АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

29 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Андрієнко А.М.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2011 року,

встановила:

16 березня 2010 року Відкрите акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ КБ «Надра») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило стягнути з відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на свою користь заборгованість в розмірі 7 989,45 доларів США, що в еквіваленті становить 63 835,71 грн., та відшкодувати судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 28 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено договір «Автопакет» №101/42/07-Ф, за умовами якого було видано кредит у сумі 9 678,96 доларів США, терміном погашення до 18.01.2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами з розрахунку 12% річних.

Оскільки позичальником було порушено зобов'язання в частині своєчасного повернення отриманого кредиту та відсотків за користування ним, у відповідності до п.4.2.5 кредитного договору позивач набув права вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених кредитним договором.

За умовами вказаного договору ОСОБА_2 зобов'язалася солідарно відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Станом на 02.03.2010 року заборгованість позичальника становить 7 989,45 дол. США, що в еквіваленті становить 63 835,71 грн., з яких: 6 921,09 дол. США - заборгованість по кредиту, в тому числі прострочені платежі по кредиту за період з 21.02.09 р. по 01.03.10 р. становлять 1 893,86 дол. США.; 698,14 дол. США - заборгованість по відсоткам за період з 01.01.09 р. по 01.03.10 р.; 64,60 дол. США - нараховані відсотки за період з 01.02.10 р. по 28.02.10 р. ; 2,31 дол. США - донараховані відсотки за період з 01.03.10 р. по 01.03.10 р.; 303,31 дол. США - пеня за несвоєчасне погашення кредиту за період з 25.03.09 р. по 01.03.2010 р.

У зв'язку з невиконанням відповідачами взятих на себе зобов'язань, позивач просив позов задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в солідарному порядку, на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 835,71 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року ОСОБА_2 у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2011 року відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2011 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої доводи обґрунтовує тим, що в порушення вимог п.п.3.2.5 -3.2.8 договору, ст.526 ЦК України позивачем не було надіслано повідомлення з вимогою виконати зобов'язання, а тому останній не набув права вимоги до ОСОБА_2, як поручителя.

Оскільки строк погашення чергового платежу по договору настав 01.02.2009 року, а тому порука припинилась 01.08.2009 року. Позов було пред'явлено лише 25.03.2010 року, а тому банк втратив право на захист порушеного права в судовому порядку. Розглянувши справу суд першої інстанції не досліджував обставини чинності поруки та не застосував ч.4 ст.559 ЦК України до спірних правовідносин.

Крім цього, судом стягнуто судові витрати по сплаті судового збору у розмірі, що перевищує розмір сплаченого позивачем судового збору при зверненні до суду.

Посилання в мотивувальній частині рішення на п. 2.3.2-2.3.3 договору, який не містить таких пунктів, а також відсутність окремого договору поруки, на п.1.2 якого посилається суд в оскаржуваному рішенні, свідчить про те, що судовий розгляд відбувався без забезпечення повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи та формальний підхід до вирішення спору.

В судовому засіданні представники ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити. Після оголошення по справі перерви представники ОСОБА_2 просили розглядати справу в їх відсутність.

Представник ПАТ КБ «Надра» Каракай О.В. просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.164).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 26 липня 2016 року №44569445, спадкова справа до майна померлого ОСОБА_1 не заводилась (а.с.284-285).

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 січня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» (банк), ОСОБА_1 (позичальник) та ОСОБА_2 (поручитель) укладений договір «Автопакет» №101/42/07-Ф.

Відповідно до умов вказаного договору банк надав позичальнику кредит в сумі 9678,96 доларів США строком до 18 січня 2013 року зі сплатою процентів у розмірі 12% річних.

Відповідно до п. 2.2.1 вказаного договору позичальник зобов'язався повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом шляхом сплати суми мінімально необхідного платежу, розмір якого складає 216 доларів США.

Відповідно до п. 5.4 кредитного договору поручитель, у випадку невиконання чи неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, виплачує банку пеню від загальної заборгованості позичальника по договору у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення з дня виникнення зобов'язання поручителя погасити заборгованість позичальника.

Посилаючись на те, що позичальник не виконує свої зобов'язання за кредитним договором, 16 березня 2010 року ВАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовом про дострокове стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором, яка відповідно до наданих ним розрахунків станом на 02.03.2010 року становила 7 989,45 доларів США, що еквівалентно 63 835,71 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 6 921,09 доларів США, що еквівалентно 55 299,51 грн.; заборгованість по сплаті процентів - 698,14 доларів США, що еквівалентно 5 578,14 грн.; нараховані проценти за період 01.02.2010 р. - 28.02.2010 р. - 64,60 доларів США, що еквівалентно 516,15 грн.; донараховані проценти за період 25.03.2009 р. - 01.03.2010 р. - 2,31 доларів США, що еквівалентно 18,46 грн.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту та процентів за період 25.03.2009 р. по 01.03.2010 р. - 303,31 доларів США, що еквівалентно 2 424,45 грн.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки позичальник ОСОБА_1 не виконував свої зобов'язання за кредитним договором належним чином, починаючи з лютого 2009 року допустив виникнення заборгованості, позивач реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості звернувшись з даним позовом до суду.

Відсутність доказів направлення поручителю ОСОБА_2 письмової вимоги про виконання взятого зобов'язання за вказаним договором не може слугувати самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Дійшовши обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для солідарного стягнення з боржника та поручителя заборгованості, що виникла станом на 02.03.2010 р., суд першої інстанції не правильно визначив обсяг відповідальності відповідача ОСОБА_2, як поручителя.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем.

Вказаний правовий висновок було наведено у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року, справа № 6-53 цс 14.

Укладеним між сторонами договором «Автопакет» №101/42/07-Ф від 28.01.2008 р. строк припинення поруки не визначений.

Враховуючи положення ч. 4 ст. 559, ч. 2 ст. 1050 ЦК України, ВАТ КБ «Надра» має право на стягнення з поручителя заборгованості за кредитним договором, строк погашення якої настав в межах шестимісячного строку до звернення до суду з позовом, та заборгованості, яка стягується достроково.

Оскільки з позовом до суду про стягнення заборгованості ВАТ КБ «Надра» звернулося лише 16 березня 2010 року, з поручителя підлягала стягненню заборгованість, яка утворилась починаючи з 16 вересня 2009 року.

Враховуючи надані позивачем розрахунки та відповідно до графіку повернення кредиту та сплати процентів, обсяг відповідальності поручителя становить 58 308,97 грн., виходячи з такого розрахунку: заборгованість по тілу кредиту 6 921,09 доларів США, що за курсом НБУ ( 1 дол. США = 7,99 грн.) становить 55 299,51 грн.; заборгованість по сплаті відсотків - 169,29 доларів США ( 385,29 дол. США - 216 дол. США), що за курсом НБУ (1 дол. США =7,989 грн.) становить 1352,46 грн.; заборгованість по пені (тіло та відсотки) - 1657 грн.

З урахуванням викладеного судове рішення в частині солідарного стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за договором «Автопакет» №101/42/07-Ф від 28 січня 2008 року підлягає зміні шляхом зменшення суми стягнення з 63 835,71 грн. до суми 58 308,97 грн.

Подальше виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором підлягає врахуванню під час виконання судового рішення.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що судом допущені вимоги процесуального права в частині повного та всебічного з'ясування обставин справи.

Разом з тим, вказане порушення не призвело до помилкового вирішення спору в цілому.

Як вбачається зі змісту судового рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення судового збору в розмірі, що була сплачена позивачем (а.с.13).

Помилкове зазначення в резолютивній частині рішення про стягнення судового збору в розмірі 1700 грн. може бути виправлено шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2011 року в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2 змінити.

Зменшити суму, що підлягає солідарному стягненню з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра» за договором «Автопакет» №101/42/07-Ф від 28 січня 2008 року з 63 835,71 грн. до суми 58 308,97 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді

Справа №22-ц/796/6031/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Головуючий у сулі апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.