АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Дима О.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним ,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ТОВ «Порше Мобіліті» в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 50010446 від 02 вересня 2013 року, укладеним між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» разом з усіма додатками та доповненнями до нього; виключити запис про реєстрацію рухомого майна №13886385 від 04 вересня 2013 року в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна у зв'язку з його невідповідністю договору застави транспортного засобу № 50010446.

В обґрунтування позову зазначав, що 02 вересня 2013 року між ним та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено кредитний договір №50010446, згідно умов якого відповідач надав йому кредит на споживчі цілі у розмірі 285 507 грн. 87 коп., строком на 60 місяців та сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 9,9 відсотків на рік, а також сплатою першочергового платежу у розмірі 11 704 доларів США 50 центів. Укладений кредитний договір складався із самого кредитного договору, загальних умов кредитування та графіку погашення кредиту, що є невід'ємною частиною договору в цілому. Вважав, що в момент укладення кредитного договору відповідачем були порушені його права як споживача, та за своїм змістом кредитний договір не відповідає законодавству України, його інтересам та волі, порушує його права та законні інтереси. Відповідач повинен був отримати відповідну ліцензію на можливість здійснювати операції у валюті, як це передбачено ст. 19 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Відповідач використовує іноземну валюту як засіб платежу. Також як доказ того, що валюта кредитування є саме долар США, слід розцінювати надання відповідачем рахунку для дострокового погашення боргу у валюті з розрахунку у гривневому еквіваленті. Тобто, відповідач підмінює поняття в кредитному договорі з приводу надання кредиту саме у гривні, а не у валюті. Але якщо за договором кредит надавався у гривні, то дострокове погашення договору відбувається шляхом розрахунку гривневої вартості авто, вказаної у договорі, за мінусом сплаченої суми тіла кредиту.

В кредитному договорі зазначено, що обмінний курс, який використовується при розрахунках, встановлюється ПАТ «Кредит Агріколь Банк», чим грубо порушено ст.36 Закону України «Про Національний Банк України», згідно з яким офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється Національним Банком. Крім того, що з 16.10.2011р. частиною 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було заборонено надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України. В порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» № 168 від 10 травня 2007 року йому, як позичальнику, було не в повному обсязі надано інформацію про сукупну вартість кредиту. В порушення п. 3.8 постанови №168 кредитор не повідомив позичальника про імовірні валютні ризики та про збільшення кредитного навантаження в зв'язку з ростом курсу долару США. Він вказані ризики не міг передбачити, оскільки брав кредит у гривні, а тому був переконаний, що сукупна вартість кредиту збільшуватись не буде. В зв'язку з збільшенням курсу долара загальна сума кредиту також збільшується. Якби він знав про таке ймовірне збільшення вартості кредиту, він би не укладав вказаний договір, але вказані ризики представниками кредитора йому роз'яснені не були. Укладення графіку погашення заборгованості за кредитом із відображенням платежів лише в доларах США є незаконним, оскільки кредитні кошти були надані в національній валюті, а тому повернення кредиту та відсотків повинно відбуватися в валюті кредиту. Як встановлено договором, кредитні кошти він отримав у гривні, а тому і порядок погашення боргу повинен розраховуватись в гривні, та за згодою сторін - також із зазначенням відповідних еквівалентів. У листопаді 2014 року він звернувся до відповідача з вимогою про вжиття заходів для зменшення кредитного навантаження, так як суми, що були виставлені на початку дії кредитного договору і на момент укладення додаткової угоди мали суттєву різницю. Відповідно до укладеної додаткової угоди було продовжено строк кредитування до 84 місяців та складено новий графік платежів, який також був укладений лише у доларах США. Договором передбачено обов'язкове страхування предмету застави лише акредитованою відповідачем страховою компанією, а у разі відмови - відповідач відповідно до договору кредитування застосовує санкції. Такі дії відповідача суперечать положенням, встановленим Законом України «Про страхування», про те, що банкам заборонено нав'язувати при отриманні кредиту на покупку автомобіля лише певні страхові компанії.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, діючий в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник позивача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1,2 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 02 вересня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» було укладено кредитний договір № 50010446, відповідно до умов якого ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» зобов'язалось надати ОСОБА_2 кредит в розмірі 285 507,87 грн., що в еквіваленті становить 35 113,50 доларів США, строком 60 місяців зі сплатою 9,90% річних на придбання автомобіля марки VW, модель Beetle, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1 984 куб см., рік випуску 2013 (т.1 а.с.8).

Між ОСОБА_2 та ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 50010446 від 02 вересня 2013 року, за якою сторони домовились змінити строк кредиту, викладений в розділі «Основні умови кредиту», виклавши в наступній редакції: «Строк кредиту: 84 місяців». У зв'язку зі змінами, викладеними вище, сторони домовились підписати Графік погашення кредиту, що є невід'ємною частиною кредитного договору та внести відповідні зміни в договір застави транспортного засобу протягом 10 днів з дня укладення Додаткової угоди (т.1 а.с.20). Вказаний графік погашення кредиту з урахуванням нового строку погашення кредиту був підписаний сторонами і міститься в матеріалах справи (т.1 а.с. 21-24).

