Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3773/14-ц Головуючий у 1-й інст. Літвин О. О.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частини)

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Коломієць О.С.

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за заявою ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», посилаючись на те, що заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2014 року з нього стягнуто на користь банку заборгованість в сумі 28758,32 дол.США, по виконанню якого відкрито виконавче провадження. В рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на іпотечне майно, що заборонено вищевказаним законом.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 задоволено. Відстрочено виконання заочного рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2014 року у справі № 285/3773/14-ц про стягнення заборгованості до втрати чинності Законом України № 1304-VІІ «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року.

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду. В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом порушено право стягувача на задоволення вимог за рахунок іншого майна.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що 02.04.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, на забезпечення якого оформлено договір іпотеки нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями № 68 по вул.Пушкіна в м.Новоград-Волинський.

Заочним рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 13.11.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 28758,32 дол.США, що за курсом 13,89 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.08.2014 року складає 399453 грн., а також судові витрати в сумі 3654 грн.

Постановою державного виконавця від 12.02.2015 року відкрито виконавче провадження №464342, а 13.11.2015 року складено акт опису і арешту майна, а саме іпотечного житлового будинку.

19.01.2016 року державним виконавцем призначено оцінку обєкта нерухомості.

Відповідно до ст.373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Порядок звернення стягнення на кошти та інше майно боржника визначено у ст.52 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

У разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення

стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій» протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18.11.2015 року по справі № 6-1385цс15.

Отже, з урахуванням зазначених норм, можна дійти висновку, що виконання рішення суду про стягнення можливе як шляхом звернення стягнення на кошти боржника так і на його рухоме або нерухоме майно.

Відстрочивши виконання судового рішення про стягнення коштів, з посиланням на дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд першої інстанції не навів мотивів щодо наявності обставин, які утруднюють виконання рішення суду про стягнення коштів, таким чином позбавивши стягувача можливості отримати задоволення своїх вимог за рахунок коштів та іншого майна.

При цьому, судом не враховано, що виконання рішення суду про стягнення коштів перебуває на стадії виконавчого провадження, а тому невиконання державним виконавцем вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» може бути підставою для оскарження його дій у встановленому законодавством порядку, а не для відстрочення виконання судового рішення про стягнення коштів.

Неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, а тому ухвала суду підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 312-315, 373 ЦПК України, колегія суддів-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати ухвалу Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 15 лютого 2016 року та постановити нову - про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судові витрати в сумі 1378 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: