Справа № 646/4395/15-ц
Провадження 2/646/1029/2016
ЧЕРВОНОЗАВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ХАРКОВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.09.16 року м.Харків

Червонозаводський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Салайчук С.М.,

за участі секретаря Сімоненко К.Ю.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, виселення з житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, на 1/2 частину легкового автомобіля ЗАЗ Sens, 1,3 м/т 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 19.11.2013р.; виселити ОСОБА_2, з квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що у він є сином ОСОБА_3, яка померла 19.11.2013р. та після смерті якої відкрилась спадщина. Однак у становий строк не прийняв спадщину, оскільки з ОСОБА_2 у нього виник спір щодо спадкування та на даний час відсутні правовстановлюючі документи на квартири. Посилається на те, що ОСОБА_4 самовільно вселився у кв.№25 по пр.Гагаріна, 90 в м.Харкові, відмовляється виїхати, чим обмежує ОСОБА_1 у користуванні житлом, та порушує його житлові права.

Відповідач ОСОБА_2 звернувся до ОСОБА_1 з зустрічним позовом, в якому просив суд визнати за ним право на користування житловим приміщенням у АДРЕСА_3.

В обґрунтування зустрічного позову зазначив, що у 1996 році він вступив у фактичні шлюбні відносини з гр. ОСОБА_3 та у якості її чоловіка поселився у її квартирі за адресою: м. Харків, пр. Гагаріна, 90. кв.25, де вона проживала разом зі свої сином ОСОБА_1 Згодом дружина стала хворіти, у 1999 р. вона була визнана інвалідом третьої групи з загального захворювання та з того часу вона знаходилась на його повному утриманні. Він здійснював догляд за дружиною та самостійно матеріально утримував всю сімю. 19.11.2013 р. ОСОБА_3 померла. Позивач до моменту смерті знаходився біля хворої дружини та самостійно поніс всі витрати на її поховання.

У судовому засіданні позивач та його представник первісний позов підтримали та просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з підстав, наведених вище. Проти зустрічного позову заперечували.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник зустрічний позов підтримали, та заперечували щодо задоволення первісного позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний таким, що задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 14.02.2006р. ОСОБА_3 на праві приватної власності належала квартира №25 по пр..Гагаріна, 90 в м.Харкові (а.с.18)

Відповідно до договору дарування від 25.06.2008р., посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, ОСОБА_3 також належала квартира АДРЕСА_4 (а.с.20-21).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АХС 177403 від 07.04.2009р. легковий автомобіль ЗАЗ Sens, держ. №АХ3314СА, зареєстрований на ОСОБА_3 (а.с.23).

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 29.07.2015р. встановлено факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 з ОСОБА_2, та визнано за останнім право власності на 1/2 частину легкового автомобілю ЗАЗ Sens 1,3 М/Т, випуску 2009 р., державний номер НОМЕР_1.

19 листопада 2013 р. у віці 67 років ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ № 421999 від 19.11.2013р. (а.с.10)

З постанови Першої харківської державної нотаріальної контори від 06.01.2016р. вбачається, що після смерті ОСОБА_3, яка заповіту не залишила, з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_1, якому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.24)

Таким чином, після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина, яка складається з: житлової квартири за №25, будинку №90, розташованого по проспекту Гагаріна у місті Харкові, яка належить спадкодавцю за правом приватної власності на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Червонозаводською районною радою м. Харкова 14.02.2006 р.,; житлової квартири за №36, будинку за №203, розташованої по вулиці Дружби Народів у місті Харкові, яка належить спадкодавцю за правом власності на підставі Договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 25.06.2008 р. за р. №2489; ? частини легкового автомобілю ЗАЗ Sens, держ. №АХ3314СА, зареєстрованого на ОСОБА_3 07.04.2009 р.

Спадкоємцем першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 є її син ОСОБА_1, який прийняв спадщину після матері, подавши заяву до Першої ХДНК, та якому відмовлено в оформленні права на спадщину в позасудовому порядку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 з займаного житлового приміщення та позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про визнання права користування, то суд виходить з наступного.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України)

Таким чином, ОСОБА_1 є власником квартири №25, будинку №90, розташованого по проспекту Гагаріна у місті Харкові як спадкоємець після смерті його матері ОСОБА_3

Судом встановлено і визнано сторонами, що ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, - та не бажає в добровільному порядку виселитися зі спірної квартири, посилаючись на те, що був вселений в неї в якості члена сімї спадкодавця.