Встановлено, що 28 жовтня 2014 року між сторонами було укладено договір про внесення змін/додаткова угода № 1 до кредитного договору № 50010446 від 02 вересня 2013 року, відповідно до якої Товариство зобов'язалося надати позичальнику додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 15 169,02 доларів США, в українських гривнях, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати і повернути компанії суму додаткового кредиту у повному обсязі, а також сплатити проценти за його використання та інші платежі відповідно до умов кредитного договору, всіх додатків, що є його невід'ємними частинами, та цієї додаткової угоди.

За змістом п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору, розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, в графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. У подальшому позичальник сплачує платежі в повернення кредиту відповідно до виставлених компанію рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Пунктом 2.4 Загальних умов кредитування передбачено, що нарахування процентів відбувається щомісячно, 15 числа поточного місяця. Період нарахування процентів починається з першого календарного дня місяця і закінчується останнім календарним днем поточного місяця. Проценти нараховуються за методом «30/360», відповідно до графіка погашення кредиту. Проценти нараховуються на еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, яка залишається неповернутою, відповідно до графіка погашення кредиту.

Відповідно до п. 2.5 Загальних умов кредитування термін сплати процентів: одночасно із поверненням чергового платежу в терміни та в сумі відповідно до Графіка погашення кредиту, за винятком випадків, у яких цими загальними умовами кредитування передбачено інші строки сплати процентів.

Виходячи з розрахунків, які зазначені у Графіку погашення кредиту, всі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування, із зазначенням у графіку еквіваленту щомісячного платежу в доларах США.

При укладенні кредитного договору сторони погодили, що цей договір складають у тому числі і Загальні умови кредитування.

Частиною 1 ст. 627 ЦПК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду України у справі від 2 липня 2014 року № 6-79цс14, згідно з ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч. 2 ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Отже, визначення сторонами в договорі еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті відповідає вимогам ст. 533 ЦК України.

Виходячи із умов укладеного між сторонами кредитного договору, ними досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого, договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у Графіку погашення кредиту, а тому доводи апеляційної скарги про те, що перед укладенням кредитного договору позивачу не було надано повну та сукупну інформацію про умови кредитування не заслуговують на увагу та спростовуються, зокрема, п.п. 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, а також п.2.17 договору про внесення змін/Додаткової угоди № 1.

Зокрема, відповідно 9.5.-9.7. Загальних умов кредитування, що є невід'ємною частиною кредитного договору, позивач своїм підписом підтвердив, що належним чином ознайомився з правилами надання фінансових послуг, з інформацією передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника, тощо.

Також, у п. 2.17. договору про внесення змін/Додаткової угоди № 1 зазначено, що додатково до положень статті 9.5. цих Загальних умов кредитування, позичальник підтверджує, що йому надано вичерпну інформацію про: умови надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника; умови надання додаткових фінансових послуг, пов'язаних з фінансовим кредитом, та їх вартість (за умови надання таких послуг); розмір винагороди Компанії у разі, коли вона пропонує послугу фінансового кредиту, що надається іншими фінансовими установами; реквізити органу, який здійснює державне регулювання ринків фінансових послуг (адреса, номер телефону тощо).

Згідно положень ст.215 ЦК України та з роз'ясненнями, що містяться в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особо, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності , волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятись у формі, встановленої законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не приведено суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним.

Судом першої інстанції було вірно встановлено, що сторонами було додержано усіх вимог, необхідних для чинності оспорюваного правочину. Підписавши кредитний договір, його сторони визначили взаємні права та обов'язки, погодили терміни виконання зобов'язань.

Істотна зміна становища щодо виконання боргових зобов'язань за кредитним договором внаслідок підвищення курсу іноземної валюти та ріст суми боргу, яку необхідно сплачувати, не може бути підставою для визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, положення чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, проте не містять заборони на встановлення у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, грошового еквівалента таких зобов'язань в іноземній валюті, а також на здійснення розрахунків за зобов'язанням, визначеним грошовим еквівалентом в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги про те, що в порушення ст. 11 ЦПК України «Про захист прав споживачів» графік погашення кредиту не був укладений 02 вересня 2015 року, тобто в день укладення кредитного договору, а на наступний день - 3 вересня 2015 року, що, на думку позивача, є істотною умовою для визнання кредитного договору недійсним, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ч. 1 ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

До істотних умов договору відноситься, зокрема, графік погашення сум основного боргу, що узгоджується зі статтею 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Разом з тим, чинними нормативно-правовими актами не передбачено обов'язковість складання графіку погашення кредиту в договорах споживчого кредитування в той самий день, що і день підписання кредитного договору.

Крім того, як вже було встановлено, що при підписанні кредитного договору, сторонами було досягнуто домовленості щодо істотних умов договору даного виду, серед іншого договір містить положення про сплату усіх платежів за кредитним договором у гривнях з перерахунком за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначених у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору.

Судом першої інстанції обґрунтовано не покладено в основу судового рішення висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №1728 від 10 травня 2016 року, оскільки при виконанні експертного дослідження експертом використовувались нормативно - правові акти, які регулюють діяльність банків, в той час як ТОВ «Порше Мобіліті» не є банківською установою, а є фінансовою установою, діяльність Товариства регламентується Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», а також іншими нормативно-правовими актами, що регулюють введення бухгалтерського та податкового обліку юридичними особами.

В іншій частині рішення суду позивачем не оскаржувалось.

Суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання недійсним кредитного договору та виключення запису про реєстрацію рухомого майна в Державному реєстрі обтяжень, обґрунтовано відмовивши в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 27 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: