АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7067/16 Справа № 196/49/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

встановила:

ОСОБА_5 звернувся в Царичанський районний суд Дніпропетровської області з позовом, предмет якого складають вимоги: 1) поділити спільне майно подружжя; 2) визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з усіма господарчими побутовими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Крупської, буд. 40 в селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області. Клопотався про відшкодування за рахунок відповідача понесені ним судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03.06.2016 року позов задоволено. Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4. Визнано за ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (нкпп - НОМЕР_1), право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: вулиця Крупської, будинок №40 в селі Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_6 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просила його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25.06.1983 року між позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_6 було зареєстровано шлюб (а.с.4), який розірвано у лютому місяці 2016 року.

11 серпня 2005 року між продавцем ОСОБА_7 та покупцем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку саманового, обкладеного цеглою А-1, загальною площею 51,7 кв.м, з яких жила площа 28,3 кв.м, та слідуючі господарські будівлі та споруди: літню кухню саманову, обкладену плиткою Б-1, сарай шлакоблочний Ж-1, сарай цегляний З-1, вбиральню цегляну К-1, літню кухню саманову М-1, колодязь №1, свердловину №2, огорожу № 3, 4, мостіння І, ІІ, що знаходяться в с. Китайгород Царичанського району Дніпропетровської області, вулиця Крупської, 40 (сорок), розташовані на земельній ділянці Китайгородської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області площею 5000 кв.м.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки спірне майно придбано в період шлюбу, тому є спільною сумісною власністю подружжя, частки в якому дружини та чоловіка є рівними.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вищенаведених обставинах, суд відповідно до ст. ст. 36, 60, 61, 65, 70 СК України, 204, 368 ЦК України, прийшов до обгрнутованого висновку, що придбаний в період шлюбу будинок є спільною сумісною власністю сторін у справі.

Доводи апеляційної скарги, що позивач в позові не ставив питання щодо визнання зазначеного будику спільною власністю подружжя, не можуть бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки відповідно до до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). З огляду на наведені положення закону, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що позивачем не було надано доказів на підтвердження того, що джерелом набуття спірного будинку є спільні сумісні кошти, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, як було зазначено вище в даному випадку діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності.

Посилання апелянта на те, що кошти на придбання будинку відповідачу надала її мати, не може бути підставою для скасування рішення суду та відмови у позові, оскільки надання коштів дочці для придбання будинку для проживання сімї дочки не є підставою для відмови у позові.

Крім того, посилання апелянта на те, що спірна квартира куплена за кошти, надані її матірю, не може бути підставою, в даному випадку, для відмови у позові, оскільки, у відповідності до ст. 10 ЦПК України, відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте докази, які б підтверджували в установленому законному порядку, що спірна квартира придбана відповідачем за кошти її матері та саме для відповідача, суду не надані.

Допущені судом порушення норм процесуального права, про які зазначено в апеляційній скарзі, на законність рішення суду не вплинули.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 Володимирівнивідхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: