Справа № 740/887/16-ц Провадження № 22-ц/795/1479/2016 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Діденко О. П. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Приватного акціонерного товариства «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_6 до ПрАТ «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 8728 грн.72 коп. середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2015 року по 09 лютого 2016 року включно (сума визначена без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів), а також вирішено питання про стягнення судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_6 звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. Апелянт вважає, що боржник до цього часу фактично не розрахувався з нею, а тому, у відповідності до передбаченого ч.1 ст.117 КЗпП України обовязку роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові суму у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку, звернулася з вказаним позовом та скаргою.

Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції посилався у своєму рішенні на ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року, що є грубим порушенням норм процесуального права, так як правова позиція апеляційних судів викладена в рішеннях не є обовязковим для застосування в судах першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що судове рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року було виконане 09 лютого 2016 року, тобто період затримки розрахунку становить з 26 листопада 2015 року по 09 лютого 2016 року включно 52 робочих днів (при пятиденному робочому тижні, без врахування двох вихідних днів та святкових, відповідно до календаря робочого часу на 2015 та 2016 роки, а саме: листопад 2015 року 3 р.д., грудень 2015 року 23 р.д., січень 2016 року 19 р.д., лютий 2016 року 7 р.д.). Оскільки вказаним рішенням також було встановлено розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_6 у розмірі 167 грн. 86 коп., то судом взято для розрахунку саме цю суму. Судом першої інстанції відмолено у задоволенні частини вимог, оскільки державною виконавчою службою Ніжинського міськрайонного управління юстиції при зарахуванні на рахунок позивача було перераховано кошти з затримкою (не 09 лютого 2016 року , а 12 лютого 2016 року), тобто не з вини відповідача, а крім того, нема підстав вважати кінцевою датою виплати дату ухвалення рішення у даній справі, тобто 21 червня 2016 року.

З таким висновком погоджується колегія суддів апеляційного суду враховуючи наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 25 листопада 2015 року з ПАТ «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» на користь ОСОБА_6 стягнуто 281 грн. 41 коп. індексації заробітної плати, 283 грн. 65 коп. компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, 13932 грн. 38 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 липня 2015 року по 25 листопада 2015 року за 83 робочих днів, а всього стягнуто 14497 грн. 44 коп. Зазначене рішення набрало законної сили 08 грудня 2015 року (а.с.43-46).

Постановою №50006614 від 03 лютого 2016 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2/740/1511/15 про стягнення з ПАТ «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» на користь ОСОБА_6 14497 грн. 44 коп. (а.с.7).

Згідно платіжного доручення від 08 лютого 2016 року №184 відповідачем на рахунок відділу державної виконавчої служби Ніжинського МРУЮ в рахунок боргу по виконавчому провадженню №50006614 перераховано кошти в сумі 11670 грн. 44 коп. (а.с.33).

Платіжним дорученням від 08 лютого 2016 року №183 перераховано на рахунок Ніжинського УК м.Ніжина 11010100 податок з доходів утриманий за лютий 2016 року в сумі 2609 грн. 54 коп. (а.с.34).

Платіжним дорученням від 08 лютого 2016 року №182 перераховано на рахунок Ніжинського УК м.Ніжина 11010100 військовий збір утриманий за лютий 2016 року 217 грн. 46 коп. (а.с.35).

Таким чином, згідно розрахунково-платіжної відомості за лютий 2016 року загальна сума по ОСОБА_6 становить 14497 грн. 44 коп. (а.с.36).

З наданих платіжних документів вбачається, що кошти одержані банком 09 лютого 2016 року.

Проте, також вбачається, що відділом державної виконавчої служби Ніжинського МРУЮ кошти в сумі 11670 грн. 44 коп. були перераховані ОСОБА_6 лише 12 лютого 2016 року (а.с.5).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_6, наданої ПАТ «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» середньоденна заробітна плата складає 167 грн. 86 коп. Розрахунок брався за період квітень та травень 2015 року (а.с.20).

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 02 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року, розяснено резолютивну частину рішення Ніжинського міськрайонного суду від 25 листопада 2015 року, де зазначено, що сума, яка підлягала стягненню з відповідача на користь позивачки у розмірі 14497 грн. 44 коп. визначена без утримання прибуткового податку й інших обовязкових платежів (а.с.47).

Суд першої інстанції в своєму рішенні зазначив, що в ухвалі апеляційного суд Чернігівської області, якою залишено без змін ухвалу Ніжинського міськрайонного суду від 02 квітня 2016 року, також вказано, що виходячи з системного аналізу ст.ст.180, 167 Податкового Кодексу України та частини 8 статті 65 Закону «Про виконавче провадження», яка передбачає, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, а також інших обовязкових платежів і зборів із сум, що належать до виплати стягувачу, на необхідність справляння всіх податків і зборів, передбачених законом, з присуджених сум при виконанні рішення у випадку, коли судом сума стягнення визначена без утримання податків та інших обовязкових платежів.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, доводи апеляційної скарги стосовно посилання суду першої інстанції на мотивувальну частину ухвали апеляційного суду Чернігівської області від 27 травня 2016 року, як на правову позицію ґрунтуються на невірному розумінні апелянтом рішення суду.

Крім того, не підлягає доказуванню у даній справі розмір середньоденного заробітку ОСОБА_6, оскільки він був встановлений судовим рішенням, що набуло чинності.

Стаття 47 КЗпП України, встановлює обов'язок власника або уповноваженого ним органу провести розрахунок з працівником і видати йому трудову книжку. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пленум Верховного Суду Україні в п.20 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року за №13 розяснив, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Доводи апеляційної скарги, що відповідач на даний час не розрахувався з позивачем спростовуються матеріалами справи, адже згідно платіжних доручень, які містяться в матеріалах справи, ПАТ «Ніжинський завод сільськогосподарського машинобудування» провів всі розрахунки. Судом першої інстанції встановлено та з даним висновком погоджується колегія суддів, що у разі виконання судового рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу боржник є податковим агентом, який виконує судове рішення, з відрахуванням податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати стягувачу. Саме з даними відрахуваннями відповідач і сплатив позивачу заборгованість по заробітній платі.

Посилання апелянта на те, що боржник є податковим агентом лише у випадках виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу (поновлення на роботі тощо), виплата різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, тобто коли стягувач продовжує працювати і кошти що підлягають виплаті є заробітною платою також ґрунтуються на невірному розумінні ОСОБА_6 норм закону. Дана обставина не потребує доказування оскільки про сплату боржником податку на доходи фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування із сум, що належать до виплати ОСОБА_6, було встановлено ухвалою суду від 12 квітня 2016 року (а.с.47).

Таким чином, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення судом норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи у суді другої інстанції та спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно ухвалив законне та обґрунтоване рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 8728 грн.72 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 26 листопада 2015 року (день винесення рішення) по 09 лютого 2016 року (фактично день повного розрахунку відповідачем), тобто за 52 робочих днів, виходячи з середньоденної заробітної плати 167 грн. 86 коп.

Враховуючи вищевказане, відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: