"29" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючої судді Арапіної Н.Є.
з секретарями Бурячек О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнання договору страхування недійсним,
позивач звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк про визнання договору страхування недійсним. Свої вимоги мотивував тим, що постановою Деснянського районного суду м.Київа від 08 грудня 2014 року третю особу ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, в якій зазначено, що він, керуючи автомобілем марки ЗАЗ 110557 державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем марки ЗАЗ 110307 державний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням позивача, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди. Цивільно-правова відповідальність третьої особи була застрахована Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп", що підтверджено страховим полісом серія АА № 2347151. Просив про визнання договору страхування недійсним.
Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не повідомив.
Третя особа у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Причини неявки не поваідомив.
За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
08 грудня 2014 року постановою Деснянського районного суду м.Київа третю особу ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.6-7).
Згідно довідки про дорожньо-транспортну пригоду автомобіль марки ЗАЗ 110557 державний номерний знак НОМЕР_1, що належить третій особі, застрахований Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп". Поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 2347151 , виданий Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" терміном до 28 грудня 2014 року (а.с.26).
Позивач просив про визнання договору страхування недійсним, посилаючись на те, що страхова компанія Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" на час укладення полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів була позбавлена права укладати договори страхування.
Згідно інформації Центральної бази даних МТСБУ бланк полісу серія АА № 2347151 від 21 листопада 2014 року втрачений, страхова компанія позбавлена права укладати договори страхування з 06 серпня 2012 року (а.с.9).
Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною чи сторонами вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Статтею 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Аналогічне поняття наведене і у статті 979 ЦК України.
Крім того, у статті 16 Закону України «Про страхування» визначено, що договір страхування повинен містити: назву документа; назву та адресу страховика; прізвище, ім'я, по батькові або назву страхувальника та застрахованої особи, їх адреси та дати народження; прізвище, ім'я, по батькові, дату народження або назву вигодонабувача та його адресу; зазначення предмета договору страхування; розмір страхової суми за договором страхування іншим, ніж договір страхування життя; розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат за договором страхування життя; перелік страхових випадків; розміри страхових внесків (платежів, премій) і строки їх сплати; страховий тариф (страховий тариф не визначається для страхових випадків, для яких не встановлюється страхова сума); строк дії договору; порядок зміни і припинення дії договору; умови здійснення страхової виплати; причини відмови у страховій виплаті; права та обов'язки сторін і відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору; інші умови за згодою сторін; підписи сторін. Уповноважений орган має право встановлювати додаткові вимоги до договорів страхування життя та договорів страхування майна фізичних осіб.
Істотні умови договору страхування зазначені у статті 982 ЦК України, якими є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Статтею 981 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається в письмовій формі та може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). У разі недодержання письмової форми договору страхування такий договір є нікчемним .
За змістом договір страхування є нікчемним або визнається недійсним у випадках, встановлених нормами ЦК України. Договір страхування також визнається судом недійсним, зокрема, якщо його укладено після настання страхового випадку.
Відповідно до п.17.1 ст. 17 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховики зобов»язані укладати договори обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності (внутрішній договір страхування, міжнародний договір страхування, міжнародний договір "Зелена картка") відповідно до цього Закону та чинного законодавства України.
На підставі ч.2 ст.18 Закону України "Про страхування" факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом ), що є формою договору страхування .
Статтею 1.8. Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховий поліс-єдина форма внутрішнього договору страхування, яка посвідчує укладення такого договору.
Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.
Законодавець не пов'язує у випадку укладення договору страхування момент укладення цього договору з моментом передання грошей - страхового платежу, як у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Договір страхування є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», недійсним може бути визнано лише укладений договір.
Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його укладення.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик подає інформацію про укладені та достроково припинені договори обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності до централізованої бази даних у порядку, встановленому у положенні про централізовану базу даних щодо обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, яке затверджується Уповноваженим органом за поданням МТСБУ.
Згідно письмової відповіді МТСБУ бланк полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 2347151 належить Товариству з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп", в межах діапазону номерів бланків, виданих цьому страховику 11 січня 2011 року, відповідно до інформації, внесений Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" 16 січня 2012 року до Єдиної центральної бази даних МТСБУ вказаний бланк полісу вважається втраченим. Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" до 06 серпня 2012 року мала статус асоційованого члена МТСБУ (а.с.36,37).
Статтею 2 Закону України «Про страхування» визначено страховиків, які мають право здійснювати страхову діяльність на території України.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.
Аналізуя зазначені правові норми, суд дійшов висновку, що поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 2347151, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" та ОСОБА_2 є недійсним через позбавлення страхову компанію права укладати договори страхування.
Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину, прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним .
Отде, позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнаня договору страхування недійсним підлягають задоволенню повністю: визнати поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 2347151 від 21 листопада 2014 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" та ОСОБА_2 недійсним.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Керуючись Законом України «Про страхування», Законом України«Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч.1 ст.203, ч.1, ч.3 ст.215, ч. 1 ст. 236, ч. 1 ст. 638, ст. 640, ст.ст.979,981,982, п.п.2,8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218,223-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" за участю третьої особи ОСОБА_2 про визнаня договору страхування недійсним задовольнити повністю.
Визнати поліс обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АА № 2347151 від 21 листопада 2014 року, укладений між Товариством з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" та ОСОБА_2 недійсним.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Райп" на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 487(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.
Повний текст рішення виготовлений 03 березня 2016 року.
Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м.Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.Є.Арапіна