Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Мельник С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Корецького районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області, Корецької районної державної адміністрації Рівненської області, Корецького районного управління юстиції про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади та органу місцевого самоврядування,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано рішення Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області № 696 від 20 листопада 2009 року про погодження розміщення меж земельної частки (паю), а саме: ріллі масиву №8, ділянка № 251, площею 0, 3124 га.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Корецької районної державної адміністрації № 393 від 21 листопада 2014 року про передачу у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_6 земельної ділянки площею 0,3124 га, кадастровий номер згідно державного акта :02:020:0211.

Визнано незаконним та скасовано рішення реєстраційної служби Корецького районного управління юстиції від 23 червня 2014 року про реєстрацію речового права на нерухоме майно, земельної ділянки рілля масив № 8, ділянка № 251, площею 0,3124 га, кадастровий номер згідно державного акта :02:020:0211, за ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, який є особою, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про його права та обов»язки, вказує, що рішення є незаконним та необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що рішенням суду першої інстанції скасовано його право власності на землю, однак його не було залучено до участі у справі і він не мав змоги висловити свою

___________________________________________________________________________________________________________

Справа № 563/11/16-ц Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_7

Провадження № 22-ц/787/1200/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

позицію в даній справі та захистити свої права.

Покликаючись на ст.319 та ст.321 ЦПК України, відповідно до яких власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю, а справу направити на новий розгляд до Корецького районного суду у іншому складі.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність судового рішення в межах апеляційного оскарження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_5 є власником спірної земельної ділянки, частина якої була помилково передана у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 А тому, керуючись нормами цивільного та земельного кодексів України, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно з ч. 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 (батько позивача) помер 13 вересня 2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ГЮ №161994, виданим 15 вересня 2014 року виконавчим комітетом Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області (а.с. 6).

Йому на праві власності належала земельна ділянка площею 2,1305 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с.Новий Корець Корецького району Рівненської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 258961, виданим 05.08.2008 року (а.с.5). Вказана в державному акті площа земельної ділянки розділена на 2 ріллі площею 1,6817 га, 0,3124 га, 1 пасовище площею 0,1244 га та 1 сінокіс площею 0,0120 га (а.с.4).

З листа Корецької районної державної адміністрації Рівненської області ОСОБА_5 вбачається, що в зв»язку з відсутністю в Державному земельному кадастрі інформації про земельну ділянку площею 0,3124 га (кадастровий номер згідно державного акта :02:020:0211) рішенням Новокорецької сільської ради № 696 від 20.11.2009 року громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_8 помилково було погоджено розміщення земельної частки (паю), а саме рілля масив № 8, ділянка № 251, площею 0, 3124 га. Розпорядженням Корецької райдержадміністрації № 393 від 21.11.2014 року дана земельна ділянка була передана у власність громадянам ОСОБА_4 та ОСОБА_8

Вказано, що 23.06.2014 року реєстраційною службою Корецького районного управління юстиції була проведена державна реєстрація речового права на нерухоме майно, а саме на вищезазначену земельну ділянку, власником якої згідно відомостей Державного земельного кадастру, є ОСОБА_4

Згідно з листом Корецького районного управління юстиції № 03.02/51 від 30.03.2016 року адресованому Корецькому районному суду, відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_4 речові права на земельну ділянку за кадастровим номером :02:020:0211 не зареєстровано (а.с.19).

Вказане також підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, сформованою на підставі ухвали колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області від 01 липня 2016 року (а.с.70-73).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Позивач має навести, а суд встановити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст.10, ч.ч. 1,2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому колегія судів зауважує про те, що суд відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позивачем вимог, та рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях за положеннями ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Згідно з пп.3,4,5,10 ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів, та на які покликається в позовній заяві ОСОБА_5, є: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, однак не доводить в чому полягало порушення його прав.

Крім того, в позовній заяві ОСОБА_5 вказує, що після смерті свого батька ОСОБА_9 він отримав у спадщину земельну ділянку, загальною площею 2,1305 га для ведення особистого селянського господарства на території Новокорецької сільської ради.

Однак вказане не заслуговує на увагу та спростовується наступним.

На вимогу Апеляційного суду Рівненської області від 29.06.2016 року до Корецької районної державної нотаріальної контори та приватних нотаріусів Корецького районного нотаріального округу Рівненської області, приватним нотаріусом Корецького районного нотаріального округу Рівненської області ОСОБА_10 було повідомлено, що нею 16 грудня 2014 року була заведена спадкова справа за № 89/2014 після смерті ОСОБА_9, який проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 та помер 13 вересня 2014 року, на підставі заяви про прийняття спадщини, яка надійшла 16 грудня 2014 року за № 229 від доньки ОСОБА_11. 22 квітня 2015 року приватним нотаріусом ОСОБА_10 на ім»я останньої було видано 3 свідоцтва про право на спадщину за законом. В даній справі наявні заяви про відмову від прийняття спадщини, які надійшли від дружини ОСОБА_12 16 грудня 2014 року та від сина ОСОБА_5 16 січня 2015 року.

З огляду на вищевикладене, висновок суду першої інстанції про те, що позивач спадщину прийняв своєчасно, згідно матеріалів справи, не відповідає дійсності. Суд вказані в позовній заяві твердження позивача не перевірив, та допустив порушення ч.4 ст.60 ЦПК України, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом:

а) визнання прав;

б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав;

в) визнання угоди недійсною;

г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування;

ґ) відшкодування заподіяних збитків;

д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

На думку колегії суддів, при розгляді справи позивачем не наведено відповідно до вимог ст. 3, 11 ЦПК України, а судом апеляційної інстанції не встановлено, порушення прав і законних інтересів позивача, який просив визнати незаконним та скасувати рішення Новокорецької сільської ради № 696 від 20.11.2009 року про погодження розміщення меж земельної частки (паю), а саме рілля масив № 8, ділянка № 251 площею 0,3124 га (вказане рішення в матеріалах справи відсутнє), визнати незаконним та скасувати розпорядження Корецької районної державної адміністрації № 393 від 21.11.2014 року про передачу у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,3124 га (кадастровий номер згідно державного акта :02:020:0211), визнати незаконним та скасувати рішення реєстраційної служби Корецького районного управління юстиції від 23.06.2014 року про реєстрацію речового права на нерухоме майно, земельної ділянки (рілля масив № 8, ділянка № 251 площею 0,3124 га, (кадастровий номер згідно державного акта :02:020:0211) за ОСОБА_4 (в матеріалах справи відсутнє).

Матеріали справи також не містять в собі підтвердження того, що були порушені права і законні інтереси позивача.

Крім того, в порушення вимог ч.3 ст.119 ЦПК України, позовна заява не підписана позивачем або його представником. На вказане суд першої інстанції уваги не звернув та в ухвалі Корецького районного суду від 15 січня 2016 року про залишення позовної заяви ОСОБА_5 без руху про це не зазначив.

З прохальної частини позовної заяви вбачається, що позивач просив залучити до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору громадян ОСОБА_13 та ОСОБА_8 Однак, вказане клопотання судом першої інстанції вирішено не було.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції ухвалене рішення з порушенням норм процесуального та матеріального права, ст. 3 ЦПК України, ст. 15 ЦК України, судом першої інстанції неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, висновок не відповідає обставинам справита колегією суддів не встановлено порушення прав та законних інтересів позивача, тому рішення підлягає у відповідності до вимог п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову за безпідставністю.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 1818 грн 96 коп.

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. ст. 313-314, ст. ст. 316-117 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Корецького районного суду Рівненської області від 19 квітня 2016 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Новокорецької сільської ради Корецького району Рівненської області, Корецької районної державної адміністрації Рівненської області, Корецького районного управління юстиції про визнання незаконними та скасування рішень органів державної влади та органу місцевого самоврядування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмі рі 1818 (одна тисяча вісімсот вісімнадцять) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: С.В. Хилевич

ОСОБА_3