АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Владичана А.І., Міцнея В.Ф.,

секретар Чебуришкіна Н.Ю.

за участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вектор Плюс», ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог: служба у справах дітей Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області та приватного нотаріуса Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайки Ольги Михайлівни, про визнання недійсним договору іпотеки та застосування наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 як законного представника в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року у задоволені позову ОСОБА_1 інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ТзОВ «Вектор Плюс», ОСОБА_4, третіх осіб без самостійних вимог: служба у справах дітей Новоселицької РДА Чернівецької області та приватного нотаріуса Новоселицького районного нотаріального округу Чернівецької області Чайки О.М. про визнання недійсним договору іпотеки № 27/12-Ф/1П-1 від 12.10.2006 року, зареєстрований в реєстрі за № 3553 та укладений між ЗАТ «ТАС-ІнвестБанк», правонаступником якого є ТзОВ «Вектор Плюс», та ОСОБА_4, та про застосування наслідків недійсності даного договору у виді скасування державної реєстрації права власності на житловий будинок, який розташований по АДРЕСА_1, проведеною державним реєстратором - приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кобелєвою А.М. та скасування державної реєстрації обтяжень у Державному реєстрі речових прав на даний житловий будинок, - відмовлено.

справа № 22-ц/794/1228/16 р. Головуючий у І інстанції Ляху Г.О.

категорія: 27 Доповідач Лисак І.Н.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 як законний представник ОСОБА_3 подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги в повному обсягу. Вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального права, а саме законодавства, що встановлює права дітей на користування жилим приміщенням та його охорону, а також процесуального права, а саме ухвалення рішення на основі припущень та неналежно досліджених в матеріалах справи документальних доказів порушення права дитини на користування предметом іпотеки.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах її обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга необґрунтована та підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд керується ст.303 ЦПК України та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

На підставі ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В силу ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно абз. 1 ч.1 ст. 60 ЦПК України та ч. 3 цієї норми кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановлені рішенням суду першої інстанції обставини укладення оскаржуваного договору іпотеки, підстави правонаступництва іпотекодержателя сторонами визнаються та не оспорюються.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом норм матеріального права, що регулюють порядок посвідчення договорів іпотеки, права на користування яких мають малолітні чи неповнолітні діти, охорону цих прав, підстави набуття права такого користування за місцем проживання батьків спростовуються змістом мотивувальної частини рішення, в обґрунтуванні якого міститься аналіз цих норм, які поширюються на спірні правовідносини та застосовані судом вірно.

При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину підлягають застосуванню загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України, які передбачають право кожної особи на судовий захист саме порушеного цивільного права. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину й має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було порушене цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушене, в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулось.

Обґрунтуваннями підстав визнання оспорюваного правочину недійсним та доводи апеляційної скарги зводяться до наявності права користування ОСОБА_3, яка є донькою іпотекодавця, предметом іпотеки на час укладення договору між ЗАТ «ТАС-ІнвестБанк», правонаступником якого є ТзОВ «Вектор Плюс», та ОСОБА_4

При вирішенні справ за позовом в інтересах дітей про визнання недійсними договорів іпотеки на підставі порушення статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) в кожному конкретному випадку необхідно:

1) перевірити наявність у дитини права користування житловим приміщенням на момент укладення оспорюваного договору, а також місце її фактичного постійного проживання;

2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавця щодо надання документів про права дітей на житло, яке є предметом іпотеки, при укладенні оспорюваного договору;

3) з'ясовувати, чи існує фактичне порушення законних прав дитини внаслідок укладення договору іпотеки.

Передбачене статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) положення про необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке мають діти, спрямоване на захист майнових прав дітей, тому підставою для визнання такого договору недійсним за позовом їх батьків є порушення майнових прав дітей унаслідок укладення такого договору, а не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на його укладення.

Відображаючи результати оцінки наданих сторонами доказів суд першої інстанції зробив правовий висновок, з яких погоджується й колегія суддів, про відсутність як зареєстрованого права малолітньої дитини іпотекодавця, так і визнаного її батьками права користування предметом іпотеки на момент передачі його в заставу.

Аналогічна правова позиція, яка в силу ст.3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, викладена в постанові Верховного Суду України у справі 6-1024цс16 від 22.06.2016 року.

Встановлюючи наявність чи відсутність права дитини на спірне майно, колегія керується наступним.

Так, укладаючи спірний договір іпотеки, ОСОБА_4 погоджуючи його зміст в абз.2 п.3.4 засвідчив, що немає відомих йому прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі тих, що не зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджує висновок суду першої інстанції про невизнання батьком дитини її права користування цим спірним майном на той час.

Крім того, згідно договору дарування від 21.07.2000 року (а.с.17-18), спірний будинок належав ОСОБА_4 на праві особистої приватної власності, отже посвідчення договору з підтвердженням відсутності права на нього неповнолітніх дітей від інших не вимагалося.

Власник майна, який є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші передбачені законодавством наслідки, які застосовуються органами опіки та піклування.

Аналогічний правовий висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року та від 30 вересня 2015 року № 6-384цс15.

Встановлюючи відсутність права ОСОБА_3 на користування спірним майном на час передачі його в іпотеки суд першої інстанції прийшов до висновку, що якщо право користування жилим приміщенням її батьків було в с. Динівці Новоселицького р-ну Чернівецької області (а.с.31, 58, 830), батьком у спірному майні таке право заперечувалося, то й дитина мала права користування цим самим жилим приміщенням, незалежно від наявності права власності батьків на нього, про що міститься посилання в апеляційній скарзі, оскільки право такого користування виникає не тільки від права власності, а й з інших підстав, передбачених ЖК УРСР.

Також, надані позивачем довідка Новоселицької ЗОШ №3 від 17.05.2016 року (а.с.15), довідка КУ «ЦПМСД Новоселицького р-ну» № 764 без дати (а.с.16), довідка КП «Новоселицька міськтепломережа» № 1048 від 31.05.2016 року (а.с.24), на які посилається позивач як на докази наявності права ОСОБА_3 користування спірним майном, є неналежними доказами наявності права в 2006 році, оскільки видані за спливом близько 10 років від обставини, яка підлягала доведенню, отже є припущеннями позивача.

Таким чином, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права на підставі всебічного, повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів з відображенням їх оцінки, а доводи апеляційної скарги не містять належних спростувань цьому.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року підлягає залишенню без змін.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 01 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді