Справа № 463/2629/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий Р.Я.
Провадження № 22-ц/783/4982/16 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» -В.О. Єрмака до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості- задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» (, рахунок АТ «Банк Золоті Ворота» (в стані ліквідації) № 0 в Управлінні НБУ в Харківській області, код банку 351447) заборгованість за договором кредиту від 31 жовтня 2013 року в розмірі 1535066,26 грн. (один мільйон п'ятсот тридцять п'ять тисяч шістдесят шість гривень двадцять шість копійок), з яких: поточна заборгованість за кредитом - 1470000 грн. (один мільйон чотириста сімдесят тисяч гривень), поточна заборгованість за відсотками - 6161,92 грн. (шість тисяч сто шістдесят одна гривня дев'яносто дві копійки), прострочена заборгованість за відсотками - 49657,80 грн. (сорок дев'ять тисяч шістсот п'ятдесят сім гривень вісімдесят копійок), пеня за прострочення відсотків - 9246,54 грн. (дев'ять тисяч двісті сорок шість гривень п'ятдесят чотири копійки).

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач - ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт, зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що Постановою НБУ № 781 від 04,12,2014 року прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідувати Позивача. Позивачем не надано виписки з ЄДРПОУ про підтвердження реєстрації на момент звернення до суду. Вважає, що банківська діяльність є особливою ліцензованою діяльністю, для зайняття якою необхідно в НБУ отримати Ліцензію із Дозволами на зайняття такою діяльністю, а тому не впевнений, що Позивач мав право на пред'явлення позову до 04.12.2014 року, адже саме до цього часу він здійснював банківську діяльність, яка передбачає ведення банківських рахунків фізичних осіб. Також, зазначає, що при поданні позовної заяви Позивач не надав належних доказів щодо отримання кредиту шляхом видачі готівки через касу з позичкового рахунку № 2203.0.01.0112344. Вважає, що кредитний договір підписаний невідомою особою без належних на це повноважень та незавірений печаткою Позивача, так як Позивач знаходиться у стані ліквідації і здійснює свою діяльність виключно на підставі Закону України «Про визнання банкрутом чи відновлення платоспроможності боржника», а виконавцем такого Додатку до позовної заяви, являється гр. ОСОБА_5, повноваження якої не підтверджено жодним документом та даний підпис на розрахунку заборгованості не завірений печаткою, а якимось Штампом «№ 46», що наводить на сумнівність легітимності такого документу як належного доказу по справі. Вважає, що розрахунок заборгованості по пені містить незрозумілість проведення нарахувань такої, відсутність формули проведення нарахування пені, так і прогалини в часових періодах. Адже, відповідно до розрахунку заборгованості по пені відсутні розрахункові періоди за березень 2014 року, липень 2014 року, а також, з незрозумілих підстав, періоди листопад 2014 року, лютий 2014 року та березень 2014 року містять подвійні нарахування, що не можуть бути прийнятими судом як належним доказом. Просить рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року - скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позовних вимогах повністю.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, а тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе проводити розгляд справи у їх відсутності та без фіксації судового засідання технічними засобами, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України. На думку колегії суддів матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті.

Окрім цього, слід зазначити, що 31.08.2016 року від представника позивача надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, проте, до початку розгляду справи в судовому засіданні - 22 вересня 2016 року останнім подано заяву про відкликання клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, в зв'язку з чим відсутні підстави для вирішення питання про розгляд справи в режимі відеоконференції, оскільки згадане клопотання заявником відкликане.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, 31.10.2013 року між ПАТ "Банк Золоті Ворота" та ОСОБА_2 укладено договір №193 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 1 470 000 грн., а позичальник зобов'язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів (Додаток № 1 до договору, який є невід'ємною частиною договору), але в термін не пізніше 30 жовтня 2015 року та сплатити проценти за користування ним за ставкою 4,5% річних (а.с.5-10).

Після підписання згаданого кредитного договору банком належно виконано умови договору, видано відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти, обумовлені в договорі, що підтверджується заявою на видачу готівки №344341 від 31.10.2013 року (а.с. 137).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань перед банком, у нього отворилася заборгованість, яка станом на 25.05.2015 року склала 1535066,26 грн., з яких 1470000 грн. - сума простроченої заборгованості за кредитом, 6161,92 грн. - сума поточної заборгованості за відсотками, 49657,80 грн. - сума простроченої заборгованості за відсотками та 9246,54 грн. - сума пені за прострочення відсотків.

31 жовтня 2013 року між Приватним Акціонерним Товариство Страхова компанія "Велта" (Заставодавець) та Публічним акціонерним товариством "Банк Золоті Ворота" (Заставодержатель) укладено договір застави майнових прав №193/1. На підставі даного договору, в забезпечення виконання всіх вимог Заставодержателя до ОСОБА_2 за договором №193 про надання споживчого кредиту від 31 жовтня 2013 року та всіма додатковими угодами до нього (додатковими угодами, що виникатимуть у майбутньому щодо змін умов основного зобов'язання - збільшення, зменшення відсоткової ставки, строку дії основного зобов'язання, зменшення, збільшення розміру кредиту тощо), а саме: повернення кредиту у розмірі 1470000 грн. у строк "30 жовтня 2015 року", сплати відсотків за користування кредитом по ставці 4,5% річних (згідно з умовами Кредитного договору), неустойки та інших можливих витрат Заставодержателя, пов'язаних з невиконанням або неналежним виконанням Боржником зобов'язань за Кредитним договором, Заставодавець передав у заставу Заставодержателю належні йому майнові права до Договором №31/10 строкового банківського вкладу (депозиту) від 31 жовтня 2013 року, а саме: право вимоги Заставодавця до Заставодержателя щодо повернення 1500000 грн. на умовах Депозитного договору.

