у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Кадєтової О.В., Попович О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Фідобанк» до ОСОБА_6, третя особа - відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції про визнання права іпотеки на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» (далі - ПАТ «Фідобанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання права іпотеки на нерухоме майно, посилаючись на те, що відповідно до кредитного договору від 12 липня 2007 року, укладеного між ПАТ «Фідобанк» та ОСОБА_6, остання отримала кредитні кошти у розмірі 35 тис. дол. США з кінцевим терміном повернення 11 липня 2017 року та сплатою 13,50 % річних.

На забезпечення виконання цього договору того ж дня сторони уклали договір іпотеки № 014/2180/18/03348, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1, розташований на земельній ділянці площею 423 кв. м.

За умовами договору іпотеки (п. 1.3.2) ОСОБА_6 зобов'язалася протягом шести місяців після підписання договору надати банку копії документів на підтвердження права користування або права власності на земельну ділянку, на якій розташований предмет іпотеки. У 2008 році ОСОБА_6 надала банку державний акт НОМЕР_1 від 24 березня 2008 року, згідно з яким остання є власником земельної ділянки площею 0,0461 га.

У липні 2012 року ОСОБА_6 отримала новий державний акт про право власності на землю НОМЕР_2 від 13 липня 2012 року, в якому площа земельної ділянки зазначена 0,0372 га.

Позивач вважає, що зміна площі земельної ділянки суттєво порушує кредитні вимоги банку як іпотекодержателя, і, за наявності діючого договору іпотеки, раніше переданий в іпотеку банку об'єкт нерухомості поділено на окремі частини, а тому іпотекодержатель має право вимагати визнання земельної ділянки площею 0,0461 га предметом іпотеки за договором іпотеки № 014/2180/18/03348.

Посилаючись на зазначені обставини, банк просив визнати за ним право іпотеки на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0461 га, розташовану по АДРЕСА_1 та зобов'язати відділ речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького МУЮ в Запорізькій області внести відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Визнано за ПАТ «Фідобанк» право іпотеки на нерухоме майно, а саме: земельну ділянку, площею 0,0372 га, розташовану по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі державного акта на право власності на землю НОМЕР_2, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 02931 13 липня 2012 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що після набуття ОСОБА_6 права власності на спірну земельну ділянку банк не звертався до неї з пропозицією укласти окремий договір іпотеки, або внести зміни до раніше укладеного договору, у зв'язку з чим передбачених законом підстав для визнання земельної ділянки предметом іпотеки немає.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про часткове задоволення позовних вимог про визнання права іпотеки на земельну ділянку площею 0,0372 га, апеляційний суд виходив із того, що оскільки предметом іпотеки є житловий будинок, то відповідно до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку», ст. 377 ЦК України та ст. 120 ЗК України, іпотека поширюється і на земельну ділянку на якій він розташований, оскільки вони нерозривно пов'язані між собою. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання права іпотеки на земельну ділянку площею 0,0089 га, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки власником вказаної земельної ділянки на даний час є ОСОБА_7, який не був залучений до участі у справі судом першої інстанції, а суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями виходити за межі позовних вимог, залучати до участі у справі інших осіб в якості співвідповідачів.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду апеляційної інстанції з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено, що 12 липня 2007 року між ВАТ «Ерсте Банк», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОБАНК», та ОСОБА_8, бувукладений кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику на споживчі цілі кредитні кошти у розмірі 35 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 11 липня 2017 року та сплатою 13,5 % річних.

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 12 липня 2007 року між банком та ОСОБА_8, був укладений договір іпотеки.

Згідно п. 1.2. договору іпотеки, предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою 13жовтня 1992 року, за реєстраційним № 1-5177. Реєстраційний номер Предмету іпотеки Реєстрі прав власності на нерухоме майно 18707548.