Крім того, допитаний в судовому засіданні ОСОБА_1 позов підтримав з підстав, в ньому наведених, та пояснив, що ОСОБА_2 встановив замки на міжкімнатних дверях, де він проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_6, не дбає про нього. Крім того позивач зазначив, що має обґрунтовані підозри, що ОСОБА_2 здійснив крадіжку належних йому коштів, оскільки, крім них, нікого в квартирі не було. ОСОБА_6 вселилася до спірної квартири майже через декілька днів після смерті ОСОБА_3 і з того часу там постійно проживає. Також зазначив, що відповідач зі співмешканкою викинули його куртку, штани, светр. З трьох житлових кімнат він займає лише одну.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань та під присягою повідомили суду, що вони є сусідами сторін по справі. Пояснили, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 має не дуже добрі відносини, у звязку з чим останній цілими днями сидить біля підїзду та заходить додому, коли там вже вимкнуть світло, обмежений в користуванні санвузлом, ОСОБА_9 готує для нього їжу.

Допитаний в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_10 пояснив суду, що він матеріально допомагає ОСОБА_1, який є його сином, у звязку з його втручанням були зняті замки з міжкімнатних дверей в квартирі проживання останнього, що буди встановлені ОСОБА_2 Також йому стало відомо, що співмешканка ОСОБА_2 намагалася зареєструвати шлюб з ОСОБА_1, скориставшись тим, що останній не розумів суть та наслідки таких дій.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 визнала той факт, що вони з ОСОБА_1 планували укласти шлюб і це їм не вдалося через втручання батька останнього. Однак пояснила, що діяла так на прохання померлої ОСОБА_3, яка приходиться їй двоюрідною тіткою та, будучи тяжко хворою, просила доглядати за її сином. Також ОСОБА_6 пояснила суду, що після роботи інколи залишається в спірній квартирі, оскільки допомагає в веденні домашнього господарства: готує їжу, прибирає тощо.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 пояснили суду, що вони є родичами ОСОБА_1 по материнській лінії. Посилалися на те, що між сторонами склалися добрі, родинні відносини.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили суду, що вони є сусідами сторін. Також зазначали про те, що вважають добрими відносини, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Враховуючи надані свідками покази , а також пояснення позивача по справі ОСОБА_1, який просив в судовому порядку захистити його право, звернувшись до суду з даним позовом і підтримавши його в судовому засіданні, суд вважає його право порушеним та таким, що підлягає захисту.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За правилами частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно вимог ч. 4 і ч. 5 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 150 ЖК України та ст. 383 ЦК України, згідно яких власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами по справі, що відповідач ОСОБА_2 був вселений в спірну квартиру в якості чоловіка попереднього власника майна ОСОБА_3

Разом з тим, право власності ОСОБА_3 на спірну квартиру припинено у звязку з її смертю і на даний час власником квартири є позивач ОСОБА_1 як спадкоємець після її смерті.

У зв'язку з припиненням права власності ОСОБА_3 на квартиру та при відсутності договірних відносин із власником квартири ОСОБА_1, відповідач втратив право користування цією квартирою, оскільки це його право похідне від права колишнього власника квартири, та підлягає виселенню за позовом нового власника.

З урахуванням тих обставин, що відповідач не набув самостійного права на спірне жило на підставах передбачених законом (найм, оренда, вселення наймача чи на підставі ордера, угоди тощо), він підлягає виселенню без надання іншого житла.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 27, 31, 57-60, 209, 212, 215, 256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Харківської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, виселення з житлового приміщення задовольнити.

Визнати за ОСОБА_15 право власності на квартиру АДРЕСА_1, квартиру АДРЕСА_2, на 1/2 частину легкового автомобіля ЗАЗ Sens, 1,3 м/т 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1, в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, померлої 19.11.2013р.

Виселити ОСОБА_2, з квартири АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Харківської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М. Салайчук