У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренка М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Шептицької С.С.,

за участю

представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року про зміну способу виконання рішення Рівненського міського суду від 04 липня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», управління містобудування і архітектури Рівненського міськвиконкому, комунальне підприємство «Рівненське МБТІ» про відновлення водовідведення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що зявились у судове засідання, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року заяву державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_5 про зміну способу виконання рішення Рівненського міського суду від 04.07.2011 року в справі № 2-1650/11 задоволено.

Змінено спосіб виконання рішення Рівненського міського суду від 04 липня 2011 року в справі №2-1650/11, шляхом стягнення з ОСОБА_3, ідентифікаційний номер 7, на розрахунковий рахунок стягувача ОСОБА_1 необхідних для відновлення мережі водовідведення до будинків №12 та №14 по вулиці Видумка в місті Рівне коштів в сумі 105340,00 грн., визначені виконавцем робіт ТзОВ фірмою «Реноме-Євробуд».

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, прийняту з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що з заяви державного виконавця не вбачається чи звертались стягувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до державного виконавця в порядку п.19 ст.11, ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» про авансування витрат вартості будівельно-монтажних робіт в розмірі, визначеному ТзОВ «Реноме-Євробуд».

Зазначає, що стягувачі ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в 2013 році вже звертались до суду з аналогічною заявою про зміну способу виконання рішення суду, однак ухвалою апеляційного суду Рівненської області в задоволенні заяви їм було відмовлено, на момент подачі заяви до суду повторно жодні обставини не змінилися, жодних нових дій державним виконавцем не вчинялось, а тому в силу п.3 ст.61 ЦПК України обставини встановлені судовими інстанціями в 2013 році доказуванню не підлягають.

Доводить, що заявником не наведено в заяві ніяких нових доказів так як і тих виняткових обставин, які в розуміння ст.373 ЦПК України унеможливлюють або ускладнюють виконання судового рішення, адже добровільне невиконання боржником судового рішення не може бути підставою для зміни його способу чи порядку виконання.

Стверджує, що суд першої інстанції своєю ухвалою фактично вийшов за межі позовних вимог за первинним позовом та прийняв нове за змістом та суттю рішення майнового характеру про стягнення суми коштів, а не змінив спосіб виконання рішення суду.

Звертає увагу, що заява державного виконавця є нічим іншим як новим позовом з новою позовною вимогою про стягнення коштів, а посилання на те, що єдиною можливістю виконати вказане судове рішення є зміна способу і порядку виконання шляхом стягнення з ОСОБА_3 коштів є надуманим та не ґрунтується на нормах закону, оскільки запропонований спосіб порядку виконання судового рішення фактично змінює як суть заявленого спору між сторонами так і суть судового рішення, яким цей спір було вирішено, а саме із зобовязання боржника вчинити певні дії на стягнення з нього коштів на майбутні роботи.

За викладених обставин просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення суду відмовити.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та мотиви викладені в ухвалі суду щодо задоволення заяви колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається що рішенням Рівненського міського суду від 04 липня 2011 року по цивільній справі №2-1650/11 за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Рівненське обласне виробниче комунальне підприємство водопровідно-каналізаційного господарства «Рівнеоблводоканал», управління містобудування і архітектури Рівненського міськвиконкому, комунальне підприємство «Рівненське МБТІ» про відновлення водовідведення, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 4 липня 2011 року, зобовязано ОСОБА_3 відновити мережу водовідведення з будинку №12 по вулиці Видумка в місті Рівне до будинків позивачів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі виконавчого листа за №2-1650, виданого Рівненським міським судом 18 січня 2012 року про зобовязання ОСОБА_3 відновити мережу водовідведення до будинків позивачів №12 та №14 по вулиці Видумка в м. Рівне, державний виконавець відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_5 10 травня 2012 року видала постанову про відкриття виконавчого провадження, згідно якої зобовязала ОСОБА_3 добровільно виконати рішення Рівненського міського суду від 04 липня 2011 року до 17 травня 2012 року.

За ухилення від виконання рішення суду державним виконавцем Анненкової О.Ю. 21 червня та 02 липня 2012 року державним виконавцем виносились постанови про накладення на боржника штрафу в розмірі 170 грн. та 340 грн.

10 грудня 2012 року направлено подання в прокуратуру м. Рівне про вирішення питання про притягнення до кримінальної відповідальності боржника ОСОБА_3 17 січня 2013 року направлено подання заступнику начальника відділу державної виконавчої служби в Рівненський МВ УМВС України в Рівненській області за вихідним №4-657/13 з проханням прийняти рішення щодо притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 за невиконання рішення суду.

Суд першої інстанції задовольняючи заяву керувався нормами ст.373 ЦПК України та виходив з доведеності заявлених вимог.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст.14 ЦПК України при набранні рішенням законної сили воно є обов'язковим до виконання на всій території України, а державна виконавча служба, як єдиний орган примусового виконання, зобов'язана прийняти всі необхідні заходи для його виконання.

Статтею 373 ЦПК України та ч.1 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Задовольняючи заяву про зміну способу виконання судового рішення з відновлення мережі водовідведення (відновлення становища, яке існувало до порушення п.4 ч.2 ст.16 ЦК України) на стягнення коштів, необхідних для відновлення мережі водовідведення (відшкодування майнової шкоди п.8 ч.2 ст.16 ЦК України) суд фактично змінив рішення суду по суті та самостійно змінив спосіб захисту прав сторони, передбачений статтею 16 ЦК України.

Аналогічна позиція щодо застосування ст.373 ЦПК Українивикладена в постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року (справа №6-1829цс15).

ДВС не дотримано приписи ст.42 Закону України «Про виконавче провадження» про авансування витрат вартості будівельно-монтажних робіт стягувачами, а тому питання щодо стягнення коштів в сумі 105340 грн. з ОСОБА_3 на розрахунковий рахунок стягувача ОСОБА_1 необхідних для відновлення мережі водовідведення до будинків №12 та №14 по вул. Видумка в м. Рівне можливе лише за окремими позовними вимогами, а не в порядку застосування ст.373 ЦПК України.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

За викладених обставин колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, а тому наявні підстави для застосування положень ст.312 ЦПК України щодо скасування ухвали суду першої інстанції, яка прийнята з порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової ухвали у справі про відмову в задоволенні заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,312,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року скасувати.

Державному виконавцю відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиціївідмовити у задоволенні заяви про зміну способу виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 04 липня 2011 року в справі №2-1650/11.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді М.П.Григоренко

ОСОБА_6