Пунктом 1.2.1. договору іпотеки визначено, що предмет іпотеки включає: жилий будинок - цегла, розміром жилої площі - 46,3 кв. м літ. «А», літня кухня - літ. «Б», вольєр - літ. «Е», сарай - літ. «Ж», душ - літ. «З», вбиральня - літ. «И», гараж-сарай літ. «Д-2», паркан - 3, хвіртка -4, паркан - 5, водопровід - 2, замощення -1.

Пунктом 1.3.2 вказаного договору передбачено, що сторони погодились, що у строк шість місяців з дня підписання цього договору, іпотекодавець зобов'язується надати іпотекодержателю копії документів, що підтверджують право іпотекодавця на користування земельною ділянкою або право власності на земельну ділянку, на якійрозташований предмет іпотеки (копію договору купівлі-продажу земельної ділянки та Державного акту про право власності на земельну ділянку, або договір оренди зазначеної земельної ділянки, зареєстрований у відповідному державному органі, укладений з власником земельної ділянки відповідно до вимог діючого законодавства України).

На виконання умов пункту 1.3.2. договору іпотеки 24 березня 2008 року ОСОБА_6 отримала у Запорізькій міській раді Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 площею - 0,0461 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 та надала його копію банку.

У 2012 році ОСОБА_6 за згодою банку провела реконструкцію приміщення літ. «Б» - літня кухня, гараж-сарай - літ. «Д-2», які розташовані по АДРЕСА_1, що знаходяться в іпотеці відповідно до договору іпотеки № 014/2180/18/03348 від 12 липня 2007 року, в новий об'єкт нерухомості та отримавши відповідні погодження органів місцевої влади, 23 лютого 2012 року отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку НОМЕР_2 розташовану по АДРЕСА_1, площею 0,0372 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а також Державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0089 га для розташування магазину продовольчих товарів.

06 червня 2013 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_7 не обтяжену іпотекою земельну ділянку площею 0,0089 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду з позовом ПАТ «Фідобанк» посилався на те, що ОСОБА_6 не визнає його права іпотекодержателя земельної ділянки площею 0,461 га та просив визнати це право у судовому порядку шляхом визнання прав іпотеки на вказану земельну ділянку та зобов'язати Відділ речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Запорізького МУЮ в Запорізькій області внести відповідні відомості до Державного реєстру іпотек та заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст.18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателем у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Іпотечний договір повинен містити опис предмета іпотеки, достатній для ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення.

Частиною 1 статті 19 вказаного закону передбачено, що зміни і доповнення до іпотечного договору підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідні відомості про зміну умов обтяження нерухомого майна іпотекою підлягають державній реєстрації у встановленому законом порядку.

Як вбачається з п. 1.2 договору іпотеки від 12 липня 2007 року предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 13 жовтня 1992 року.

Станом на момент укладення договору іпотеки, земельна ділянка приватизована не була.

Судами також встановлено та не оспорюється сторонами, що після отримання від ОСОБА_6 Державного акту на право власності на спірну земельну ділянку, між сторонами не було укладено угоди, якою б були внесені зміни чи доповнення до іпотечного договорущодо предмета іпотеки.

В той же час в договорі іпотеки, сторони погодили, що в разі набуття права власності іпотекодавцем на земельну ділянку та у разі звернення стягнення на предмет іпотеки, право власності на земельну ділянку переходять до набувача разом з будівлями та спорудами відповідно до вимог діючого на момент звернення стягнення законодавства України (пункт 1.3.3 договору іпотеки).

З урахуванням вказаних обставин та вимог закону, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки предметом іпотеки є лише житловий будинок, а не земельна ділянка на якій він розташований, жодних додаткових угод до договору іпотеки щодо зміни предмета іпотеки між сторонами не укладалось, а договором іпотеки передбачено право набуття права власності на земельну ділянку, а не право іпотеки на земельну ділянку.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих відповідачем та помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 25 лютого 2016 року скасувати, рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 грудня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова О.В. Попович