Номер провадження: 22-ц/785/1204/16
Головуючий у першій інстанції Погрібний С. О.
Доповідач Калараш А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Калараш А.А.

суддів - Заїкіна А.П.,Гірняк Л.А.

з участю секретаря - Книгиницького О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року, -

встановила:

В січні 2013 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя і в обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 18.01.2002 року між ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» та Акціонерним банком «Південний» укладено договір позики № В 9/1.

26.08.2003 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний» укладено договір застави № 7398, яка виступила майновим поручителем ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» по вказаному договору позики. Предметом іпотеки по зазначеному договору була квартира АДРЕСА_1.

19.04.2005 року ОСОБА_3 уклала з Акціонерним банком «Південний» договір про задоволення вимог іпотекодержателя, згідно умов якого у зв'язку з невиконанням ТОВ «Техніон-Віннер-Форд» своїх зобов'язань перед АБ «Південний», останній набув право на стягнення на предмет іпотеки, тобто квартиру АДРЕСА_1.

Позивач, просив суд визнати недійсним договір застави, зареєстрований в реєстрі за № 7398 від 26.08.2003 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний», договір про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року, укладений між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний».

Заочне рішення ухвалено у відсутність сторін.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір застави майна, укладений 26.08.2003 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Філімоновою Г.В, зареєстрований в реєстрі за № 7398.

Визнано недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений 19.04.2005 року між ОСОБА_3 та Акціонерним банком «Південний», посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман І.М., зареєстрований в реєстрі за № 4776.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23 листопада 2015 року заяву ПАТ АБ «Південний» про перегляд заочного рішення від 16.10.2013 року залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ПАТ АБ «Південний», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши докази у справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ПАТ АБ «Південний» підлягає задоволенню, а заочне рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції задовольняючи позов виходив з обгрунтованості позовних вимог та набуття позивачем права оспорювання договору позики від 26.08.2003 року та договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 19.04.2005 року .

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна .

Відповідно до ст. ст. 12, 15 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа здійснює свої цивільні права на власний розсуд та має право самостійно звернутися до суду за захистом своїх прав чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах,встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Колегія суддів погоджується з доводами апеляцйної скарги з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.01.2002 року між АБ «Південний» та ТОВ « Техніон- Віннер Форд» був укладений договір кредиту № В 9/1 , відповідно до якого ТОВ «Техніон-Віннер Форд» отримало кредит у розмірі 277 000 дол. США (т.1 а.с.47-49).

Рішенням Приморського районного сулу м.Одеси від 24.12.2002 року визнано за ОСОБА_2 право власності на приміщення ,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1

08.08.2003року за договором купівлі-продажу ОСОБА_2 продав ,а ОСОБА_3 купила квартиру під номером АДРЕСА_1

Після укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_3 зареєструвала право власності на заначену квартиру ,що підтверджується довідкою ОМБТІ та РОН № 1780 від 19.03.2004 року (т.1 а.с.92).

Договір купівлі-продажу від 08.08.2003 року , за позовами ОСОБА_2 , був предметом спору в судах різних інстанцій та недійсним невизнаний (т.1 а.с.203-204).

На забезпечення виконання ТОВ «Техніон- Віннер Форд» зобов'язань по погашенню кредиту № В 9/1 від 18.01.2002 року , між ОСОБА_3 та АБ «Південний» 06.08.2003 року був укладений договір застави , предметом якого є квартира АДРЕСА_1

На забезпечення виконання ТОВ «Техніон- Віннер Форд» зобов'язань по погашенню кредиту № В 9/1 від 18.01.2002 року, між ТОВ «Інтерконсалдінг» в особі директора ОСОБА_2 та АБ «Південний» був укладений договір поруки від 12.03.2004 року (т.1 а.с.126-127). Внаслідок неналежного виконання ТОВ «Техніон- Віннер Форд» своїх зобов'язань по погашенню кредиту , між ОСОБА_3, АБ «Південний» 19.04.2005 року був укладений договір про задоволення вимог Іпотекодержателя , відповідно до якого сторони передбачили звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у порядку, передбаченому ст.ст. 36,37 Закону України «Про іпотеку» в рахунок виконання зобов'язань ТОВ «Техніон-Віннер Форд» за договором кредиту. (т.1 а.с.5)

При зверненні до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_2 посилався на те ,що оспорюваними договорами порушені його права ,оскільки після укладення ним договору купівлі-продажу з ОСОБА_3 08.08.2003 року , у подальшому квартира знов повинна була бути оформлена на його ім'я.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ,крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Матеріали справи не містять ,а позивачем всупереч до вимог ст.60 ЦПК України не надані докази набуття права власності на спірну квартиру після її відчудження ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу від 08.08.2003 року.

Посилання позивача про наміри оформити спірну квартиру на ім'я позивача ,після відчудження квартири ОСОБА_3 є припущенням.

Після придбання спірної квартири ОСОБА_3 зареєструвала право власності на спірну квартиру , розпорядилася спірною квартирою на власний розсуд, уклавши з АБ «Південний» оспорюванні договори.

Відповідно до п.5.5 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено , що відповідно до статей 215 та 216ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності,а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину ,так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтерес якої порушено вчиненням правочину.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2-ОСОБА_6 колегії суддів пояснив, що при зверненні до суду з позовом ,позивач вважав порушення його прав тим ,що позивач намагається поновити своє право на спірну квартиру .

Суд першої інстанції задовольняючи позов не звернув уваги на те, що позивач ОСОБА_2 не є власником спірної квартири, не є стороною оспорюваних договорів , при зверненні до суду з позовом не довів порушення його прав оспорюваними договорами та право матеріально-правової вимоги щодо оскарження зазначених договорів ,у розумінні вимог ст. ст. 11, 15 ЦПК України та ст. ст.215, 216 ЦК України .

Позивач ОСОБА_2 при зверненні до суду з позовом про визнання договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя не набув права матеріально-правової вимоги .

Суд першої інстанції не звернув уваги на вищенаведене та помилково задовольнив позов.

За таких підстав, відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, апеляційна скарга ПАТ АБ «Південний» підлягає задоволенню, а заочне рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову за безпідставністю у ОСОБА_2 матеріально- правової вимоги.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Південний» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1339 грн. 80 коп. ,сплачений Банком при принесенні апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, п.4 ч.1 ст.309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» задовольнити.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 жовтня 2013 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Південний» про визнання недійсним договору іпотеки та договору про задоволення вимог іпотекодержателя відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Південний» судові витрати у розмірі 1339 грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області А.А. Калараш

А.П.Заїкін

Л.А.Гірняк