У Х В А Л А

22 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року в частині вирішення вимог ОСОБА_5 скасовано и первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 борг за договором позики в розмірі 6 525 621 грн 75 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року рішення суду апеляційної інстанцій було залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року та залишення в силі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 11 лютого 2016 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України: невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на постанови Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року, 8 червня 2016 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем передання грошей відповідачу, та прийшов до висновку про відсутність укладеного між позивачем і відповідачем договору позики.

Задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції, з висновком якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що розписка, складена на підтвердження укладення між сторонами договору позики, згідно висновку експертів - власноручно ОСОБА_4, містить усі обов'язкові умови, а саме дату та розмір отриманої позики і термін її повернення.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, що надана заявником як приклад, справу було направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції, через те, що судом при розгляді справи не враховано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику та не встановив справжньої природи зазначеного документу.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 року , що надана заявником як приклад, справу було направлено на новий розгляд до суду касаційної інстанції, через те, що судами без достатніх правових підстав було зроблено висновок про належне часткове виконання позичальником своїх боргових зобов'язань за спірними договорами з посиланням на копію письмового розрахунку з підписами дружини позивача і відповідача за відсутності оригіналу цього документа та посилань у ньому на те, яке саме зобов'язання і яких сторін у зобов'язанні стосується цей розрахунок.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року, що надана заявником як приклад, в розписці про отримання грошових коштів не містилось зобов'язання про повернення грошових коштів та дати отримання коштів.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 8 червня 2016 року, що надана заявником як приклад, договори позики було укладено в усній формі і відсутні докази, що підтверджують факт укладення договорів позики між позивачкою і відповідачем.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року, 2 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року, 8 червня 2016 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору позики недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 березня 2016 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Л.І. Охрімчук Я.М. Романюк