ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1603/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Кубіву С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання договору та визначення місця проживання дитини за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про відібрання і повернення дитини

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_2.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - Відповідач, ОСОБА_3.), третя особа: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, в якому просить розірвати Договір між батьками про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, розмір та сплату аліментів на дитину, укладений 30 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком - ОСОБА_2.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 15 квітня 2005 року по 22 листопада 2013 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, від якого мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. 22 листопада 2013 року шлюб між сторонами розірвано. 30 серпня 2013 року уклали між собою нотаріально посвідчений письмовий договір про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, ОСОБА_4, розмір та сплату аліментів, відповідно до умов якого сторони визначили, що дитина мала проживати разом із відповідачкою, а позивач мав сплачувати аліменти у розмірі 2000 грн. щомісяця та нести інші витрати відповідно до умов договору. Після розірвання шлюбу дитина стала проживати разом із відповідачкою за її постійним місцем проживання, а саме в квартирі АДРЕСА_1. При цьому разом з ним в цій квартирі проживали батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Разом з тим, звертає увагу на те, що з моменту народження дитини відповідачка почала страждати на душевні розлади - замикалася у собі, періодами не проявляла цікавості до оточуючого життя, не цікавилась проблемами фізичного та психологічного розвитку дитини. Проте, останнім часом психічний стан ОСОБА_3 погіршився: періоди депресій почастішали, а її симптоми стали більш помітними, з'явилась агресія до нього, до родичів та до самої дитини. У зв'язку з цим у родині відповідачки почастішали сварки. При цьому дитина під час цих сварок перебуває у пригніченому стресовому стані, замикається у собі, уникає спілкування з однолітками. Такі обставини негативно впливають на здоров'я дитини, формування особистості дитини та її психосоматичний стан. Зазначає, що відповідачка через стан свого здоров'я об'єктивно неспроможна в повному обсязі та належним чином виконувати покладені на неї батьківські обов'язки щодо виховання та розвитку доньки. Під час спілкування з донькою стало відомо, що над дитиною регулярно чиниться психологічне та фізичне насильство, на неї постійно кричать, ображають. Відповідачка майже не доглядає за дитиною, часто залишає на догляд інших осіб та своєї мами, сестри. Донька неодноразово висловлювала бажання мешкати з батьком, а не з матір'ю. Проживаючи з ним, у ОСОБА_4 поліпшився настрій та самопочуття, дитина проявляє дедалі більший інтерес до навчання, зайняття спортом. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду з позовом та просив суд його задовольнити. Крім того, просив врахувати, що має можливість забезпечити дитині належний рівень проживання та її фізичного та духовного виховання, має стабільний рівень доходів, спиртними напоями не зловживає, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Переконаний, що зможе створити сприятливу психологічну атмосферу для повноцінного розвитку дитини, унеможливить негативний психологічний тиск на неї.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2015 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 25 січня 2016 року залучено в якості третьої особи Службу у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.

Ухвалою суду від 15 березня 2016 року суддею Лужецькою О.Р. справу прийнято до свого провадження.

До початку розгляду справи відповідачем, ОСОБА_3 подано зустрічну позовну заяву про відібрання і повернення малолітньої дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши поданий ОСОБА_3 зустрічний позов та враховуючи, що він поданий у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає його до розгляду.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Крім того, позивач додав, що дуже відповідально ставиться до своєї дитини, ОСОБА_4 єдиною метою подачі цього позову є її безпека та щастя. Крім того, додав, що раніше в періоди погіршення психологічного стану здоров'я, відповідачка була замкнута, не спілкувалась з дитиною, самостійно була не в змозі піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити нормальний догляд, тому і перебуває під наглядом своїх батьків, які разом із сестрою ОСОБА_3 в періоди розладу здоров'я займаються вихованням та розвитком дитини. На жаль в їх сім'ї часто відбуваються сварки, бувають бійки, навіть сама ОСОБА_3 просила його забрати її від батьків, називаючи їх дім «домом з божевільними». Тривалий час вона ніде не працювала, всі її намагання працевлаштуватись закінчувались невдало. Звертає увагу, що завжди з повагою та розумінням ставився і продовжує ставитись до неї, після розірвання шлюбу підтримував добрі, дружні стосунки та в усьому їй допомагав, коли ОСОБА_3 хворіла оплачував лікування, оскільки хотів, щоб матір його дитини була здорова. Дитина бачила, що її мати хворіє і знала про це. І так тривало п'ять років (стан здоров'я був то кращий, то гірший), поки восени минулого року стан ОСОБА_3 не погіршився, хвороба стала прогресувати. Вона стала агресивною по відношенню до дитини, його самого, батьків. Все йшло до того, що мати ОСОБА_3 попросила забрати дитину до себе. Коли він приїхав її забирати, ОСОБА_4 була під ковдрою і дуже боялась, мовчала. Мати з дитиною не розмовляла, нею займалась бабуся. Після того як він забрав доньку до своїх батьків та переїхав до них сам, ОСОБА_4 «розквітла», висловлювала бажання жити з ним та його батьками. Звертає увагу, що для він не проти зустрічей матері з дитиною та її участі у її вихованні, але вважав, що оскільки змінились обставини, стан здоров'я ОСОБА_3 погіршився, вважає, що з міркувань безпеки, психічного здоров'я дитини той договір, якій було укладено між ними необхідно змінити. Дійсно намагався домовитись з позивачкою про зміну місця поживання дитини у зв'язку із погіршенням її психічного здоров'я з осені 2015 року, після того, як її було госпіталізовано до психіатричної лікарні, не обмежуючи при цьому її спілкування з дитиною. Спілкуючись з ним, вона погоджувалась, проте згодом вочевидь під впливом інших осіб змінила свою точку зору на протилежну. Хоча неодноразово в процесі хвороб сама ОСОБА_3 просила забрати дитину. В січні 2016 року ОСОБА_3 намагалась силою забрати дитину, але вона сховалась від неї в диван. Звертає увагу, що обставини, які мали місце восени 2015 року є винятковими та були причиною звернення до суду з позовом. Наголошує, що на перше місце у цій ситуації ставить інтереси їхньої малолітньої доньки, вважає, що визначення місця проживання разом з ним буде відповідати перш за все інтересам дитини, оскільки йому не байдуже подальше виховання та доля його дитини.

Відповідач та її представник проти задоволення позову заперечували та просили суд відмовити у його задоволенні, зустрічний позов підтримали, посилаючись на наступне. По-перше, з моменту розірвання шлюбу між сторонами і до моменту порушення відповідачем умов Договору дитини проживала разом із матір'ю, по-друге, ОСОБА_3 не порушувала умови Договору, у тому числі щодо прав батька дитини. Після розірвання шлюбу ОСОБА_3 зазнала психологічної депресії, але їй активно допомагала її старша сестра та батьки. Восени 2015 року у неї стався нервовий зрив, і щоб не травмувати цим дитину, її матір 21 жовтня 2015 року попросила ОСОБА_2 тимчасово забрати дочку до себе. З 05 листопада 2015 року до 03 січня 2016 року позивачка перебувала на стаціонарному лікуванні у Київській міській психоневрологічній лікарні. У вихідні її відпускали додому і вона весь час бачилась з донькою. Після одужання позивачки, виявилось, що позивач не повертає дитину матері у зв'язку з чим, позивачка просить суд постановити рішення про відібрання у відповідача дочки ОСОБА_4 і повернення її матері ОСОБА_3

Заперечуючи проти позову ОСОБА_3 пояснила, що жінка після пологів потребує опіки, але такої опіки не відчула. Дитина п'ять з половиною років проживала разом із нею і жодного разу не говорила, що хоче проживати з татом. Коли погано себе почувала, дитину в дитячий садок водила її мати. Ініціатором передачі дитини ОСОБА_2 була її мати і вона з нею погодилась, віддала дитину батьку. Заперечуючи проти тверджень позивача щодо наявності в сім'ї бійок, криків пояснила, що бійки з матір'ю мали місце два рази. Перший випадок був в 2012 році, вона погано себе почувала, звернулась до лікаря-психіатра, але ставало гірше, у зв'язку з чим лікар порадила лягти на обстеження до лікарні, проте батьки були проти цього, її не відпускали, тоді вона подзвонила ОСОБА_2 і попросила його поїхати з нею в лікарню, і після цього мати її вдарила. В цей момент дитина була вдома. Другий раз відбувся, коли вона вночі хотіла піти з дитиною до подруги, але мати її не пускала, тому і вдарила. Вважає, що це нормально, оскільки батьки переймаються її долею. Свої стосунки з батьками вважає нормальними. У вересні 2015 року вважала, що було би краще жити окремо від батьків, дійсно просила ОСОБА_2 забрати її від батьків. Знає, що на сьогодні донька бажає проживати разом із батьком, проте вважає, що на неї чиниться тиск, дитина говорить штампами. Перебуваючи в лікарні два місяці була не проти укласти новий договір, оскільки думала, що її стан може зашкодити дитині, проте пізніше не погодилась на це. Наразі перебуває на обліку у психіатричному диспансері, відвідує лікаря один раз на місяць, приймає ліки - кветирон один раз на добу. Вважає, що не має захворювань, а є стан, який викликаний певними обставинами, проти призначення судово-психіатричної експертизи в судовому засіданні, призначеному на 08.07.2016 року відмовилась.

Представник Служи у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації просив розглянути справу з максимальним врахуванням інтересів дитини.

Представник Служи у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації просив прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи із інтересів дитини, надавши при цьому висновок органу від 22.06.2016 року № 4764/41/3/103.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 квітня 2005 року. Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 22 листопада 2013 року шлюб між сторонами було розірвано (т.1, а.с.19).

30 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, розмір та сплату аліментів, предметом якого є визначення сторонами місця проживання спільної малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, встановлення порядку здійснення батьківських прав, розмірі та порядку сплати аліментів на дитину (т.1. а.с. 17-18).

Відповідно до п.2.1. Договору сторони вирішили, що після розірвання шлюбу їх спільна дитина буде постійно проживати разом з матір'ю за місцем проживання матері в Україні або тимчасово - в іншому місці в Україні та за межами України в разі виїзду дитини на навчання, відпочинок, лікування чи оздоровлення в супроводі матері або батька, або самостійно.

В розділі 3, пунктах 3.2, 3.3, 3.4. сторони визначили, що батьки несуть спільну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Вони зобов'язані піклуватися про здоров'я, фізичний, психічний, духовний і моральний розвиток дитини. Спільно здійснювати захист прав та інтересів дитини.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу дитина проживала разом із матір'ю за її постійним місцем проживання: АДРЕСА_1. Разом з ними також проживали батьки ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Відповідно до довідки форма № 3 від 09.02.2016 року в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані і проживають ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4

Відповідно до акту обстеження умов проживання дитини від 12.01.2016 року за адресою: АДРЕСА_1 матері та дитині відведено окрему ізольовану кімнату, яку обладнано повноцінно з урахуванням віку, статі, потреб дитини.

Судом встановлено та не заперечувалось відповідачкою за первісним позовом, що після розірвання шлюбу між сторонами існували дружні відносини, позивач з повагою ставився до неї як матері своєї дитини, намагався підтримувати гарні дружні відносини, допомагав працевлаштуватися, матеріально забезпечував дитину, сплачував аліменти, а ОСОБА_3 не перешкоджала йому бачитися з дитиною і такі відносини тривали до осені 2015 року.

Однак, восени 2015 року у ОСОБА_3 погіршився психічний стан здоров'я, у наслідок чого її було госпіталізовано до психіатричної лікарні, у зв'язку з чим її матір ОСОБА_5, зателефонувала ОСОБА_2 та попросила забрати дитину до себе. З того часу малолітня дитина, ОСОБА_4 проживає разом із батьком та його батьками ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та бажає і в подальшому проживати разом з ними.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 працює у Всеукраїнській громадській організації Федерація тенісу України на посаді виконавчого директора Федерації тенісу України, заробітна плата за останні шість місяців складає 84 000 грн., що підтверджується довідкою Національної Федерації тенісу України від 23 листопада 2015 року (т1, а.с.20).

Відповідно до характеристики, виданої Всеукраїнською громадською організацією Федерація тенісу України за період роботи в громадській організації «Федерація тенісу України» (з 01.08.203 року і по цей час) зарекомендував себе виключно з позитивної сторони. Веде здоровий спосіб життя, шкідливих звичок не має (т.1., а.с.21).

Позивачем також наданий договір від 13 травня 2015 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінбуд» та ОСОБА_2 про участь у фонді фінансування будівництва, відповідно до умов якого за довірителем закріплюється об'єкт інвестування, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_4.

Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, проголошує, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Одним із завдань Сімейного кодексу України є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (ст. 1).

Конвенція про права дитини, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до Конвенції ООН про права дитини діти мають право на належне спілкування та допомогу.

Дані гарантії закріплені і в інших нормативних документах щодо охорони дитинства.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 161 СК України орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 150 СК України батьки повинні поважати дитину; ст. 155 цього ж Кодексу встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

З викладеного випливає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини бути розлучена зі своєю матір'ю.

Відповідно до ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 СК України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років визначається за згодою батьків.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали б його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1) в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2) зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3) виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4) із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Поняття «істотна зміна обставин» є оціночною категорією. Норма абз.2 ч.1 ст.652 містить критерій, за яким зміну обставин можна визначити як істотну: вони мають змінитися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 наголошував, що підставою звернення до суду з позовом, зокрема з вимогою про розірвання договору від 30 серпня 2013 року є наявність одночасно чотирьох умов, визначених в ч.2 ст.652 ЦК України, при істотній зміні обставин, а саме, погіршення стану здоров'я ОСОБА_3, яке мало місце восени 2015 року. В момент укладення договору виходили з того, що така зміна обставин не настане; неможливість з боку ОСОБА_3 піклуватися дитиною викликано обставинами, які він не може усунути, виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін та інтересів малолітньої дитини та із суті договору не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Згідно ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що всі сподівалися, що цей стан пройде, намагалися допомагати ОСОБА_3. Протягом шести років вона приймала сильнодіючі ліки, але ставало все гірше і гірше. Літо 2015 року пройшло спокійно, проте з середини вересня ситуація істотно змінилась, а саме ОСОБА_3 стала агресивно поводити себе з дитиною, не здатна була здійснювати свої батьківські обов'язки. Крім того, стала постійно набридливо телефонувати йому та відправляти повідомлення, використовуючи ненормативну лексику, ультиматуми, образи з вимогою купити їй квартиру, оскільки не може жити разом із батьками. Саме в цей період йому подзвонила мати відповідачки, ОСОБА_5 та попросила забрати доньку до себе, оскільки ОСОБА_3 стала некерованою, агресивною, що він і зробив, а після цього попросив свою мати, ОСОБА_9 яка до цього працювала, звільнитися з роботи та допомагати йому, при цьому звертаючи увагу, що вихованням дитини займається саме він, а мати до нього прислухається. Після того, як ОСОБА_4 почала проживати разом з ним сказала, що не хоче повертатися до матері, при цьому зауважила, що коли вона проживала разом із матір'ю неодноразово були крики.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_11 (друг ОСОБА_2, почесний президент Федерації тенісу України) пояснив, що знає ОСОБА_2 та його батьків багато років, з того часу, коли його батьки привели ОСОБА_2 займатися тенісом, а сьогодні ОСОБА_2 продовжує займатися спортом, є суддею міжнародної категорії, веде здоровий спосіб життя, зокрема, ніколи не бачив його в стані алкогольного сп'яніння.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_12 (знайомий ОСОБА_2.) пояснив, що в 2011 році ОСОБА_2 розказував йому про стан здоров'я ОСОБА_3 та просив порадити йому лікаря-психіатра. Повідомив, що йому відомо, що осінню 2015 року мати ОСОБА_3 подзвонила ОСОБА_2 і попросила забрати до себе дочку. Після того, як ОСОБА_2 перевіз дитину до своїх батьків він припинив відносини зі своєю дівчиною та переїхав до дочки. Зазначає, що останнім часом вони разом з ОСОБА_2 та своїми дітьми декілька разів гулями в парку, в інших громадських місцях та під час цих зустрічей помітив, що ОСОБА_4 змінилась в кращу сторону, а саме стала більш відкритою, задоволеною, стала вільно спілкуватися з однолітками.

Допитана в якості свідка ОСОБА_5, яка є матір'ю відповідачки за первісним позовом пояснила, що хоча іі дочка та ОСОБА_2 і не були в шлюбі, між ними зберігалися нормальні відносини, а коли дочка захворіла попросила його забрати дитину на два дні, щоб допомогти дочці, але коли ОСОБА_3 вийшла з лікарні відносини між колишнім подружжям змінились. Зазначає, що ОСОБА_2 просив переукласти договір, але ОСОБА_3 відмовилась. Пояснює, що була проти того, щоб ОСОБА_3 поїхала в психіатричну лікарню, тому і ударила її по обличчю. Проте, бійок і сварок між ОСОБА_3 і нею не було. Крім того, зазначає, що в момент кризи допомагала ОСОБА_3, оскільки у неї була слабкість і на той момент вона не могла займатися дитиною. Вважає свою доньку достатньо самостійною, абсолютно здоровою, а діагноз, поставлений лікарями тимчасовим. Наразі ОСОБА_3 перебуває під наглядом лікарі-психіатра та приймає одну таблетку.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 (чоловік сестри ОСОБА_3.) пояснив, що ОСОБА_3 була впевненою в собі енергійною дівчиною. Підтиском родичів позивача покинула писати диплом і пішла працювати інспектором фітнесу. Під час психологічних загострень не бачив з боку ОСОБА_3 негативного впливу, вона просто лежала на дивані, а дитиною займалася бабуся. Знає, що ОСОБА_3 була в психіатричному диспансері, а другий раз консультувалась з лікарем. У неї була нав'язлива ідея, що вона психічно хвора і їй треба в «Павлова». На даний момент вважає ОСОБА_3 здоровою.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 (сестра ОСОБА_3.) пояснила, що ОСОБА_3 дуже опікувалась дитиною, водила її на гуртки. Осінню 2015 року її мати подзвонила ОСОБА_2 та попросила забрати дитину, щоб ОСОБА_4 певний період побула у нього. Спочатку все було добре, але потім мати ОСОБА_15 сказала, щоб ОСОБА_3 у них не було. 27.01.2016 року ОСОБА_3 разом з нею хотіли забрати дитину, але не насильно. Коли вони прийшли дитина була налякана та заховалась в диван. Вона стала читати ОСОБА_4 книжку, а ОСОБА_3 з ОСОБА_9 голосно розмовляли на кухні. Після цього ОСОБА_9 викинула речі ОСОБА_3 на сходову клітину. Після цього вона разом із ОСОБА_3 вийшли з квартири. Вважає, що на дитину чиниться тиск, оскільки ОСОБА_4 змінилася та хотіла залишитися з батьком. Зазначає, що в 2012 році ОСОБА_3 вперше потрапила до психіатричної лікарні на вулиці Фрунзе і вона їй допомагала вийти з цієї складної ситуації. Підсумовуючи зазначила, що вважає ОСОБА_3 здоровою людиною та за необхідності буде їй допомагати.

Допитана в якості свідка ОСОБА_17 (друг сім'ї ОСОБА_3.) пояснила, що у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були дуже добрі відносини, проте, коли дитина почала проживати окремо від матері, вона змінилась, мала скляний погляд.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 (сусідка ОСОБА_3.) пояснила, що сторін по справі після розлучення були гарні відносини. ОСОБА_3 гарна мати, займалась дитиною, водила її на гуртки. У неї були пригнічені стани, але вона не помічала нічого поганого.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 (подруга ОСОБА_3, хрещена мати ОСОБА_4) пояснила, що ОСОБА_4 виховувалась в гарних умовах і через шість років батько забрав дитину. Дитина не спілкується з однолітками, лише з бабусею, майже не відвідує дитячий садочок. Зазначає, що завдяки мамі дитина розвинута. Після переїзду дитини до тата, дитина не може сказати, що вона хоче, оскільки на неї є вплив бабусі, вихованням якої вона не задовільна. Крім того, ОСОБА_3 чиняться перешкоди у спілкуванні з дитиною.

Допитана в якості свідка ОСОБА_21 (вихователька дитячого садка) пояснила, що бачила батька лише один раз. В садочок ОСОБА_4 водила її мати та бабуся.

Допитана в якості свідка ОСОБА_22 (подруга ОСОБА_3, друг сім'ї ОСОБА_3.) пояснила, що минулого літа ОСОБА_3 приїздила з ОСОБА_4 до неї на дачу, де вона надавала їй психологічну допомогу, шість сеансів. На той час ОСОБА_3 була в сумному стані, була зажата. Вони працювали над її самооцінкою, кимось насадженими стереотипами.

Відповідно до довідки дошкільного навчального закладу (ясла-садок) № 7 з листопада 2015 року ОСОБА_4 припинила відвідувати ДНЗ № 7. Батько ОСОБА_2 24.11.2015 року написав заяву про відрахування дитини з дошкільного навчального закладу, у зв'язку зі зміною місця проживання (т.1., а.с.118).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4, виданої завідуючим дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 7, дитина активна, розумово розвинена, товариська, відкрита до спілкування з оточуючими (т.1., а.с.119).

Згідно листа директора спеціалізованої школи № 274 ОСОБА_4 з 01.09.2015 року по 26.12.2015 рік відвідувала курси «Всезнайка» по підготовці дитини до школи при навчальному закладі № 274 м. Києва. ОСОБА_4 з перших занять показала, що має хороший фізичний і розумовий розвиток. Дівчинка спокійна, врівноважена, але дещо замкнута. Підготовчі курси перші місяці ОСОБА_4 відвідувала у супроводі мами та бабусі ОСОБА_5, а останні бабусі ОСОБА_9, іноді батька (т1, а.с.121).

Відповідно до психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_4, виданої школою-дитячим садком «Дивосвіт» від 05.04.2016 року № 49 ОСОБА_4 з 01.12.2015 року була зарахована до закладу і відвідує його по даний час. У дівчинки сформовані навички самообслуговування відповідно до її віку. Увага стійка, добре розвинута пам'ять. Катя спокійна, чуйна і врівноважена, сором'язлива, інколи відчуває себе невпевнено. Більш активно вступає в спілкування зі знайомими дорослими (вихователями), з однолітками взаємодіє вибірково. Яскраво виражена потреба у спілкуванні з дорослими та їх наслідування. Добре відчуває настрій близьких дорослих і однолітків (т.1, а.с.124).

Відповідно до частин 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до характеристики, виданої ОСОБА_3 ПрАТ СК «Провідна» від 29.02.2016 року ОСОБА_25 з 08.02.2016 року була прийнята на випробувальний термін на посаду фахівця Контакт-центру у ПРАТ СК «Провідна». За період роботи виявила себе як сумлінний працівник, що відповідально ставиться до виконання своїх обов'язків.

Відповідно до характеристики, виданої ОСОБА_3 ПрАТ СК «Провідна» від 15.06.2016 року ОСОБА_25 за період роботи зарекомендувала себе як відповідальний та добросовісний співробітник, серед її професійних якостей можна виділити: знання предметної області, вміння застосовувати свої знання на практиці, здатність до самонавчання, має багаті навички ділового спілкування та високу працездатність. Керівництво ПрАТ СК «Провідна» було прийнято рішення про проходження фахівцем випробувального терміну з 08.05.2016 року. Згідно довідки про доходи № 725 від 22.06.2016 року загальна сума доходу за період з березня по травень 2016 року становить 7 779,00 грн. (т.1., а.с.245, 246).

З матеріалів справи вбачається, що з позовом ОСОБА_2 звернувся 24 листопада 2015 року, а стажуватися на роботі в ПрАТ СК «Провідна» ОСОБА_3 почала лише 08.02.2016 року, тобто під час розгляду справи у суді. Будь-яких доказів, що ОСОБА_3 з 21.01.2013 року працювала та мала стабільний дохід не має.

Крім того, заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_3 вважає, що не має захворювань, а є стан, який викликаний певними обставинами, проти призначення судово-психіатричної експертизи в судовому засіданні, призначеному на 08.07.2016 року відмовилась.

Разом з тим, суд, виходячи з вимог чинного законодавства та обставин справи, віку та статі дитини, особливостей її розвитку, вважає, що дитина має проживати з батьком, виходячи з наступного.

Відповідно до медичної карти амбулаторного хворого № 354, наданої на вимогу суду Київською міською психоневрологічною лікарнею № 2, ОСОБА_3, код хворого F 25.0 взята на облік 11.10.2012 року, відомості про зняття з обліку відсутні. Проходила лікування в ПНЛ № 1 з 22.06.2012 року по 06.07.2012 рік - F 43.23, в ПНЛ № 2 з 23.09.2014 року по 20.11.2014 рік - F33.2, ТМО «Психіатрія» з 07.11.2015 року по 03.01.2016 рік - F25.2. (т.1., а.с. 163-168).

Згідно контрольної картки диспансерного нагляду за хворим на розлади психіки і поведінки ОСОБА_3 захворювання, з приводу якого хворий узятий під нагляд - шизоафективний розлад, змішаний тип. Маніоформно-параноїдний синдром. Код діагнозу за МКХ-10 F25.(т.1., а.с.169).

Згідно анамнезу хвороби ОСОБА_3, що міститься у виписці із історії хвороби № 4243, після пологів стан погіршився на фоні психотравмуючої ситуації в сім'ї - (конфлікт із зятем, батьками та сестрою). Спочатку зверталась до психіатрів приватним шляхом, потім прийняла рішення «обстежитися стаціонарно та полікуватися». За вимогою близьких та звернувшись самостійно була госпіталізована до ПНЛ № 1, від. № 5.

В епікризі з медичної картки стаціонарного хворого № 7506 ОСОБА_3, яка поступила 07.11.2015 року клінічним діагнозом є шизоафективний розлад, змішаний тип. Маніоформно-параноїдний синдром, F 25.20. Причина надходження: психічний стан погіршився за два тижні до поточної госпіталізації, коли стала конфліктувати з батьками, стала набридливо телефонувати бувшому чоловіку з вимогою купити їй квартиру. В один з днів намагалась з дитиною вночі піти з дому, не пояснювала куди йде, утримувалась батьками, за дзвінком матері хворої бувший чоловік забрав дочку до себе. Пацієнтка залишалась розгальмованою, напруженою, багатослівною і конфліктною, цілими днями вешталась містом, одягалась не по погоді. Напередодні госпіталізації, дізнавшись , що дочку відвезли до Черкас, поривалась піти з дому, щоб пішки йти до Черкас. Коли батьки замкнули двері, щоб не відпускати, кричала, була вербально агресивною, вступила в бійку з батьками. Госпіталізована ШПД за ініціативою батьків.

З анамнезу хвороби вбачається, що психічний стан ОСОБА_3 змінився вперше у 2010 році. В 2014 році проходила лікування в денному стаціонарі у зв'язку з ейфоричністю, розгальмованістю, конфліктністю. Виписана з покращенням, протягом майже року приймала кветирон, вальпроком. Почувалась задовільно. 2 тижні тому відмовилась від лікування. Рекомендовано: диспансерний облік в ПНД, ліки: ерідон, кветірон, вальпроком, працевлаштування (Т.1, а.с. 174).

Згідно даних психологічного обстеження від 17.11.2015 року, проведеного у складі заступника директора ТМО «Психіатрія», м. Києві Лебедєва Д.С., завідуючого відділення Коваленко Л.О., лікаря-психіатра Стримовської Н.В., встановлено діагноз: шизоафективний розлад, змішаний тип. Маніоформно-параноїдний синдром (т.1., а.с.188).

Суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_5, ОСОБА_13, ОСОБА_14 щодо стану здоров'я ОСОБА_3, оскільки вони перебувають в родинних відносинах із ОСОБА_3, а їх свідчення спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Суд також критично ставиться до тверджень ОСОБА_3 щодо стану її здоров'я, оскільки не надала належних в розумінні ста.57 ЦПК України доказів, які б спростовували на день розгляду справи встановлений ОСОБА_3 лікарями діагноз шизоафективний розлад, змішаний тип, маніоформно-параноїдний синдром.

Як роз'яснено ст. 161 СК України, суд при вирішенні спору про місце проживання дитини має враховувати те, хто із батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

При вирішенні спорів між батьками, які проживають окремо, про те, з ким з них залишається дитина, виходячи із встановленої рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, рішення повинно відповідати інтересам неповнолітніх. При цьому необхідно врахувати вік дітей, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Відповідно до ст.171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Згідно з частинами 4, 5, 6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обовязковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

З висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини від 22.06.2016 року № 4764/41/3/103 вбачається, що спеціалістами Міського центру дитини було проведено психологічне обстеження ОСОБА_4 з метою вивчення психоемоційного стану дитини. За результатами психологічної роботи визначено прихильність до батька ОСОБА_15, дідуся ОСОБА_7 та високий рівень прихильності до бабусі ОСОБА_9. Під час зустрічні доньки та матері відчувалося спочатку напруження зі сторони доньки, яке було пов'язано зі слів ОСОБА_4 з острахом, що мама забере її до себе, так як дівчинка сказала, що хоче проживати з батьком та бабусею. ОСОБА_4 має прихильність до мами, хоче з нею періодично зустрічатися, спілкуватися та ходити в гості. Враховуючи думку дитини та рекомендації комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування вважає за можливе визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_2 (т.1, а.с.216, 217).

Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді таких справ, повинен «максимально можливо враховувати інтереси дитини». Також відповідно до положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей.

Враховуючи вищевикладене, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги вік, стать дитини, особливості її розвитку, ознайомившись з думкою дитини, яка висловила бажання проживати разом із батьком та наявність виняткових обставин, суд приходить до висновку, що в даний період дитина не може проживати разом із матір'ю в силу об'єктивних причин - стану здоров'я, що може негативно вплинути або створити реальну небезпеку стану та здоров'ю дитини, створити негативний вплив на її особистість, гармонійний розвиток, у зв'язку з чим проживання малолітньої ОСОБА_4 саме з батьком відповідатиме інтересам дитини та забезпечить її права на належне виховання, розвиток, оздоровлення, утримання та безпеку.

За таких обставин, суд вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4 разом з батьком.

При цьому суд зазначає, що визначення місця проживання дитини з батьком не позбавляє ОСОБА_3 прав та обов'язків щодо участі у вихованні дитини та прав на особисте спілкування з нею у відповідності до вимог ст. 141 СК України. Крім того, у випадку зміни обставин, які були підставою для вирішення позову про визначення місця проживання дитини, мати не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про визначення місця проживання дитини.

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розірвання договору між батьками про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини від 30 серпня 2013 року є обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки позивачем за первісним позовом доведена наявність всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання договору, вимоги про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 разом із батьком ОСОБА_2 також знайшли своє підтвердження під час розгляду справи є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. ОСОБА_3 та її представники всупереч ст. 60 ЦПК України не надали суду письмових доказів в обґрунтування та підтвердження своїх заперечень та вимог. Враховуючи, наявність обставин, які змінилися так, що повернення буде суперечити інтересам малолітньої ОСОБА_4 в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

За правилами ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що первісний позов слід задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 150, 152, 161, 171 Сімейного Кодексу України, ст.652 Цивільного Кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 10, 11, 60, 179, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації, Служба у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації про розірвання договору та визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Розірвати Договір між батьками про здійснення батьківських прав, визначення місця проживання дитини, розмір та сплату аліментів на дитину, укладений 13 серпня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Яковенком В.І. та зареєстрований в реєстрі за № 1147.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із батьком - ОСОБА_2.

В задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 судовий збір в розмірі 974 (дев'ятсот сімдесят чотири) гривні 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ О.Р.ЛУЖЕЦЬКА