УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Журавель В.І., Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє у своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору № DNQ0GA00000151 від 20 липня 2007 року ОСОБА_4 отримала в кредит грошові кошти в сумі 25 тис. грн зі сплатою 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення до 20 липня 2017 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між ними був укладений договір іпотеки № DNQ0GA00000151 від 20 липня 2007 року, предметом якого є квартира загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 34,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Банк зазначав, що позичальник свої зобов'язання не виконує та має заборгованість за кредитом станом на 21 липня 2014 року у розмірі 33 584 грн 98 коп., із яких: 19 266 грн 61 коп. - заборгованість за кредитом, 9 158 грн 93 коп. - проценти за користування кредитом, 800 грн - комісія, 2 522 грн 06 коп. - пеня, 250 грн - штраф (фіксована частина), 1 587 грн 38 коп. - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладені обставини, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив звернути стягнення на вказану квартиру шляхом її продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у цій квартирі.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNQ0GA00000151 від 20 липня 2007 року в розмірі 33 584 грн 98 коп., яка складається з 19 266 грн 61 коп. - заборгованості за кредитом, 9 158 грн. 93 коп. - заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом, 800 грн - заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом, 2 522 грн 06 коп. - пені, 250 грн - штрафу (фіксованої частини), 1 587 грн 38 коп. - штрафу (процентної складової), звернуто стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» із укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стації оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні інших позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій в частині відмови у виселенні відповідачів із жилого приміщення, яке є предметом іпотеки, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про виселення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 575, 589, 590, 610, 611, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 1, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», оцінивши докази відповідно до ст. 212 ЦПК України, з дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що передана відповідачами в іпотеку квартира була придбана ними не за рахунок отриманих грошових коштів, а відтак відсутні правові підстави для їх виселення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій, оскільки вони узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України № 6-39 цс 15 від 18 березня 2015 року та № 6-447 цс 15 від 24 червня 2015 року, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України.

Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР).

Таким чином, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суди із урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні позову в частині вимог про виселення.

Доводи касаційної скарги зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, порядку збирання та надання суду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СуддіВ.І. Журавель
О.В. Закропивний

С.П.Штелик