Справа № 201/7202/16-ц
Провадження №2/201/2007/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

31 серпня 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді Наумової О.С.,

при секретарі Ляховій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом, в якому просять стягнути з відповідача на їх користь 1062,04 грн. завданої матеріальної шкоди та 20000,00 грн. компенсації моральної шкоди (по 10000,00 грн. кожному).

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що позивачі постійно проживають у домоволодінні по вул. Обсерваторній, 1-Б у м. Дніпропетровську, що підтверджується даними особистих паспортів. Це домоволодіння належить на праві спільної часткової власності позивачам та ОСОБА_4, чоловіку відповідачки, які також проживають за цією адресою. Так, ОСОБА_3 24 квітня 2015 року близько 14.30 год., знаходячись у подвірї домоволодіння поруч з ОСОБА_2, вчинила сварку з приводу користування земельними ділянками та навмисно нанесла останній два удари по голові невстановленим тяжким предметом. Відповідно до Висновку спеціаліста судово-медичного експерта № 2321 у ОСОБА_2, виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми потиличної області голови, які відносяться до легких та таких, що спричинили короткочасний розлад здоровя. За наслідками розгляду заяви позивача Жовтневий РВ ДМУ листом від 26.05.2015 року повідомив, що з ОСОБА_3 була проведена профілактична бесіда та складено адміністративний протокол. Як вбачається з постанови від 26.05.2015 року Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська визнав ОСОБА_3 винною у скоєнні адміністративного правопорушення та наклав на неї адміністративний штраф. Між тим, позивачі вважають, що за вчинення такого правопорушення передбачена кримінальна відповідальність за ознаками злочину ч. 2 ст. 125 КК України, у тому числі й обмеження волі. Але постановою слідчого від 15.09.2015 року кримінальне провадження було закрите. За наслідками скарги позивачів постанова була скасована постановою заступника прокурора Жовтневого району м. Дніпропетровська від 07.12.2015 року. Досудове слідство до теперішнього часу не закінчено й тому позивачі звернулися до суду з позовом про відшкодування завданої їм відповідачем шкоди. Отже, відповідач вчинила неправомірні та незаконні дії щодо спричинення тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоровя. Внаслідок цих дій відповідача позивачі зазнали значних душевних страждань. Як зазначають позивачі, їх душевні страждання полягають у стресах, які зазнали внаслідок побиття відповідачем ОСОБА_2, хвилюваннях та переживаннях внаслідок беззахисності та неможливості протидіяти цьому свавіллю, образ, висловлених відповідачем на їх адресу, позбавленням привичного ритму життя. Розмір моральної компенсації викликаний глибиною та тривалістю (більше року) душевних страждань позивачів та оцінена у 20000,00 грн. (по 10000,00 грн. кожному). Згідно постанови Верховного суду України від 09.12.2011 року при визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, зокрема враховується глибина та тривалість моральних страждань, характер дій винної особи. Позивачі вважають цю суму незначною, бо хвороба потерпілої внаслідок спричинення тілесних ушкоджень, необхідність відвідування на протязі тривалого часу різних установ, слідчих органів, потребувало та потребує у віці позивачів значних фінансових зусиль та викликає додаткові душевні страждання від своєї беззахисності.

Позивачі та їх представник в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили розглянути справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, згідно обґрунтування викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Проти заочного розгляду справи не заперечували.

Відповідач в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином відповідно до вимог ст. 74 - 76 ЦПК України, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності не надала, з клопотанням про відкладення розряду справи до суду не звернулася, а також не скористалася правом надання заперечень проти позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У звязку з чим суд, з метою недопущення порушення строків розгляду справи, передбачених ст. 157 ЦПК України, з урахуванням згоди позивача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи та вирішити справу у порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно частини 1 та 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу свої вимог і заперечень.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 19.05.2015 року до Жовтневого РВ із заявою звернулася ОСОБА_2, яка повідомила, що 24.04.2015 року близько 14.30 год. невстановлена особа, знаходячись на межі суміжних земельних ділянок, вчинила побутову сварку, під час якої навмисно нанесла останній два удари по голові невстановленим тяжким предметом.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_2 просила ОВС вжити заходи до ОСОБА_3, яка є сусідкою потерпілої. Також ОСОБА_2 пояснила, що 24.04.2015 року близько 14:30 ОСОБА_3 вчинила сварку в ході якої навмисно нанесла два удари по голові невстановленим тяжким предметом.

При допиті в якості свідка ОСОБА_3 повідомила, що 24.04.2015 року в неї дійсно був конфлікт із ОСОБА_2, в ході якого вона штовхнула останню і та впала і вдарилася головою, в результаті чого отримала тілесні ушкодження (а.с. 14).

Відповідно до Висновку судово-медичного експерта № 2321 від 21.05.2015 року, на основі судово-медичного обстеження гр. ОСОБА_2 у неї виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, підшкірної гематоми потиличної області голови, що спричинені від дії тупого твердого предмету, можливо в термін, на який вказує обстежена. Виявлені тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, як такі, що спричинили короткочасний розлад здоровя, тривалістю понад 6 діб, але не більше, як три тижні (21 день) (а.с. 12 13).

26 травня 2015 року постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8290/15-п було визнано винною ОСОБА_3 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в дохід держави в сумі 51,00 грн. (а.с. 10).

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, крім іншого, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Відповідно п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Отже, вина відповідача у заподіянні шкоди ОСОБА_2 встановлена постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/8290/15-п від 26.05.2015 року, та в силу вимог ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Так, на обґрунтування суми матеріальної шкоди у розмірі 1062,04 грн. позивачами було надано суду копію виписки з медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_2 від 30.04.2015 року (а.с. 11) та копії квитанцій про оплату медичних послуг та препаратів на загальну суму заявленої матеріальної шкоди (а.с. 16).

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

За викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача матеріальної шкоди у розмірі 1062,04 грн. законними та обґрунтованими, проте задовольняє їх в частині стягнення даної суми лише на користь ОСОБА_2, як особи, що постраждала від протиправних дій відповідача.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачів моральної шкоди у розмірі 20000,00 грн. (по 10000,00 грн. кожному), суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог лише відносно позивача ОСОБА_2, як постраждалої особи.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, заподіяної позивачці, суд приймає до уваги моральні страждання, які вона зазнали та інші негативні наслідки та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 10000,00 грн.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, понесені останнім при зверненні до суду судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 551,20 гривень, сплата якого підтверджується відповідною квитанцією від 09.06.2016 року (а.с. 20).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 197, 212 215, 223 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 завдану матеріальну шкоду у розмірі 1062,04 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 компенсацію моральної шкоди у розмірі 10000,00 гривень.

В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору в розмірі 551,20 гривень.

Заочне рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.ст.223, 232 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.С. Наумова