологічний удар, від пережитого, у нього порушився сон, він став нервовий та, постійно перебував у пригніченому стані спостерігаючи як його маленькі діти, і дружина страждають від болю, а він не може їм допомогти.

ОСОБА_1 знаходився у безпорадному становищі, через відсутність коштів для реабілітації та відновлювального лікування його рідних, змушений був продати невідремонтований автомобіль, щоб отримати хоч якісь кошти для утримання сім"ї.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.3 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Беручи до уваги п.З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" - „Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб". Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Верховний суд України в п.1 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

Беручи до уваги роз'яснення, які містяться у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року, розмір відшкодування моральної шкоди повинен визначатися судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має керуватися засадами розумності, виваженості, та справедливості.

Беручи до уваги п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", слідує, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Згідно зі ст. 46 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод (в редакції Протоколу № 11), рішення Європейського суду є обов'язковими для держав-учасниць Конвенції, суд враховує прецедент практики Європейського суду з прав людини,якою визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав "середня", "нормально" реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Разом з тим, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, де визнана презумпція моральної шкоди. Так, рішенням від 27.07.2004 р. по справі «Ромашов проти України», суд стягнув на користь заявника моральну шкоду, хоча заявник не представив жодного документа на підтвердження своїх вимог про відшкодування моральної шкоди. У процесі розгляду заяви суд звернув увагу на те, що згідно з правилом 60 Регламенту Суду будь-яка вимога щодо справедливої сатисфакції має містити перелік претензій може бути представлено письмово разом з відповідними підтверджуючими документами або свідченнями, «без наявності яких суд може відхилити вимогу повністю або частково».Суд врахував той факт, що врезультаті виявлених порушень заявник зазнав моральної шкоди, яка не може бути відшкодована шляхом лише констатації судом факту порушення.

З урахуванням наведеного суд виходячи із засад виваженості, дотримуючись вимог розумності, справедливості та інших обставин, що мають істотне значення, приходить до висновку, що моральна шкода підлягає частковому задоволенню у розмірі 70 000 гривень.

Судові витрати підлягають стягненню відповідно до вимог ст. ст.79 та 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3,10, 11, 31, 60,74, 79, 88, 169, 208, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, ст.ст. 23,1166,1167, 1195 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_2 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 30 713 (тридцять тисяч сімсот тринадцять) грн. 13 коп..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_2 заподіяну моральну шкоду в розмірі 70 000 (сімдесят тисяч) грн..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) грн..

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, жителя АДРЕСА_2 судовий збір в розмірі 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн.. 20 коп..

В решті позовних вимог відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається у загальному порядку встановленому процесуальним законодавством.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СУДДЯ: ШВЕД Н.П.