Справа № 748/731/16-ц Провадження № 22-ц/795/1627/2016 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Хоменко Л. В. Доповідач - Вінгаль В. М.
У Х В А Л А

15 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіВІНГАЛЬ В.М.
суддів:БОБРОВОЇ І.О., ОСТРЯНСЬКОГО В.І.,
при секретарі:Зіньковець О.О.
за участю: ОСОБА_4, представника ОСОБА_5- ОСОБА_6, представника ПАТ "Банк Богуслав" - Гордієць С.С., представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року про забезпечення позову у справі за позовною заявою ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Банк Богуслав", ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівлі - продажу житлового будинку та земельної ділянки, треті особи: ОСОБА_8, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року клопотання позивача ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт до вступу рішення суду в законну силу на земельну ділянку площею 0, 1032 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться в с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що на праві власності належать ОСОБА_5, проживаючому у АДРЕСА_2

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати ухвалу про накладення арешту.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 зазначає, що оскаржувана ухвала про накладення арешту на нерухоме майно винесена судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права. Накладаючи арешт на нерухоме майно суд порушив приписи Верховного Суду України, викладені у Постанові Пленуму ВСУ.

Позивачем не наведено та не надано суду жодних доказів, що вказували б на наявність реальної чи будь-якої загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду. Апелянт вважає, що посилання суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі на той факт, що у ОСОБА_5 існують реальні наміри відчужити нерухомість шляхом продажу є надуманими та такими, що не відповідають дійсності.

Вислухавши суддю-доповідача, доводи сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_4 та накладаючи арешт на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, суд виходив з того, що невжиття такого заходу може в подальшому зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте з таким висновком не може погодиться апеляційний суд, оскільки він не відповідає вимогам закону, який регулює спірні правовідносини про накладення арешту та матеріалам справи.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд може забезпечити позов за заявою осіб, які беруть участь у справі, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дії суду по розгляду заяви про забезпечення позову повинні узгоджуваться з рекомендаціями Пленуму Верховного Суду України, викладеними у Постанові №9 «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року: при розгляді заяв про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

В порушення зазначених вимог закону, суд не пересвідчився в тому, чи існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не звернув увагу на те, що позивач не надав жодного доказу про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Такі докази не було надано позивачем і до суду апеляційної інстанції.

За таких підстав, апеляційний суд вважає, що наклавши арешт на земельну ділянку та житловий будинок з надвірними будівлями, суд першої інстанції не вірно застосував норми законодавства, порушив права відповідача, а тому ухвала суду підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, ч.1 п. 2 ст. 312, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 06 липня 2016 року - скасувати.

В задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:Судді: