Номер провадження: 22-ц/785/6731/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.10.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» про захист прав споживача за споживчим кредитом, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2016 року, -

встановила:

ОСОБА_3 у квітні місяці 2015 року звернулась до суду з позовом про захист прав споживачів і просила суд ухвалити рішення про визнання недійсним кредитного договору № 1917-н від 04.09.2009 року, укладеного між нею - ОСОБА_3 - та ВАТ (нині ПАТ) Державний ОСОБА_4 банк України» (до провадження судді Калашнікової О.І. надійшла 17.03.2016 року).

В судовому засіданні представник позивачки вимоги підтримала.

Представник ПАТ « Державний ОСОБА_4 банк України» позов не визнав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2016 року позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» про захист прав споживача задоволений.

Визнано недійсним кредитний договір №1917-н, укладений 4 вересня 2007 року між Відкритим Акціонерним товариством (нині Публічним Акціонерним товариством) «Державний ОСОБА_4 України» і ОСОБА_3.

Не погодившись з рішенням суду представник Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про відмову в заявлених вимогах в повному обсязі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5 підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що 4 вересня 2007 року ВАТ „Державний ОСОБА_4 банк України" (нині ПАТ «Державний ОСОБА_4 України») і ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 1917-н, за умовами якого ОСОБА_4 надав, а ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 40 000 дол. США, що складало 202 000 грн.

Відповідно до умов договору кредит надався строком до 4 вересня 2010 року зі сплатою 14 % річних. Надання кредиту здійснено одноразово з рахунку №8094 через касу банку готівкою.

Повернення кредитних коштів та сплату відсотків за користування кредитом належало здійснювати щомісяця рівними частками в сумі 1112 дол. США, що складало 5612 грн. шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань з рахунків, відкритих у ВАТ «Ощадбанк» до останнього числа кожного місяця.

Позивачка вважала, що кредитний договір не відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», Постанові Правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування і сукупну вартість кредиту».

Так, в оскаржуваному договорі відсутній розпис загальної вартості кредиту у валюті кредитування. Відсутність у договорі розпису загальної вартості кредиту в доларах США свідчить, що відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України).

Крім того, представник позивача стверджувала, що за фактом на виконання умов договору банк видав кредитні кошти в національній валюті - в сумі 202 000 грн., що підтверджується заявою на отримання готівки, де зазначено, що з рахунку № 2203... (який є внутрішнім обліковим рахунком і на якому за дебітом проводяться суми наданих кредитів) на рахунок № 1001.... (який є рахунком каси банку) перераховано 40 000 дол. США; таблицею про визначення сукупної вартості споживчого кредиту,яка № 1 до цього договору: за умовами кредитного договору банк зобовязався видати позичальнику 40 000 дол. США, а в таблиці зазначено - погашення основної суми кредиту 202 000 грн., сума щомісячного платежу, розмір відсотків, комісії - зазначені в гривні. У таблиці взагалі відсутнє абсолютне значення подорожчання кредиту, виражене у доларах США. Пояснень від банку щодо дати складання таблиці суд не отримав (договір кредиту укладено 4.09.2007 року, до цього договору додано таблицю визначення сукупної вартості кредиту станом на 9.4.2007 року).

Пунктом 1.3 кредитного договору № 1917-н передбачено, що видача кредиту здійснюється одноразово готівкою або шляхом зарахування кредиту на поточний рахунок позичальника. Поточний рахунок позичальника в кредитному договорі не зазначено.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Відповідно до ч. З ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Порядок і вимоги щодо здійснення банками, їх філіями та відділеннями касових операцій (в тому числі видачу готівки) у національній та іноземній валютах, зокрема виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків визначено положеннями Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, чинної у 2007 році.

Так, відповідно до пункту 1 глави 1 розділу III Інструкції №337, до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Згідно до п. 2 глави 3 розділу III Інструкції № 337, з каси банку готівка національної валюти видається за видатковими документами, в тому числі за заявою на видачу готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків та фізичним і юридичним особам переказ без відкриття рахунку (з представленням юридичною особою довіреності на уповноважену особу) за операціями з клієнтами (видача кредиту тощо).

Пунктом 4 глави 3 розділу III Інструкції № 337 визначено, що видача готівки іноземної валюти здійснюється за видатковими документами, в тому числі за заявою на видачу готівки юридичним особам, їх відокремленим підрозділам, а також підприємцям з їх поточних рахунків на цілі, передбачені нормативно-правовими актами; фізичним особам з їх поточних, вкладних (депозитних) рахунків та переказу без відкриття рахунку, а також за операціями з відшкодування банкнот іноземної валюти, прийнятих на інкасо.

Пунктом 10 глави 3 розділу III Інструкції № 337 передбачено, що операції з виплати готівки іноземної валюти з поточних, вкладних (депозитних) рахунків або фізичним особам за переказами без відкриття поточних рахунків здійснюються через касу банку за наявності цієї валюти в повній сумі.

Отже, видача фізичній особі кредиту (грошових коштів) з каси банку в іноземній валюті мала здійснюватись на підставі заяви про видачу готівки з поточного позичкового рахунку, відкритого позичальнику на договірних засадах.

