Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/2504/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«06» липня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.

суддів: Сапун О.А.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року по справі

за позовом заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області про встановлення факту проживання однією сімєю та перебування на утриманні,

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2015 року ОСОБА_3 звернулась із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю та перебування на утриманні, заінтересовані особи: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області, Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівка Донецької області.

В обґрунтування вимог зазначила, що 07 квітня 2014 року в результаті нещасного випадку на виробництві філії «Горлівського коксохімзаводу» ТОВ «ІСТЕК» загинув її батько ОСОБА_4.

До смерті батька вона декілька років мешкала разом із ним за адресою: м. Горлівка, вул. Політехнічна, 33/1, однією родиною та вела спільне господарство. Після розлучення батьків в 1998 році та повторного шлюбу матері вона переїхала жити до батька. Доходи родини були спільними доходами.

Вона є студентом Комунального закладу «Бердянський медичний коледж», навчається на бюджеті та отримує стипендію у розмірі 550 гривень. Батько отримував заробітну плату більше 3 000 грн., яка була основним та єдиним джерелом доходів їхньої родини.

Встановлення фактів її спільного проживання з батьком ОСОБА_4 однією сім'єю та знаходження у нього на утриманні дасть їй право на отримання одноразової допомоги від зацікавленої особи.

На підставі зазначеного просила встановити факт її проживання однією сім'єю з батьком ОСОБА_4, який загинув 07 квітня 2014 року в результаті нещасного випадку на виробництві, за адресою: м. Горлівка, вул. Політехнічна, 33/1 по день його смерті та встановити факт її знаходження на утриманні годувальника батька ОСОБА_4 по день його смерті.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 24 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на помилковість висновків суду щодо відсутності потреби у встановленні зазначених фактів, неповне зясування обставин справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ОСОБА_3, її представник та заінтересовані особи про розгляд справи повідомлені, право на участь у судовому засіданні не використали.

Керуючись ст.305 ЦПК України, колегія суддів визнала, що неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи за наявними матеріалами справи.

Відповідно до частини 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення та розглянувши заяву по суті вимог в порядку окремого провадження, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, належним чином не встановив, зокрема, підстав поданої ОСОБА_3 заяви про встановлення факту та які правові наслідки тягне за собою встановлення такого факту у судовому порядку.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Таким чином, процесуальний закон передбачає умови, за яких у окремому провадженні можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, зокрема: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них повинні безпосередньо залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичної особи без повторного звернення до суду на підставі цього рішення.

Судом установлено, що ОСОБА_4 підлягав обов`язковому страхуванню від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання відповідно до Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

07 квітня 2014 р. в результаті нещасного випадку на виробництві ОСОБА_4 загинув.

ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_4

За змістом ст. 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» ( в редакції на час страхового випадку) страхові виплати, які Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку складаються із: 1) страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (щомісячна страхова виплата); 2) страхової виплати в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого); 3) страхової виплати пенсії по інвалідності потерпілому; 4) страхової виплати пенсії у зв'язку з втратою годувальника; 5) страхової виплати дитині, яка народилася інвалідом внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання її матері під час вагітності; 6) страхових витрат на медичну та соціальну допомогу.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат (пенсії у зв'язку з втратою годувальника, який помер внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання) мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки, які досягли 60 років, якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у разі смерті потерпілого мають також дружина (чоловік) або один з батьків померлого чи інший член сім'ї, якщо він не працює та доглядає дітей, братів, сестер або онуків потерпілого, які не досягли 8-річного віку.

Згідно із ч. 7 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання розмір одноразової допомоги його сім'ї повинен бути не меншим за п'ятирічну заробітну плату потерпілого і, крім того, не меншим за однорічний заробіток потерпілого на кожну особу, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого.

Із матеріалів справи вбачається, що Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань заведена справа про страхові виплати ОСОБА_3 ( а.с.32).

Проте, звертаючись до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, ОСОБА_3 посилалась на те, що за відсутності належного встановлення факту того, що вона проживала однією сім'єю з батьком та знаходилася на його утриманні, вона не може отримати від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України одноразову допомогу в розмірі п'ятирічної заробітної плати.

Разом з тим, ОСОБА_3 звернулася до суду з заявою про встановлення факту в порядку окремого провадження, не зазначила обставин щодо підстав відмови Фондом у призначенні допомоги, членів сім'ї померлого ОСОБА_5 на день його смерті, які можуть претендувати на отримання допомоги за ч. 7 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Тобто встановлення факту, про який просить заявник, впливає на виплату одноразової допомоги та пов'язується з наступним вирішенням спору про право ОСОБА_3 на отримання допомоги в розмірі п'ятирічної заробітної плати сім'ї померлої застрахованої особи, який повинен вирішуватися в порядку позовного провадження.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 3 п. 1-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року № 6, спори щодо розміру шкоди та права на її відшкодування у вигляді страхових виплат на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» між особами (які підлягають страхуванню від нещасного випадку, членами сім'ї чи утриманцями таких осіб, особами, які добровільно застрахувалися від зазначених випадків) та страховиком розглядаються судами в позовному провадженні за загальними правилами.

Згідно зі ст. 310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 235,ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

За таких обставин,рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а заява ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту - залишенню без розгляду відповідно до вимог ч. 6 ст. 235 ЦПК України з роз'ясненням її права подати позов на загальних підставах із дотриманням правил підсудності.

Керуючись ст. ст. 307, 310ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду запорізької області від 24 березня 2016 року скасувати

Залишити заяву ОСОБА_3, заінтересовані особи відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянськ, відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калинінському районі м. Горлівка про встановлення факту проживання однією сімєю та перебування на утриманні без розгляду, роз'яснивши право подати позов на загальних підставах.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення,

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення

Головуючий:

Судді: