РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2016 року м.Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., при секретарі судового засідання Баздирь О.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про зміну підстав та формулювання звільнення, відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить:

1) зобов'язати Відповідача змінити підстави та формулювання звільнення ОСОБА_1, і протягом 3-х календарних днів з дня набрання рішення суду законної сили, внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 про її звільнення з посади продавця з 06 вересня 2016 року за п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін;

2) стягнути з Відповідача на користь позивача завдану відповідачем моральну шкоду в сумі 15000 грн.

Позов обґрунтовує наступним.

04.04.2016 року позивач була прийнята на посаду продавця до продовольчого магазину «Діана» приватним підприємцем ОСОБА_2 (надалі Відповідач), про що свідчить запис №11 у трудовій книжці позивача. Вказаний магазин знаходиться за адресою: м. Токмак, вул. Пушкіна, 39. Трудовий договір відповідач з нею не укладав, питання про умови праці і взаємні зобов'язання сторін з позивачем не узгоджував. На словах ОСОБА_2 пояснив, що вона має самостійно узгоджувати усі питання про графік, час роботи і вихідні дні з іншими працівниками магазину. Вона змушена була погодитись на такі умови, оскільки має досвід роботи продавцем, утримує двох неповнолітніх дітей і іншої роботи не має. Крім того, це працевлаштування надавало позивачу право у подальшому звернутись за державною соціальною допомогою на дітей та в майбутньому звернутись за допомогою по безробіттю. Тож вона розпочала роботу на тих умовах, які виставив відповідач.

10.09.2016 року позивач разом з іншими працівниками прийшла на роботу в магазин. Також у приміщенні магазину була присутня дружина їхнього працедавця ОСОБА_3. З невідомих причин ОСОБА_3 почала з нею скандалити, ображати і бити її, а потім зовсім вигнала з магазину. При цьому вона продемонструвала позивачу її трудову книжку, у якій було зроблено запис №12 від 05.09.2016 року про звільнення позивача з роботи нібито за власним бажанням (ст.38 КЗпП України). Трудову книжку ОСОБА_3 позивачу не віддала, а на словах пояснила, що позивача звільнив її чоловік ще 05.09.2016 року, тобто кількома днями раніше. На її заперечення, що позивачу про це нічого невідомо, що заяви про звільнення за власним бажанням вона не писала і таке звільнення є незаконним, ОСОБА_3 порадила позивачу звернутись за роз'ясненнями до її чоловіка, та більше до магазину не з'являтись. Ніяких інших роз'яснень чи документів з приводу звільнення їй надано не було.

Дізнавшись про своє незаконне звільнення позивач неодноразово телефонувала відповідачу, але він ніяк не відреагував на її вимоги пояснити підстави і законність її звільнення і відмовився повернути їй трудову книжку. При цьому слід зазначити, що вона неодноразово пояснювала ОСОБА_2, для чого саме їй так терміново потрібна трудова книжка, або хоча б її ксерокопія. А саме - для своєчасного оформлення державної соціальної допомоги на дітей у Токмацькому УПСЗН. Оскільки терміни подання документів для отримання цього виду соціальної допомоги обмежені і чітко визначені законодавством, то відповідач своїми діями (бездіяльністю) свідомо унеможливив для позивача і її дітей скористатись законним правом на отримання цієї державної допомоги протягом наступних півроку. У її телефоні збережені записи цих телефонних розмов, із зазначенням часу коли вони відбувались, які вона може надати до суду.

ОСОБА_4 21.09.2016 року у приміщенні Токмацького Центру зайнятості, та у присутності заступника начальника цієї установи ОСОБА_5, ОСОБА_2 особисто повідомив позивача про звільнення та віддав їй її трудову книжку. З наказами про прийняття на роботу та звільнення, де мали бути вказані підстави, її ніхто не ознайомлював. Перевіривши записи в своїй трудовій книжці позивач виявила, що в ній відповідачем зроблено ще два нових записи. Один, не вдатований, за №13, про те щоб вважати запис про звільнення її 05.09.2016 року за власним бажанням недійсним. Другий за № 14, від 06.09.2016 року про звільнення позивача вже з інших підстава саме - у зв'язку з прогулом з неповажних причин (п.4 ст.40 КЗпП України). Таким чином відповідач не тільки грубо порушив її права і чинне законодавство у сфері трудових відносин, але й свідомо унеможливив для неї отримання державної соціальної допомоги на дітей та позбавив можливості скористатись правом на отримання державної допомоги по безробіттю. Від будь яких пояснень з приводу законності таких маніпуляцій з її трудовою книжкою і її звільнення відповідач відмовився та перервав з нею спілкування. Усі ці вищевикладені обставини і змусили позивача звернутись до суду.

Згідно з ст.2 КЗпП України працівники здійснюють своє право на працю шляхом укладання трудового договору, де визначається право на відпочинок, обмеження робочого дня, здорові і безпечні умови праці, вирішення трудових конфліктів, на лікування і матеріальне забезпечення у разі захворювання та інші права і обов'язки сторін. Статтею 24 КЗпП України визначено, що додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою, якою саме є відповідач.

Згідно з ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. Відповідно до п. 2.4. Інструкції «Про порядок ведення трудових книжок працівників» затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу( розпорядження).

Пункт 2.5. даної інструкції вказує, що з кожним записом, що заноситься до трудової книжки на підставі наказу (розпорядження) про призначення на роботу, переведення і звільнення власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника під розписку в особистій картці, в якій має повторюватися відповідний запис з трудової книжки (вкладиша).

У записі, зробленому до трудової книжки позивача за №12 від 04.04.2016 року відповідач посилається на Трудовий договір №1 від 04.04.2016 року, але ніякого трудового договору з позивачем не укладалось. Цей запис містить неправдиві відомості і свідчить про те, що ОСОБА_2 відомі вимоги чинного законодавства у сфері трудових відносин, він знає порядок прийняття на роботу і звільнення з роботи. Але з невідомих причин свідомо та неодноразово порушував її права, встановлений порядок прийняття на роботу та звільнення і вносив неправдиві відомості до її трудової книжки. З жодним наказом про її прийняття на роботу 04.04.2016 року та звільнення 05.09.2016 року і 06.09.2016 року, позивача не було ознайомлено, вона ніде не розписувалась. Жодних дисциплінарних стягнень щодо неї не було застосовано. Відповідач не віддавав позивачу її трудову книжку більше ніж 2 тижні з моменту, як зробив у ній незаконні записи, що містять неправдиву інформацію. А коли 21.09.2016 року вона отримала трудову книжку, то ознайомившись з нею була поставлена перед фактом її звільнення спочатку за власним бажанням, а вже наступного дня - у зв'язку з прогулом. Тобто, вона взнала про своє звільнення у строки, які значно перевищують строки визначені законодавством. ЇЇ було звільнено у спосіб, який грубо порушує порядок, визначений існуючими нормами закону.

Запис про звільнення за власним бажанням фактично не відповідає обставинам справи, оскільки вона не зверталась до відповідача з такою заявою. Такої заяви не існує. Друге звільнення теж є безпідставним і незаконним. Якщо ОСОБА_2, як він вказав у трудовій книжці, 05.09.2016 року звільнив її за власним бажанням, то його посилання на звільнення її за прогул 06.09.2016 року є безпідставним, оскільки днем раніше він сам розірвав з нею трудові відносини. Тим більше, що у цей день у зв'язку зі станом здоров'я вона отримувала медичну допомогу в м. Запоріжжі, про що заздалегідь повідомила на роботі, і це підтверджується довідкою з медичного закладу. Оскільки донедавна вона мешкала у м. Запоріжжі, то і її медичні картки знаходяться за попереднім місцем проживання, де вона і отримує медичну допомогу. Про всі ці обставини відповідачеві добре відомо, оскільки донедавна вона приятелювала з його дружиною. Записи про усі ці звільнення прямо вказують на владну управлінську поведінку роботодавця над своїм підлеглим, оскільки така процедура звільнення за ст.38 та ст.40 п.4 Кодексу законів про працю України, прямо та чітко визначена законом, але так і не була дотримана відповідачем. ОСОБА_2 порушив вимоги ст.ст. 2, 24, 47 КЗпП України, що призвело до порушення прав позивача, незаконного звільнення і внесення до її трудової книжки недостовірних відомостей. Зважаючи на вищевикладене вона не збирається подовжувати з відповідачем трудові відносини, але його незаконні дії призвели до наслідків, які мають бути виправлені ним згідно до норм закону.

Враховуючи викладені нею обставини щодо її звільнення за ст.38, п.4 ст.40 КЗпП вважає, що судом має бути визнано достатньо зазначених нею підстав, для визнання її звільнення незаконним, зміни формулювання її звільнення у трудовій книжці та зобов'язання Відповідача вказати підставу її звільнення з займаної посади за п. 1 ст. 36 КЗпП.

На обгрунтування вимоги про відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу відповідачем, додає наступне.

Позивач незаміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження. Основним джерелом матеріальних коштів для їхнього існування є позивача заробітна плата. Крім того вона отримує державну соціальну допомогу на дітей, на яку має право за Законом України «Про державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім'ям». Згідно з діючими нормами, щоб отримувати цю соціальну допомогу вона має кожні півроку у чітко визначений строк подавати до Токмацького УПСЗН відомості про місце роботи і розмір зарплати. Внаслідок незаконних дій відповідача, неповернення позивачу трудової книжки, вона не змогла своєчасно надати відомості про своє місце роботи до Токмацького УПСЗН. Внаслідок цього, незалежно від своєї волі, позивач втратила право на отримання цієї дуже необхідної для її сімї соціальної допомоги на наступні півроку (6 місяців).

Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.995 року №4 зазначає, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП, якщо наявні порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплата належних йому грошових сум тощо), які призвели до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок відшкодувати моральну (немайнову) шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності.

ОСОБА_2 прийняв позивача на роботу без належного оформлення їхніх трудових відносин. Потім звільнив її на власний розсуд, не маючи для цього законних підстав, порушивши норми закону, порядок і процедуру звільнення, які чітко визначені законодавством. Він приховав від позивача сам факт її звільнення і не захотів навіть дати роз'яснення, з яких підстав він одноосібно розірвав їхні трудові відносини. Відповідач вніс до її трудової книжки недостовірні відомості, які погіршують позивача подальше працевлаштування. Він зумисне, тривалий час, не віддавав позивачу її трудову книжку, ігноруючи її неодноразові прохання терміново її повернути. Відповідачем проігноровано також чітку вимогу закону, яка вимагає повернення трудової книжки робітнику у день звільнення. Усі ці протизаконні дії ОСОБА_2 здійснив по відношенню до неї свідомо, без пояснень, демонструючи свою зверхність і владу роботодавця над працівником. Протизаконні дії відповідача, спосіб у яких він їх здійснив, його небажання виправити наслідки цих правопорушень погіршили її соціальний статус і матеріальне становище, ображають її людську гідність, призвели до тривалих фізичних і моральних страждань, які вона змушена терпіти і зараз. Крім того внаслідок незаконних дій відповідача позивач залишившись без роботи змушена відвідувати юридичні консультації, інші установи, займатись незвичною для неї діяльністю пов'язаною з відновленням її порушених прав, витрачати на це свій особистий час, нервувати, що негативно впливає на її самопочуття і відносини з близькими людьми. Всі ці обставини, відчуття неможливості відновити її порушені права, її людську гідність, тривалий час тримають позивача у пригніченому стані, що значно погіршило її моральний стан, її самооцінку, життєдіяльність, самопочуття і фізичний стан.

Таким чином, незаконними діями ОСОБА_2 позивачу завдано значної моральної шкоди, яку вона оцінює у 15000,00 грн.