Окрім цього, пунктом 2.3 Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004 року №495 (далі Інструкція №495), визначено, що операції з видачі готівки фізичним особам з поточних, вкладних (депозитних) рахунків в національній та іноземній валютах з кас банків відображаються в бухгалтерському обліку на підставі відповідних видаткових документів, визначених Інструкцією про касові операції, такими бухгалтерськими проводками:

Дебет 2620, 2630, 2635; Кредит 1001, 1002.

Документальним підтвердженням виконання сторонами умов договору (усного правочину) є належним чином оформлені первинні документи.

Надані суду докази (заява на видачу готівки - а.с.126) свідчать, що готівка іноземної валюти позичальнику ОСОБА_3 була видана з внутрішнього банківського рахунку 2203 без відкриття поточного клієнтського рахунку 2620.

Згідно п. 1.10 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18.06.2003 № 254 (надалі Положення № 254), особовий рахунок рахунок аналітичного обліку операцій з клієнтами банку, що здійснюються відповідно до укладених між банком і клієнтами договорів. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня (п. 5.4 Положення № 254).

Видача готівкової іноземної валюти, відповідно до актів цивільного законодавства та нормативно-правових актів НБУ, можлива лише з банківського рахунку клієнта банку (банківського рахунку, клієнтського рахунку, поточного рахунку, балансового рахунку 2620).

Такий порядок встановлено законодавцем для контролю за виданими кредитами в іноземній валюті і для запобігання валютних махінацій: оборот іноземної валюти на території України обмежений і регламентований цілим рядом законів та нормативно-правових актів України.

Відповідно до нормативно-правових актів НБУ вказані рахунки повинні містити дані про ідентифікаційний код клієнта і відображатися в бухгалтерській звітності банку для декларування банком своїх доходів з подальшою сплатою податків з цих доходів.

У даному випадку поточний рахунок клієнту ОСОБА_3 банком не відкривався , а в кредитному договорі банком застосована схема видачі кредитних коштів, передбачена для видачі кредитів в національній валюті( тобто з внутрішнього аналітичного рахунку 2203... напряму через касу банку).

Відображення бухгалтерської проводки операції з видачі кредитних коштів в іноземній валюті: Дт 2203; Кт 1001 у заяві про видачу готівки № 207519 001 від 29.08.2008р. не відповідає Положенню про організацію бухгалтерського обліку та звітність в банках України, затвердженому постановою Правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 01.02.1999р. за № 56/3349; Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженому постановою Правління НБУ від 17.06.2004р. № 280, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 26.07.2004р. за № 918/9517, Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 14.08.2003р. № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції 05.09.2003р. за № 768/8089, Інструкції з бухгалтерського обліку операцій з готівковими коштами та банківськими металами в банках України, затвердженої постановою Правління НБУ від 20.10.2004р. № 495, у зв'язку з тим, що видача готівкової іноземної валюти здійснюється з вкладних або з поточних (клієнтського) рахунків фізичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного

законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У статтях 18 і 19 Закону № 1023-ХІІ передбачено підстави для визнання договору недійсним: укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики.

Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами визначений у ч. З ст. 18 Закону № 1023-ХІІ. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним.

Поняття "нечесна підприємницька практика" означає будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції. Згідно зп. 2 ч. 1 ст. 19. ч. 2 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За кредитним договором юридичні права й обов'язки сторін - банків та клієнтури -неоднакові. У банка-кредитора- фактично знаходяться всі права, а важливими обов'язками є надання кредитів різних видів та інформування клієнтів про умови кредитування. На клієнті лежать в основному обов'язки: повернути в строк одержаний кредит, сплатити банку проценти за користування кредитом, не ухилятися від банківського контролю, надати і гарантувати наявність забезпечення за договором.

З огляду на викладене суд вважає, що кредитний договір №1917-н, укладений 04.09.2007 року між ВАТ (нині ПАТ) «Державний ОСОБА_4 України» і ОСОБА_3 є таким, що не відповідає вимогам цивільного законодавства, а тому його необхідно визнати недійсним.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Київського райсуду від 22.10.2010 року позов банку задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22.06.2011 року апеляційна скарга ОСОБА_3 відхилена, а рішення Київського райсуду від 22.10.2010 року залишено без змін.

В період з 21.06.2011 року по 18.10.2011 року божником добровільно в касу Банку було внесено суму кредитної заборгованості в розмірі 29 150,00 доларів США.

В серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 з позовом про стягнення заборгованості по процентам за кредитним договором № 1917-н від 04.09.2007 року.

Рішенням Київського райсуду від 27.03.2015 року позов банку задоволено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.08.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.11.2015 року рішення Київського райсуду від 27.03.2015 року залишено без змін.

Таким чином, неодноразово судами різних інстанцій було встановлено, що ОСОБА_3 було отримано кредит у визначеному розмірі та неодноразово була стягнута з неї заборгованість за вказаним кредитом.

Тобто правомірність надання ПАТ «Державний ОСОБА_4 банк України» та отримання кредиту ОСОБА_3 було неодноразово перевірено у судах всіх інстанції.

Згідно ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарський або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується порушень при оформленні та видачі кредиту, то зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання недійсним кредитного договору №1 917-н, укладеного 4 вересня 2007 року між Відкритим Акціонерним товариством (нині Публічним Акціонерним товариством) «Державний ОСОБА_4 України» і ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ОСОБА_4 банк України» ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 25 травня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в зазначених позовних вимогах відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_2