Провадження № 2/522/3672/16
Справа № 522/1668/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня травня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» 12.01.2012 року звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу в розмірі 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 480 403,37 гривень та стягнення судового збору в розмірі 2 823 гривні.

Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що 07.07.2008 р. між позивачем та ОСОБА_1 був укладений договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 38 250 доларів США строком з 16.06.2007 року по 07.07.2015 року. Відповідно до положень зазначеного кредитного договору, ОСОБА_1 зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені строки. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_1 передав в заставу нерухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «Хонда», модель «Аккорд»2008 р. в., колір білий, тип т./з. легковий седан, номери агрегатів шасі JHMCP26338C414811, двигун 2354 к./см., д/н НОМЕР_1. Наданий ОСОБА_1 кредит, забезпечений порукою ОСОБА_3, про що 07.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 215724 а також забезпечений порукою ОСОБА_2, про що 07.07.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 215723 (далі - Договір поруки). У звязку з неналежним виконанням зобовязань у відповідачів станом на 12.12.2011 р. виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 480 403,37 гривень.

05 вересня 2012 року Приморським районним судом м. Одеси винесено заочним рішенням, яким позовну заяву Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу задоволено у повному обсязі. Представник ОСОБА_3 19.02.2016 року звернулась до суду з заявою про перегляд даного заочного рішення та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 30.03.2016 року заочне рішення було скасовано та справу призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 30.03.2016 року за заявою директора ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було замінено стягувача у даній справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».

Представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» - ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги в редакції позову, предявленого 12.01.2012 року ПАТ «УкрСиббанк», підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, стягнувши заборгованість солідарно з трьох відповідачів. Пояснив, що позичальник порушив умови кредитного договору з внесеними до нього змінами, у звязку з чим виникла заборгованість. У свою чергу, жодних підтверджень щодо повідомлення поручителя про збільшення процентної ставки за кредитом та отримання її згоди на таке збільшення суду не надав.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 (діє на підставі довіреності від 08.02.2016 року (а.с.128) у судовому засіданні проти позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в частині, що стосується ОСОБА_3 заперечувала та в їх задоволенні просила відмовити. Додатково пояснила, що ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_1 07.07.2008 року було укладено кредитний договір №0, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 38 250 дол. США, строком до 05.07.2015 року. Згідно до п.1.3 договору, процентна ставка за користування кредитними коштами визначена у розмірі 14%. Порядок збільшення розміру процентної ставки був визначений в п.5.2 договору. Згідно до договору поруки №215724 від 07.07.2008р. поручитель ОСОБА_3 зобовязалась відповідати за невиконання ОСОБА_1 зобовязань, які виникли з вказаного кредитного договору №0. Проте, з наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки за кредитним договором, витребуваної ухвалою суду, вбачається, що процентна ставка з 26.12.2008 року нараховується у розмірі 16% замість 14%. Пояснила, що в порушення умов договору поруки від 07.07.2007 року (п.2.1 договору) усі зміни до кредитного договору були прийняті без письмового погодження з поручителем. Тобто, згоди на зміну та збільшення процентної ставки ОСОБА_3 як поручитель не надала, умовами договору поруки не передбачено можливості зміни розміру процентів, у той же час за попередніми розрахунками обсяг відповідальності відповідачки як поручителя збільшився. З цих підстав згідно до ч.1 ст. 559 ЦК України вважає, що порука ОСОБА_3 припинилась, а тому вимоги банку про стягнення з неї заборгованості не можуть бути задоволенні.

Інші відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, з урахуванням вимог ст..169 ЦПК України за згодою осіб, які брали участь у справі, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 07.07.2008р. між АКІБ «УкрСиббанк»та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №0 (надалі - Кредитний договір), відповідно до якого позивач надав ОСОБА_1 грошові кошти (кредит) в іноземній валюті у сумі 38 250 доларів США строком з 16.06.2007 року по 07.07.2015 року.(а.с.17-21)

Згідно до п.1.3 кредитного договору сторони визначили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14 % річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов Договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим Договором в попередньому місяці.

У відповідності до п.1.3.2 кредитного договору сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки.

Порядок зміни процентної ставки сторони визначили у розділі 5 кредитного договору. Зокрема, сторони погодили, що у разі настанні будь-якої з обставин, передбачених ч.1 п.5.2 договору, банк має право збільшити розмір процентної ставки в наступному порядку, а саме:

- банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дати збільшення розміру процентної ставки повідомить позичальника про встановлення нової процентної ставки, із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до договору.

Відповідно до положень зазначеного кредитного договору ОСОБА_1, зобов'язався повертати отриманий кредит, сплачувати нараховані відсотки та комісію у встановлені строки.

У забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором ОСОБА_1 передав в заставу нерухоме майно, а саме: транспортний засіб марки «Хонда», модель «Аккорд»2008 р. в., колір білий, тип т./з. легковий седан, номери агрегатів шасі JHMCP26338C414811, двигун 2354 к./см., д/н НОМЕР_1., відповідно до п. 2.1. кредитного договору.

Також наданий ОСОБА_1 кредит забезпечений порукою ОСОБА_3, про що 07.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки № 215724 (а.с. 26), а також забезпечений порукою ОСОБА_2, про що 07.07.2008 року між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 215723. (а.с. 27).

Згідно з договорами поруки (п.1) поручителі зобовязались відповідати за невиконання ОСОБА_1Ію усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору № 0 від 07.07.2008 року (далі основний договір), укладеного між кредитором та боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

У п.2 договорів поруки були визначені усі умови вищевказаного основного договору, зокрема: сума кредиту 38 250, 00 дол. США; термін виконання основного зобовязання 07.07.2015 року; інші умови основного договору.

Відповідальність поручителів і боржника перед кредитором була визначена солідарною.

Відповідно до пункту 2.2. Договорів поруки у випадку невиконання Боржником своїх зобовязань за Основним договором, Кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до Поручителів, які є обовязковими до виконання.

Згідно з положеннями пункту 6.2. Кредитного договору, у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 12 Кредитного договору. Позичальник зобовязується достроково повернути отриманий кредит та плату за кредит у встановлений заново термін у повному обсязі. Новий термін повернення кредиту та плати за кредит згідно вимоги Банку вважається таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому, у випадку неотримання Позичальником повідомлення про дострокове повернення кредиту від банку з будь-яких підстав (у тому числі у разі неповідомлення про зміну місця проживання) протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення, термін повернення кредиту вважається таким що настав на 41 календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлень про дострокове повернення кредиту від Банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з положеннями статей 530, 612, 625, 1050, 1054 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у термін, встановлений договором або законом.

Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Банк виконав свої зобовязання щодо надання позичальнику кредитних коштів.

Відповідачем встановлені Кредитним договором терміни повернення наданого кредиту (основної суми) та терміни сплати відсотків за кредит не дотримуються.

Через невиконання ОСОБА_1 своїх зобовязань по Договору про надання споживчого кредиту №0 від 07.07.2008р. станом на 12.12.2011р. загальний розмір заборгованості Відповідачів перед Позивачем становить 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 480 403,37 гривень, які складаються з:

- суми заборгованості за кредитом 289 723,68 грн.;

- суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом 155 525,40 грн.;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 16 434,75 грн.;

Банком була надана суду довідка заборгованості від 12.12.2011р. на підтвердження суми заборгованості у розмірі 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 480 403,37 гривень. (а.с.10-16).

Доказів сплати зазначених сум відповідачем, у відповідність до вимог ст. 60 ЦПК України, суду не надано.

Ані вищевказаним договором, ані законодавством України підстав невиконання зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом не передбачено.

Згідно з ч. 1ст. 553 Цивільного Кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за виконання Боржником свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язань боржником.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 554 Цивільного Кодексу України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Вимога до поручителя може бути предявлена виключно за умови настання обставин, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 553 ЦК, у випадку порушення зобовязання боржником. Факт порушення зобовязання (невиконання або неналежного його виконання) боржником як підстава позову (вимоги) до поручителя має встановлюватися у кожній справі.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 ЦК України).

За своєю правовою природою порука є зобовязанням, у звязку з чим до таких правовідносин застосовуються загальні правила про припинення зобовязання, визначені у гл. 50 розд. 1 кн. 5 ЦК, а саме: в результаті виконання поручителем договору поруки; за домовленістю сторін тощо. Крім того, ЦК у ст. 559 передбачає спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК підставою для припинення поруки зі зміною основного зобовязання за відсутності згоди поручителя на таку зміну є не будь-яка зміна умов основного зобовязання, а лише така, внаслідок якої обсяг відповідальності поручителя збільшується.

За змістом статей 559, 598 ЦК України припинення зобов'язання поруки означає такий стан сторін правовідношення, при якому в силу передбачених законом обставин суб'єктивне право й кореспондуючий йому обов'язок перестають існувати.

