Справа № 465/617/16 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/4345/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу № 29 ряд С в кооперативі № 9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_2 права власності на гаражний бокс №29 ряд С в кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову - відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що виходячи з положень ст. 657 ЦК України в редакції чинній на момент укладення договору купівлі продажу, такий мав бути укладений в письмовій формі та підлягав нотаріальному посвідченню, що дає змогу застосувати до нього норми ч. 2 ст. 220 ЦПК України, а саме визнавати його дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору і відбулося повне або часткове виконання договору. Також апелянт зазначає, що суд вважає встановленою обставину про арешт всього майна ОСОБА_4 згідно постанови Франківського ВДВС ЛМУЮ від 02.04.2014 року. Однак, позивачем в судовому засіданні вказувалось, що дана постанова датована 02.04.2014 року, а попередній договір купівлі продажу будівлі гаража був підписаний сторонами в травні 2015 року і станом на день укладення як попереднього, так і договору купівлі продажу майно ОСОБА_4 не було обтяжене, як і не обтяжене станом на сьогоднішній день. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки договір купівлі продажу нерухомого майна підлягає і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, такий договір не може бути визнаний дійсним відповідно до ст. 220 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також в інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Витягом про державну реєстрацію прав, виданим 14.01.2011 року, підтверджується, що ОСОБА_4 є власником гаража №29 ряд С, що розташований в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.04.2015 року між позивачем та відповідачем було укладено попередній договір купівлі-продажу гаражного боксу №29 ряд С, загальною площею 18.4 кв.м в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м.Львові, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 зобовязувався в майбутньому, в обумовлений строк, передати у власність покупцю, а покупець зобовязувався прийняти гаражний бокс, шляхом укладення і оформлення належним чином договору купівлі-продажу. Під час укладення договору ОСОБА_4 отримав суму завдатку у розмірі 135 240, 00 грн., що еквівалентно 6000 дол. США.

На виконання умов попереднього договору, 21.05.2015 року, між сторонами підписано письмовий договір купівлі-продажу гаражного боксу, без його нотаріального посвідчення, а ОСОБА_2 передано ОСОБА_4 решту суми згідно з умовами попереднього договору за придбання гаража в розмірі 11 270.00 грн, що підтверджується відповідною письмовою розпискою ОСОБА_4

Позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що ОСОБА_4, отримавши кошти за гаражний бокс, що підтверджує виконання ним обов»язку по оплаті гаражного боксу, ухиляється від нотаріального посвідчення вищевказаного договору купівлі-продажу, у зв»язку з чим він позбавлений можливості зареєструвати на своє ім»я право власності на гаражний бокс, чим порушуються його права.

Згідно з ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Стаття 210 ЦК України передбачає, що правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки,єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі продажу майна, що перебуває у податковій заставі.

А відтак, договір купівлі продажу гаражного боксу, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, державна реєстрація договору купівлі продажу нерухомого майна (гаражного боксу), чинним законодавством не передбачена.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання укладеним договору купівлі продажу гаражного боксу, суд першої інстанції посилався на ст. 657 ЦК України та на роз»яснення п. 13 Постанови Верхового Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року, та прийшов до висновку, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України, на яку посилається позивач у позові, не може бути застосована в даному випадку, оскільки договір купівлі-продажу підлягає як нотаріальному посвідченню, так і державній реєстрації.

Такий висновок суду першої інстанції спростовується положеннями ст. 657 ЦК України зі змінами, внесеними згідно із Законами №1878-УІ від 11.02.2010, №2756 від 02.12.2010, оскільки внесеними змінами до ст. 657 ЦК України не передбачено реєстрацію договору купівлі продажу нерухомого майна, яким є гаражний бокс №29 ряд С, що розташований в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові.

А відтак, відмова суду першої інстанції в задоволенні позову ОСОБА_2 з підстав того, що договір купівлі продажу гаражного боксу потребує державної реєстрації, а тому до спірних правовідносин не може бути застосована ст. 220 ЦК України, суперечить чинному законодавству, оскільки, відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції не врахував змін, внесених до ст. 657 ЦК України згідно із Законами №1878-УІ від 11.02.2010, №2756 від 02.12.2010.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції посилався і на те, що сторони не надали жодних належних і достатніх доказів того, що відповідач дійсно ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, тому у відповідності до ст. 220 ЦК України відсутні правові підстави для задоволення позову.

Колегія суддів не може погодитись з такими твердженням суду першої інстанції, оскільки сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується попереднім договором купівлі - продажу гаража, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.04.2015 року, письмовим договором купівлі - продажу гаража, укладеним між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 21.05.2015 року. Відповідно до пункту 6.1 попереднього договору купівлі - продажу гаража, сторони домовилися про нотаріальне посвідчення основного договору не пізніше 22.05.2015 року. Пункти 2.1, 2.2, 2.3 попереднього договору підтверджують отримання продавцем гаража суми завдатку у розмірі 135240.00 грн., що еквівалентно 6000.00 дол. США, та передбачають, що отримання решти суми в розмірі 11270.00 грн., що еквівалентно 500.00 дол. США покупець зобов»язався передати продавцю в день підписання основного договору.

Виконання ОСОБА_2 умов попереднього договору також підтверджується розпискою ОСОБА_4 від 21.05.2015 року про отримання ним решти суми в розмірі 11270.00 грн.

Вищенаведеним підтверджується повне виконання покупцем, ОСОБА_2, зобов»язань за нотаріально посвідченим попереднім договором купівлі продажу гаража від 23.04.2015 року.

Разом з тим, матеріалами справи, зокрема претензіями, які ОСОБА_2 направляв ОСОБА_4 з вимогою негайного укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі продажу гаражу від 18.08.2015 року, від 16.05.2016 р., від 29.01.2016 року, які відповідачем були проігноровані, підтверджується ухилення продавця гаража ОСОБА_4 від нотаріального посвідчення зазначеного договору.

Твердження суду першої інстанції про те, що у суду є всі підстави вважати, що насправді відповідач не ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а сторони по справі просто намагаються за допомогою судового рішення уникнути нотаріального посвідчення договору та, відповідно, сплати податків та обов'язкових платежів до бюджету та вивести майно боржника ОСОБА_4 з-під арешту, ґрунтуються на припущеннях та спростовуються копією Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна щодо суб»єкта від 25.05.2016 року, в якій відсутня інформація про накладення арешту на гараж №29 ряд С в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові, відсутні відомості щодо заборони його відчуження. Крім цього, в пункті 1.3 попереднього договору купівлі - продажу гаража, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5 23.04.2015 року вказано про те, що продавець гарантує і готовий нести відповідальність, передбачену цим договором та законодавством України, що майно на момент укладення договору під арештом не перебуває.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З врахуванням вищенаведеного оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2, визнання дійсним договору купівлі-продажу гаражного боксу № 29 ряд С в гаражному кооперативі № 9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_2 права власності на гаражний бокс №29 ряд С в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 17 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу гаражного боксу № 29 ряд С в гаражному кооперативі № 9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_2 право власності на гаражний бокс №29 ряд С в гаражному кооперативі №9 по вул. Відкритій, 5 у м. Львові.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_6