Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Григорусь Н. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Григорусь Н.Й.

суддів Косигіної Л.М., Худякова А.М.

секретаря судового засідання Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року

встановила:

У серпні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ОСОБА_3 звернувся із позовом, в якому просив винести рішення про стягнення з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором на загальну суму 52 635,78 грн. В обґрунтування позову зазначив, що 08.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит у розмірі 12 500,00 грн, за умови щомісячного часткового погашення, сплати відсотків за користування кредитом. Однак, відповідач умови даного договору не виконує, своєчасно кошти не повертає, у зв'язку з чим утворилась заборгованість.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 52 635,78 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_2 подана апеляційна скарга, в якій він посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та винести нове про зупинення провадження у справі. Зокрема, зазначив, що суд безпідставно не взяв до уваги та не зупинив провадження у справі за його клопотанням до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку кримінального провадження.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Судом встановлено, що 08.09.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк») та ОСОБА_2 укладено договір банківського обслуговування № ВLаЖГА00071654, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у розмірі 12 500,00 грн, строком до 08.04.2014 року, процентна ставка 5,00 % річних та комісія за управління кредитом 1,75 % від суми кредиту. Договір складається зі спеціальної і загальної частин та містить графік погашення заборгованості за кредитом та процентами, кожен аркуш якого підписаний уповноваженою особою банку та позичальником (а.с. 5-9).

У зв'язку з тим, що відповідач не здійснював платежі по кредиту станом на 11.08.2015 року виникла заборгованість на загальну суму 52 635,78 грн, яка складається з 8 191,48 грн - заборгованість за кредитом, 788,06 грн - заборгованість за відсотками, 3 622,49 грн - прострочена комісія за управління кредитом, 40 033,75 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором. Оскільки відповідач заборгованість не погашає, позивач у відповідності до вимог договору використовуючи своє право, визнав термін кредиту таким, що настав і вимагає погашення залишку кредиту, тому звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що суд зобов'язаний був зупинити провадження у справі до розгляду іншої справи, що розглядається в порядку кримінального провадження, з огляду на наступне.

Пунктом четвертим частини першої статті 201 ЦПК України передбачено, що суд зобов'язаний зупинити провадження у справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України « 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з'явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень, тощо.

Враховуючи вищевикладене та те, що кримінальне провадження № 0001737 від 25.12.2013 року знаходиться на стадії досудового розслідування, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність заявленого клопотання про зупинення провадження у справі.

Разом з тим, статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, тобто правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що факт підписання договору від 08.09.2011 року та отримання позичкових коштів ОСОБА_2 не заперечується, після закінчення строку дії кредитного договору, останнім кошти в рахунок погашення заборгованості не сплачувались.

Згідно з ч.ч. 1, 4 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином, відповідно до вимог ст.ст. 526, 599 ЦК України.

Звернувшись з позовом до суду, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість на загальну суму 52 635,78 грн, яка складається з 8 191,48 грн - заборгованість за кредитом, 788,06 грн - заборгованість за відсотками, 3 622,49 грн - прострочена комісія за управління кредитом, 40 033,75 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Частиною третьою ст. 551 ЦК України, зокрема передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч. 3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків. Такий правовий висновок Верховного Суду України викладений у постанові від 03 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14, яка в силу вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що кредитор має право на одержання заборгованості за кредитом, процентів від суми кредиту, інших визначених договором виплат. Разом з тим, беручи до уваги розмір заборгованості за відсотками і «тілом» кредиту та те, що із заявою про зменшення розміру пені відповідач не звертався, колегія суддів вважає, що на користь позивача підлягає стягненню пеня в сумі 8 979,54 грн, що відповідає розміру основного боргу за кредитним договором.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні з ухваленням нового - про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь «ВіЕйБі Банк» суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 21 581,57 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 08 лютого 2016 року змінити, зменшити заборгованість за кредитним договором № ВLаЖГА00071654 від 08.09.2011 року з 52 635,78 грн до 21 581,57 грн.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: Судді: