Провадження 2/127/6240/16
УХВАЛА

29 вересня 2016 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бойко В.М., розглянувши заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Органік плюс» про стягнення заборгованості за договором позики суд, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла заява позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Органік плюс» про стягнення заборгованості за договором позики

У вищевказаній заяві заявник просить суд вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти, що належить відповідачу всього на суму 3 288 128, 60 грн.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

П. 2 ч. 2 ст. 151 ЦПК України встановлено, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Розглядаючи дану заяву суд враховує ч.3 ст. 152 ЦПК України якою визначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню оскільки, заява необґрунтована не надано жодного доказу, що підтверджували б доводи зазначені в заяві про забезпечення позову, зокрема докази про загрозу невиконання чи утруднення рішення суду, також не надано доказів, щодо того, що майно, на яке позивач просить накласти арешт належить відповідачу, а тому суд вважає в задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст. 8, 209, 210, 151, 152, 153, ЦПК України, п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року за №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Органік плюс» про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали

СУДДЯ :