В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити. Суду пояснила наступне. З січня 2016 року протягом 2,5 місяці вона проходила стажування від Центру зайнятості в магазині відповідача. Потім вона віддала відповідачу свою трудову книжку і працювала на постійній основі. Відповідач казав їй, що укладати трудовий договір законом не передбачено. Графік роботи з 08 години до 20 години позмінно з іншим продавцем ОСОБА_4. Черговість відповідач сказав узгоджувати з ОСОБА_4 самостійно. Їй було погано, вона зателефонувала ОСОБА_4, домовилась, що вона 06.09.2016 р. вийде працювати замість неї, відповідач сказав, що лікарняний не потрібен. Вона прийшла до магазину 10.09.2016 р., щоб дізнатися, коли їй виходити на роботу, дружина відповідача на неї кричала, била її, кидала в неї калькулятор, вигнала з магазину. На її вимогу віддати трудову книжку, їй не віддали, дружива відповідача сказала, що вона звільнена 05.09.2016 року та показала запис в її трудовій книжці про звільнення за власним бажанням. 13.09.2016 року листоноша приніс лист в конверті від імені відповідача, де він просив зявитися для оформлення звільнення. Вона на цей лист не відреагувала, бо їй було невідомо, чий підпис на листі, це був не підпис відповідача. Вона з ним ніяких договорів не укладала та бачила трудову, що вона звільнена з 05.09.2016 р., тому вона нікуди не пішла. 21.09.2016 року була розмова по телефону, що вона оформлена офіційно до 30 числа і будуть потім розмовляти. Потім відповідач надіслав їй "смс" що необхідно підійти до центру зайнятості. В центрі зайнятості їй показали документи, що вона не зявилася на роботу. 21.09.2016 року зробили запис, що вона звільнена 06.09.2016 року за прогул. Вона забрала трудову книжку. Вона з таким записом не може отримувати соціальну допомогу по берзробіттю. Вона останній день працювала 03.09.2016 року. Графіку строгого не було, вони домовилися самі з іншим продавцем. Ключі від магазину були одні, при зміні продавця вони з вечора приходили і забирали ключ. Касу передавали за 1 годину до закінчення робочої зміни в присутності ОСОБА_2. 03.09.2016 року спору по касі не було. 03.09.2016 року або 02.09.2016 року була недостача, 07.09.2016 року перерахували магазин в 21 годині і недостачи не було.

Представник відповідача позов не визнала, суду пояснила наступне. Останній робочий день позивач працювала 03.09.2016 року, повинна вийти 06.09.2016 року, в цей день на роботу не вийшла та не повідомила причини. До цього з нею був конфлікт через недостачу коштів. Позивач вважає, що відповідач не зявилася через недостачу. Їй направили лист, щоб зявитися для розірвання трудових відносин. Трудовий договір укладений письмово був, але не зберігся, на нього є посилання в офіційних документах. Відповідач робив відрахування з заробітної плати, надавав довідку про заробітну плату. Жодного поважного доказу відсутності на роботі позивач не надавала.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідни ним правовідносини.

Позивач працювала на посаді продавця продовольчих товарів у фізичної особи підприємця ОСОБА_2 з 04.04.2016 року.

Ця обставина учасниками процесу не оспорюється, підтверджується записом № 11 в трудовій книжці позивача.

Трудова книжка позивача також містить запис № 12 від 05.09.2016 р. про звільнення позивача за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням на підставі наказу від 05.09.2016 р.

Також трудова книжка позивача містить запис № 13 без дати "вважати запис № 12 не дійсною".

Позивач підтверджує, що вона не зверталася з заявою про звільнення за власним бажанням.

За таких обставин є очевидним помилковість запису № 12 в трудовій книжці позивача про звільнення за власним бажанням.

Позивач не з'являлась на робочому місті з 06.09.2016 р., приходила лише 07.09.2016 р. ввечорі після закінчення робочого дня для проведення інвентарізації і 10.09.2016 р. для з'ясування, коли їй необхідно виходити на роботу. Цю обставину сторони не оспорюють, вона також підтверджується письмовими поясненнями ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 в наказі про припинення трудового договору з ОСОБА_1, актом про відсутність на робочому місті від 13.09.2016 року.

Позивач пояснює свою відсутність на робочому місці 06.09.2016 р. тим, що вона хворіла, про що попереджала іншого продавця ОСОБА_4, на підтвердження надала суду довідку Запорізької міської багатопрофільної клінічної лікарні № 9 від 06.09.2016 р. про те, що 06.09.2016 р. вона знаходилась на прийомі у лікаря офтальмолога.

Суд не визнає цю обставину поважною причиною відсутності на робочому місці, оскільки надана медична довідка не підтверджує непрацездатності позивача, суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач узгоджувала з відповідачем її відсутність на робочому місці 06.09.2016 р.

Те, що вона не виходила на роботу з 10.09.2016 р. позивач пояснює тим, що "10.09.2016 р. вона разом з іншими працівниками прийшла на роботу в магазин", однак присутня там дружина відповідача ОСОБА_3 почала з нею скандалити, ображати та бити її, вигнала з магазину, продемонструвала її трудову книжку з записом про її звільнення за власним бажанням 05.09.2016 р. На підтвердження цих обставин позивач надала копію постанови слідчого від 10.09.2016 р. про призначення судово-медичної експертизи та довідку прийомного відділення Токмацької ЦРЛ про те, що ОСОБА_8 зверталась з діагнозом подряпини правого плеча.

Зазначені докази не підтверджують поважність невиходу позивача на роботу з 10.09.2016 р. та в наступні дні. Відповідно до наданої позивачем копії постанови про призначення судово-медичної експертизи, слідчим встановлено, що 10.09.2016 р. приблизно о 14 годині ОСОБА_1 знаходилась за адресою м. Токмак, вул. Пушкіна 38, де ОСОБА_3 причинила їй тілесні ушкодження. Свідок позивача ОСОБА_9 також підтвердив, що ОСОБА_1 просила його приїхати під час конфлікту з ОСОБА_3 в магазині по вул. Пушкіна 10.09.2016 приблизно в 12 годині.

Тобто постановою слідчого та показаннями свідка ОСОБА_9 встановлено, що позивач 10.09.2016 р. прийшла до магазину по вул. Пушкіна 38 м.Токмак в 12-14 годин. Це спростовує показання позивача про те, що 10.09.2016 р. "вона разом з іншими працівниками прийшла на роботу в магазин", оскільки, як пояснила сама позивач робочий час в неї починався з 08 години.

Таким чином, судом встановлено, що 10.09.2016 р. позивач також була відсутня на робочому місці з 08 до якнайменше 12 години.

Конфлікт між позивачем да дружиною відповідача, який мав місце приблизно в 14 годині 10.09.2016 р. суд не може прийняти в якості обставини, яка б вказувала на недопуск позивача відповідачем до робочого місця, або в якості поважної причини невиходу позивача на роботу 10.09.2016 р. та в подальші дні. По-перше суду не надано доказів на встановлення причин, обставин конфлікту та його наслідків. Також позивачем не надано суду доказів на підтвердження чи мала ОСОБА_3 будь-які повноваження, доручення діяти від імені відповідача, як працедавця, чи має він будь-яке відношення до її дій.

Надані позивачем аудиозаписи суд не може прийняти в якості доказів поважної причини її неявки на робочому місці. Судом достаменно не встановлено, між ким відбувалися розмови, представник відповідача заперечує проти прийняття аудиозаписів в якості належних та допустимих доказів.

Відповідач направляв письмове повідомлення працівнику ОСОБА_1 з проханням з'явитися для оформлення розірвання трудового договору за ініціативою власника, що підтверджується копією відповідної заяви, листом центру поштового зв'язку № 37 в м. Токмак № 02-384 від 21.09.2016 р., позивачем не оспорюється.

За таких обставин судом не встановлено порушення відповідачем трудових та інших прав позивача, отже позовні вимоги є необгрунтованими та задоволеню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Фізичної особи суб'єкта підприємницької діяльності ОСОБА_2 про зміну підстав та формулювання звільнення, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, або після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: