Справа № 522/6776/16-ц
Провадження № 4с/522/105/16
У Х В А Л А

Іменем України

03 жовтня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді Чернявської Л.М.,

при секретарі - Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі скаргу ОСОБА_1, зацікавлена особа головний державний виконавець Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання дії незаконною і зобовязання усунути порушення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дії незаконною і зобовязання усунути порушення, які вчинені головним державним виконавцем Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 Заявник просить визнати дії державного виконавця відділу ДВС, повязані з недотриманням Закону України «Про виконавче провадження» і норм міжнародного права, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, що призвело до порушення прав і законних інтересів у виконавчому провадженні неправомірними, визнати постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 незаконною та зобовязати державного виконавця відділу ДВС усунути допущені порушення чинного законодавства та вчинити дії відповідно до вимог визначених ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження».

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що помилковим є застосуванням державним виконавцем статті 26 Закону при винесенні 05.04.2016 року постанови про відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа, мотивуючи тим, що стягувач має право звернутися до господарського суду Одеської області з заявою для задоволення своїх вимог під час проведення ліквідаційної процедури боржника спільно з іншими кредиторами. Не проведення державним виконавцем звернення стягнення на майно посадових осіб КС «Україна» визнаних винними у злочині, яке було придбане ними у звязку з незаконним заволодінням грошовими коштами заявника, виявилось порушенням права передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції. В звязку з тим, що ОСОБА_1 не погоджується з вказаною постановою та вважає, що вона прийнята з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», останній звернувся до суду з зазначеною скаргою.

ОСОБА_1 в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції просив в задоволенні скарги відмовити, посилаючись на свої заперечення (а.с.24-27), в подальшому в судове засідання не зявився, про слухання справи був сповіщений.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.03.2016 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий виконавчий лист по справі №522/16988/15-ц про стягнення з КС «Україна» на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 27 040 грн.

05.04.2016 року до відділу ДВС надійшла заява ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 522/16988/15-ц виданого Приморським районним суду м. Одеси від 10.02.2016 року.

Відповідно до вимог статті 19 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувана або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п. 2 ст. 25 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття провадження.

05.04.2016 року державним виконавцем винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 522/16988/15-ц виданого Приморським районним судом від 22.03.2016 року, на підставі пункту 6-1 частини 1 статті 26 Закону.

Постанова про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 року була мотивована тим, що КС «Україна» перебуває у стані припинення на підставі судового рішення господарського суду Одеської області про визнання юридичної особи банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури № 21-32-2/44-10-2632 від 18.09.2013 року.

Зазначені відомості підтверджуються витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що який міститься в матеріалах справи.

Відповідно до пункту 6-1 статті 26 Закону державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури.

Тобто норма статті 26 Закону чітко передбачає вимоги при яких державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, однією з них є відкриття ліквідаційної процедури.

Щодо заявлених вимог про не проведення звернення стягнення на майно посадових осіб КС «Україна» суд зауважує наступне.

Заявник зазначає, що не проведення державним виконавцем звернення стягнення на майно посадових осіб КС «України» визнаних винними у злочині, яке було придбане ними у звязку з незаконним володінням коштами заявника, виявилось порушення права передбаченого пунктом 6 статті Конвенції.

Відповідно до статті 1 Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною 1 статті 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до змісту статті 17 Закону примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини; 10) рішення (постанови) субєктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. 11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Судом встановлено, що боржником за виконавчим листом являється виключно КС «Україна», а тому посилання заявника на обовязкове звернення стягнення на майно посадових осіб КС «Україна» є безпідставним.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 6 від 07.02.2014 Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах - при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, пункту 1 статті 6, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI) (далі - Закон про виконавче провадження), іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не було належним чином обґрунтовано недотримання держаним виконавцем Закону України «Про виконавче провадження» та не доведено неправомірність винесення постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження від 05.04.2016 року у ВП № 50812230, в звязку з чим суд вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України Про виконавче провадження ст.ст. 386-388 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволені скарги ОСОБА_1, зацікавлена особа головний державний виконавець Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 про визнання дії незаконною і зобовязання усунути порушення.

Ухвала суду може бути оскаржена шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Л.М. Чернявська

03.10.2016