справа № 1007/4343/11
провадження № 6/361/195/16
УХВАЛА

12 вересня 2016 року м. Бровари

Суддя Броварського міськрайонного суду Київської області Дутчак І.М., розглянувши заяву стягувача Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк до боржника ОСОБА_1 про накладення арешту на майно,

в с т а н о в и в :

У вересні 2016 року стягувач Публічне акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк (далі ПАТ ВіЕйБі Банк або Банк) в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ОСОБА_2 звернулося до суду в порядку ст. 10571 ЦК України із заявою до боржника ОСОБА_1, у якій просило накласти арешт на майно, що було предметом застави, а саме: трьохкімнатну квартиру № 39 зі всіма обєктами, функціонально повязаними з цим нерухомим майном, загальною площею 64,4 м2, житловою площею 39,3 м2, що знаходиться у будинку № 11 по вулиці М.Лагунової у місті Бровари Київської області, яка належить ОСОБА_1 і ОСОБА_3 у рівних частках, по ? частки, на підставі договору купівлі-продажу квартири від 25 серпня 2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_4, зареєстрованого в реєстрі за № 4659, до повного виконання зобовязань за кредитним договором № 74-15 від 06 серпня 2007 року, посилаючись на те, що на даний час боржник ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором не виконує, про що свідчить розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 31 травня 2016 року, а також рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2012 року, згідно із яким заборгованість ОСОБА_1 за цим кредитним договором станом на 13 березня 2012 року складала 467483,20 грн.

Розглянувши заяву ПАТ ВіЕйБі Банк, оглянувши додані до неї документи, перевіривши матеріали цивільної справи № 2-4343/11 (провадження № 2/361/33/13), суд дійшов наступних висновків.

Із матеріалів справи вбачається, що 06 серпня 2007 року Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський акціонерний банк (далі Банк), правонаступником якого є ПАТ ВіЕйБі Банк, і фізична особа ОСОБА_1 уклали кредитний договір № 74-15, за умовами якого Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 80000,00 доларів США.

Того ж дня, 06 серпня 2007 року, з метою забезпечення належного виконання зобовязань за цим кредитним договором ОСОБА_1, яка діяла від свого імені та імені неповнолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уклала із Банком іпотечний договір, який посвідчений нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 1-4068, відповідно до умов якого в іпотеку Банку було передано трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,4 м2, житловою площею 39,3 м2.

Зазначена квартира згідно із договором купівлі-продажу від 25 серпня 2005 року була придбана під час перебування боржника ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_6. 18 жовтня 2005 року право власності на цю квартиру на підставі даного договору було зареєстровано в рівних частках за ОСОБА_1 та їхньою малолітньою на той час дочкою ОСОБА_3, по ? частки за кожною.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10 червня 2013 року, ухваленому у цивільній справі № 2-4343/11 за позовом ОСОБА_6, укладений між Банком і ОСОБА_1 06 серпня 2007 року вказаний іпотечний договір визнано недійсним на підставі ст. ст. 215, 203 ЦК України, оскільки він був укладений сторонами з порушенням вимог закону.

Також цим же рішенням суду за ОСОБА_6 і ОСОБА_1 визнано за кожним право власності на ? частку трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 грудня 2013 року рішення суду першої інстанції від 10 червня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 квітня 2014 року касаційну скаргу ПАТ ВіЕйБі Банк відхилено, зазначені судові рішення у вказаній цивільній справі залишено без змін.

Виходячи з наведених вище обставин, фізичній особі боржнику ОСОБА_1 на праві власності належить лише ? частка трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо виконання господарських зобовязань від 02 жовтня 2012 року № 5405-VІ внесено зміни до деяких законодавчих актів. Цивільний кодекс України було доповнено статтею 10571 Правові наслідки недійсності кредитного договору.

У ч. 1 ст. 10571 ЦК України передбачено, що у разі визнання недійсним кредитного договору суд за заявою сторони в обовязковому порядку застосовує наслідки недійсності правочину, передбачені частиною першою статті 216 цього Кодексу, та визначає грошову суму, яка має бути повернута кредитодавцю.

Згідно із ч. 2 ст. 10571 ЦК України, визнаючи недійсним кредитний договір, у якому виконання зобовязання позичальника забезпечено заставою майна позичальника або поручителя, суд за заявою кредитодавця накладає на таке майно арешт.

Відповідно до ч. 5 ст. 10571 ЦК України, визнаючи недійсним договір застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, суд за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Зі змісту положень ст. 10571 ЦК України вбачається, що у порядку забезпечення позову суд під час розгляду справи про визнання недійсним кредитного договору та договору застави, який забезпечував виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, чи ухвалення рішення у такій справі за заявою кредитодавця накладає арешт на майно, яке було предметом застави.

Виходячи з викладеного, заява кредитодавця про накладення арешту на майно в порядку, встановленому ст. 10571 ЦК України, як виду забезпечення позову про визнання недійсним кредитного договору чи договору застави, розглядається судом під час провадження у конкретній справі чи ухвалення судом рішення у такій справі, а не в порядку звернення до суду в порядку окремого провадження із самостійною вимогою.

У ч. 1 ст. 151 ЦПК України визначено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 151 ЦПК України за заявою заінтересованої особи суд може забезпечити позов до подання позовної заяви з метою запобігання порушенню права інтелектуальної власності.

Позовна заява стягувачем ПАТ ВіЕйБі Банк до боржника ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави до суду не подавалася, у звязку з чим підстави для розгляду заяви про накладення арешту на майно з метою забезпечення позову відсутні.

Крім того, за змістом підпункту 4 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду юридичною особою заяви про забезпечення позову сплачується судовий збір у сумі 0,5 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 689 грн.

Цих вимог закону стягувачем ПАТ ВіЕйБі Банк не виконано, судовий збір за подачу до суду заяви про накладення арешту на майно заявником не сплачено.

У ч. 8 ст. 153 ЦПК України визначено, що суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що заява стягувача ПАТ ВіЕйБі Банк про накладення арешту на майно підлягає поверненню заявнику.

На підставі викладеного, ст. 10571 ЦК України, керуючись ст. ст. 61, 121, 151 153, 209, 210 ЦПК України,

у х в а л и в :

Заяву стягувача Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк до боржника ОСОБА_1 про накладення арешту на майно повернути заявникові.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду із заявою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом пяти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд.

У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Дутчак І. М.