Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/3440/15-ц

Провадження № 2/126/61/2016

"19" лютого 2016 р.

м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Гуцола В. І.

із секретарем Дісяк В.В.

за участі позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Вінницький молочний завод "Рошен" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача ПАТ «Вінницький молочний завод «Рошен» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди з тих підстав, що як стверджує, наказом № 116 від 14.09.1973 року він був прийнятий на роботу електрика четвертого розряду Бершадського молочноконсервного комбінату, правонаступником котрого є відповідач. Наказом № 56 від 03.06.1974 року йому присвоєно п'ятий розряд електромонтера. Свої трудові обов'язки він виконував сумлінно, за що його неодноразово заохочували преміями та почесними грамотами. Він являється учасником бойових дій, ветераном праці. Наказом № 185 від 13.10.2015 року його звільнено з роботи в зв'язку з скороченням штату працівників відповідно до п.1 ст. 40 КЗпП України. Його дружина ОСОБА_4 тяжко хворіє, є інвалідом II групи психічного захворювання. Пенсії дружини та його пенсії недостатньо для проживання. Крім того, членом його сім'ї є син ОСОБА_5, інвалід III групи, котрий ніде не працює, отримує пенсію 900 гривень. Незаконне звільнення стало причиною моральних страждань та душевних переживань його і його дружини. Просить поновити його на посаді електромонтера 5 розряду ПАТ «Вінницький молочний завод «Рошен», стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 13.10.2015 року та 50 000 грн. моральної шкоди.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримує позовні вимоги, просить поновити його на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути 50 тисяч гривень моральної шкоди. Він зараз перебуває на пенсії, котрої недостатньо для прожиття, без надання гуртожитку іншу роботу в м.Вінниця виконувати не згоден.

Представник ПАТ «Вінницький молочний завод «Рошен» ОСОБА_2 в судовому засідання позов не визнав, надав письмові заперечення, згідно з якими в звязку з припиненням виробничої діяльності підрозділу «Бершадьмолокоблок» з 04.08.2015 року було проведено скорочення працівників підприємства у кількості 46 одиниць, в тому числі і посади чотирьох з п'яти електромонтерів з ремонту та обслуговування електроустаткування. Наказом № 66 від 30.07.2015 року працівники, які займали посади, котрі скорочувалися, в тому числі і позивач, були попереджені про наступне вивільнення, про що свідчить запис позивача у додатку № 1 до вищевказаного наказу та акт № 2 від 06.08.2015 року. З урахуванням рівної кваліфікації та продуктивності праці, а також переваг, передбачених ч.2 ст.42 КЗпП України, адміністрацією підприємства було прийнято наказ про звільнення чотирьох електромонтерів, в тому числі і позивача, з роботи за скороченням штату працівників. Робота по спеціальності позивачу не пропонувалась по причині її відсутності, йому неодноразово нагадували про необхідність забрати трудову книжку та посилали письмові повідомлення, однак він не бажає її отримувати на підприємстві. Оскільки при звільненні позивача не було ніяких порушень закону, то і права стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та на відшкодування моральної шкоди він не має. Тому вважає, що позивач ОСОБА_1 звільнений з роботи відповідно до вимог закону і просить в позові відмовити.

Третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що на підприємстві, де він працює електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування, в 2015 році проводилось скорочення штату працівників. Вважає, що скорочення проведено правильно. З урахуванням того, що в нього на утриманні двоє дітей, він має тривалий стаж роботи та проходив службу в зоні АТО, має двох непрацездатних батьків, котрих зобовязаний утримувати, він був залишений на роботі. Просить в позові відмовити.

Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено і цього не заперечують сторони, що відповідно до наказу № 116 від 14.09.1973 року ОСОБА_1 був прийнятий на роботу на посаду електрика четвертого розряду Бершадського молочноконсервного комбінату, правонаступником котрого є відповідач ПАТ «Вінницький молочний завод «Рошен». Потім позивачу був присвоєний пятий розряд, назва посади приведена у відповідність як електромонтер з ремонту та обслуговування електроустаткування.

Позивач не оспорює факт скорочення чисельності працівників на підприємстві та рівність кваліфікації і продуктивності праці його та особи, котра залишилася працювати на посаді електромонтером з ремонту та обслуговування електроустаткування - ОСОБА_3

Відповідно до ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: - сімейним - при наявності двох і більше утриманців;

- особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком;

- працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації;

- працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва;

- учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту";

- авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій;

- працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання;

- особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України;

- працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення зі служби.

Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено чинним законодавством.

На час скорочення штату працівників у позивача ОСОБА_1 були такі переваги: в його сім'ї не було інших працівників із самостійним заробітком; він мав тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві; він є учасником бойових дій. Суд не враховує в якості переваги ОСОБА_1 п.1 ч.2 ст. 42 КЗпП України, оскільки його син ОСОБА_5 не є утриманцем позивача, оскільки утриманцями в контексті статті 42 КЗпП вважаються особи, для яких заробіток працівника є основним джерелом існування, незважаючи на ту обставину, чи мають утриманці право за законом на одержання утримання від працівника.

В третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 на час скорочення штату працівників були наступні переваги: наявність на утриманні двох малолітніх дітей, тривалий безперервний стаж роботи на даному підприємстві з травня 2005 року, військова служба за призовом під час мобілізації на особливий період з 06.07.2014 року по 23.07.2015 року, з дня звільнення з котрої з ним протягом двох років заборонено розривати трудовий договір з ініціативи адміністрації підприємства при скороченні чисельності чи штату працівників.

Робота за наявною у позивача спеціальністю та будь-яка інша робота по місцю знаходження виробничого підрозділу відсутня, тому вона відповідачем йому не пропонувалась.

Позивач ОСОБА_1 не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, тому трудовий договір з позивачем розірваний відповідачем у відповідності до ч.1.абз.6 ст. 43-1 КЗпП України без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації.

Суд вважає, що відповідачем були вірно враховані та дотримані вимоги положень КЗпП України і права позивача при його звільнені з роботи по п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення його на роботі електромонтера з ремонту та обслуговування електроустаткування ПАТ «Вінницький молочний завод «Рошен» задоволенню не підлягають.

Оскільки звільнення позивача ОСОБА_1 з роботи проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства, позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задоволенню також не підлягають.

Щодо неотримання позивачем трудової книжки, то у відповідності до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу.

Оскільки позивач ОСОБА_1 до суду з позовною вимогою про витребування у відповідача трудової книжки не звертався, у суду немає підстав для розгляду цього питання, враховуючи при цьому, що позивач неодноразово був повідомлений про необхідність отримання ним трудової книжки на підприємстві, відповідач не перешкоджає йому в її отриманні.

На підставі вищенаведеного, ст.ст. 40 ч.1 п.1, ч.3 42, 43-1 ч.1 абз. 6 КЗпП України, керуючись ст.ст. 221, 232 ч.1 п.2, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60 213- 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Вінницький молочний завод "Рошен" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які бради участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. І. Гуцол