04 грудня 2014 року постановою правління Національного банку України №781 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" прийнято рішення відкликати банківську ліцензію та ліквідовано АТ "Банк Золоті Ворота".

Рішенням Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №142 від 05 грудня 2014 року розпочато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Єрмака Валерія Олександровича строком на 1 рік з 05 грудня 2014 року по 04 грудня 2015 року.

Згідно Рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №215 від 03.12.2015 року строки здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04.12.2016 року включно, а повноваження Уповноваженої особи Фонду Єрмака В.О. - підтверджено на строк ліквідації

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота" суд першої інстанції виходив з тих підстав, що ОСОБА_2 своїх зобов'язань за договором про надання споживчого кредиту належним чином не виконав, в зв'язку з чим останні порушили права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення наявної заборгованості з боржника.

З такими висновками суду, колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 11 ЦК України передбачає, що підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є у тому числі договори та інші правочини.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Положення ст.1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до вимог 4.1.1., п.4.1.3. договору у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п.1.1. договору, та/або строків сплати процентів, комісійних винагород позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки. Позичальник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошових зобов'язань за договором.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з вимогами ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до вимог ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Крім того, частиною другою статті 1050 ЦК встановлено, що коли договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому.

Відповідно до п.3.2.1. договору про надання споживчого кредиту, позичальник зобов'язується здійснювати погашення кредиту та процентів, комісійних винагород в повному обсязі та на умовах, передбачених договором.

Згідно з п. 3.2.4., п.3.3.1. договору позичальник має повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, комісійні винагороди та неустойку незалежно від строку виконання зобов'язань у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань зі сплати кредиту, процентів або комісійних винагород. Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту і сплати процентів, сплати неустойки та відшкодування інших збитків, заподіяних неналежним виконанням зобов'язань.

У відповідності до вимог ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів.

Спростовуючи доводи апеляційної скарги слід зазначити наступне:

Як вбачається з матеріалів справи, з позовом про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_2 яка утворилася на підставі вищезгаданого договору про надання споживчого кредиту звернулася в інтересах Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" звернулася 25.05.2015 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота" - Єрмак В.О. підписавши позовну заяву, яка містить одночасно перелік документів які додаються до позовної заяви.

З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що повноваження виконавця розрахунку заборгованості ОСОБА_5 підтверджуються наказом про її призначення на посаду (а.с. 149).

З ухваленням рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №142 від 05 грудня 2014 року про почато процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" та призначення уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота" провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможних банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Єрмака Валерія Олександровича строком на 1 рік з 05 грудня 2014 року по 04 грудня 2015 року, останній діє в інтересах банку в зв'язку з чим в праві звертатися до суду з позовами до осіб які допустили порушення прав банку. Окрім цього слід зазначити, що відкликання ліцензії та початком процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Золоті Ворота" і призначення уповноваженої особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ "Банк Золоті Ворота" не є підставою для припинення виконання умов договору,

Факт видачі кредитних коштів ОСОБА_2 підтверджується первинним бухгалтерським документом - заявою на видачу готівки №344341 від 31.10.2013 року.

Як вбачається з розрахунку "документи по кредитному договору №193 від 31.10.2013 року (колонка "Призначення платежу" розділ "Документи з нарахування відсотків") у полі "Нарахування відсотків за період з 22.05.2015 року по 24.05.2015 року згідно кред. договору №193 від 31.10.2013 року" допущена описка у даті початку періоду, про що неодноразово в свої пояснення зазначав позивач, а саме замість "31.10.2013" помилково зазначено "22.05.2015". Оскільки дана описка не впливає на правильність нарахування суми нарахованих відсотків і стосується реквізиту проводки "призначення платежу", така описка не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення з ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» -В.О. Єрмака.

Згідно Рішення Виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб №215 від 03.12.2015 року строки здійснення процедури ліквідації банку продовжено до 04.12.2016 року включно, а повноваження Уповноваженої особи Фонду Єрмака В.О. - підтверджено на строк ліквідації

Надані суду виписки із рахунків в якості письмових доказів повністю відповідають умовам кредитного договору і не містять незрозумілих розрахунків нарахувань сум які утворюють загальну заборгованість в розмірі 1535066,26 грн.

З огляду на наявність боргу в ОСОБА_2 за договір №193 від 31.10.2013 року про надання споживчого кредиту, який виник у зв'язку з неналежним виконанням умов договору суд підставно стягнув наявну заборгованість з ОСОБА_2

Окрім цього, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу, що суди розглядають справи в межах заявлених позовних вимог. Позивач користуючись своїм правом, за наявності договору застави майнових прав яким забезпечено виконання обов'язків боржника, в праві самостійно визначити коло осіб до яких пред'являється позов. В даному ж випадку кредитором пред'явлено позов лише до боржника з тих підстав, що звернення стягнення на предмет застави (депозит) є неможливим в силу приписів Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", у зв'язку із перебуванням позивача (банку) в стані ліквідації.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 жодним чином правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому у задоволенні такої скарги апелянту слід відмовити, а рішення Личаківського районного суду міста Львова від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М. Ванівський

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета

згідно оригіналу:

Судове рішення набрало законної сили: 22.09.2016

Суддя Апеляційного суду

Львівської області О.М. Ванівський

Дата оформлення копії: 26.09.2016

Помічник судді: О.А. Глинський