Ужитий законодавцем у частині першій статті 559 ЦК України термін «порука» використовується в розумінні зобов'язального правовідношення поруки, з припиненням якого втрачає чинність договір поруки.

Згідно до правової позиції ВСУ, висловленої в постанові у справі № 6-20цс11 від 21 травня 2012 р., згідно з якою збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Також у постанові Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11 зазначено, що збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає, зокрема, у разі встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в сторону збільшення, розширення змісту основного зобовязання щодо дострокового повернення кредиту та плати за користування ним.

Тобто змінами основного зобовязання, в результаті яких збільшується відповідальність поручителя, вважаються такі умови і обставини, що тягнуть або можуть потягти негативні наслідки для поручителя, поява для нього інших нових ризиків, відмінних від тих, з якими він попередньо погодився при укладенні договору поруки, погіршення його майнового становища.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 559 ЦК припинення поруки у разі зміни основного зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, презюмується. У цьому випадку звернення до суду з позовом про визнання договору поруки припиненим не є необхідним, проте такі вимоги підлягають розгляду судом за наявності відповідного спору.

Подібна позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від: 21 травня 2012 р. у справі № 6-18цс11; 18 червня 2012 р. у справі № 6-73цс12, 03.02.2016 року у справі №6-2017цс15.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

З розрахунку заборгованості, наданої банком (а.с.10-16), виписки за кредитним договором №0 від 07.07.2008 року, наданої на виконання ухвали суду від 19.05.2016 року (а.с.198-264), суд вбачає, що 26.12.2008 року банком було збільшено процентну ставку за користування кредитним коштами з 14% на 16%.

Пунктом 2.1 Договору поруки 215724 від 07.07.2008 року встановлено, що кредитор (Банк) не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під «згодою поручителя» сторони визначили візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або отримання його письмової згоди з такими умовами та/або шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.

Таким чином, будь-якій зміні умов Договору кредиту мало передувати, щонайменше, 1) направлення Банком відповідного повідомлення на адресу Поручителя та 2) одержання з боку останнього погодження запропонованих змін умов кредитування особи, за яку він поручився перед Банком і несе солідарну майнову відповідальність.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Проте, позивачем суду не надано належних та допустимих доказів щодо повідомлення поручителя ОСОБА_3 та отримання згоди останньої на внесення істотних змін у кредитний договір, а саме збільшення процентної ставки за користування кредитними коштами.

У постанові від 17.02.2016 року у справі № 6-3176цс15 Верховний Суд України роз'яснив, що у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Таким чином, суд приходить до висновку, що порука за договором поруки № 215724, укладеного 07.07.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, припинилася, оскільки унаслідок зміни умов основного кредитного договору, внесених без згоди поручителя, які всупереч положенням частини першої статті 559 ЦК України збільшують обсяг відповідальності поручителя, і як повідомив представник банку, у письмовий спосіб про збільшення розміру процентної ставки поручитель не повідомлялась.

У звязку з чим, підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» про стягнення заборгованості з ОСОБА_6 як поручителя судом не встановлено, а тому в цій частині позовних вимог суд відмовляє.

Статтею 11 ЦПК України, передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевказаних обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та вважає за можливе стягнути заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.07.2008 року у розмірі 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 12.12.2011 року становить 480 403,37 грн. у солідарному порядку з ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_7.

Крім того, судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачами умов кредитного договору позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 823 гривні, які також підлягають стягненню з ОСОБА_1 ОСОБА_1 ОСОБА_7 у рівних частках з кожного по 1411 (одна тисяча чотириста одинадцять) гривень 50 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 10, 11, 57, 58, 60,88, 208, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1,11, 16, 509, 524-526, 530, 536, 543, 546, 549, 551, 553, ч.4 ст. 559, 612, 624-627, 629, 638, 639, 1046, 1048, 1050, 1052, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2), ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 3875039) заборгованість за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 07.07.2008 року у розмірі 60 126,33 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 12.12.2011 року становить 480 403,37 ( чотириста вісімдесят тисяч чотириста три) гривень, які складаються з:

- суми заборгованості за кредитом 289 723,68 грн.;

- суми заборгованості по відсоткам за користування кредитом 155 525,40 грн.;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 16 434,75 грн.;

- суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по відсоткам за користування кредитом 18 719,54 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 3875039) витрати на сплату судового збору в сумі 1411 (одна тисяча чотириста одинадцять) гривень 50 копійок..

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (код ЄДРПОУ 3875039) витрати на сплату судового збору в сумі 1411 (одна тисяча чотириста одинадцять) гривень 50 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

22.09.2016