АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №642/8823/2015-ц Головуючий І інстанції Ольховський Є.Б.
Провадження №22ц/790/5050/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Категорія: право власності

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Кіпенка І.С.,

суддів Кружиліної О.А., Хорошевського О.М.,

за участі секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 23 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и л а :

21 жовтня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з вищевказаним позовом до Харківської міської ради в обґрунтування вимог якого вказували, що вони є власниками по 37/100 частин домоволодіння №5 по пров. Вівсяному в м. Харкові в порядку спадкування за законом. Житловий будинок фактично складається з трьох квартир, де постійно зареєстровані та мешкають позивачі. В третій квартирі мешкав ОСОБА_4, який помер у 1995 році та після його смерті залишилось спадкове майно, що складається з частини домоволодіння у вигляді приміщень: ІІ тамбур, 2-1 кухня, 2-2 житлова кімната, 2-3 житлова кімната. Позивачі заволоділи зазначеними приміщеннями, а саме, ОСОБА_2 зайняв приміщення №ІІ, №2-1, №2-2, а ОСОБА_3 зайняла приміщення №2-3. Після цього, ОСОБА_2 були здійснені «ремонтно-відновлювальні роботи», зокрема, закритий дверний прохід між кімнатами 2-2 та 2-3. Таким чином станом на 2015 рік ОСОБА_2 володіє, після смерті ОСОБА_4, приміщеннями №ІІ площею - 1,3 кв.м.; №1-1 8 кв.м.; №1-8 площею 7,7 кв.м., а ОСОБА_3 володіє приміщеннями №3-6, площею 9,8 кв.м. Оскільки, вони відкрито володіють зазначеною нерухомістю з 2002 року, здійснюють його поточний ремонт, сплачують комунальні та податкові платежі - позивачі просять визнати за ними право власності на вказане майно в порядку набувальної давності.

В судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 просив позов задовольнити посилаючись на підстави, що в ньому викладені.

Позивач ОСОБА_3 в судове засідання суду першої інстанції не зявилась. Надала письмову заяву з проханням слухати справу за її відсутність.

Представник відповідача в судовому засіданні суду першої інстанції проти задоволення позову заперечував зазначаючи, що внаслідок самовільної реконструкції, проведеної позивачами без відповідних дозволів, змінився стан спірного будинку та позивачі просять визнати в порядку набувальної давності право власності на майно, що належало не тільки померлому ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на не відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

В судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_3 не зявились.

У судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_3 є його тіткою та вони проживають за однією адресою, їй відомо про час та місце судового розгляду справи, за станом здоровя вона не змогла зявитись до суду.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст.303 ЦПК України, в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ґрунтуються на твердженні, що вони є власниками по 37/100 частин домоволодіння №5 по пров. Вівсяному в м. Харкові в порядку спадкування за законом. Житловий будинок фактично складається з трьох квартир, власником третьої квартири був ОСОБА_4, після його смерті в 1995 році, вони безперервно, відкрито та добросовісно користуються вищевказаною частиною домоволодіння №5.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно з ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками по 37/100 частин домоволодіння №5 по пров. Вівсяному в м. Харкові в порядку спадкування за законом. Житловий будинок фактично складається з трьох квартир.

ОСОБА_4, згідно до рішення виконкому Ленінської райради № 85/53 від 23.12.1976 р. про перерозподіл часток у спільній власності, належало 14/100, а ОСОБА_5 12/100.

Відмовляючи в задоволенні позову суд обґрунтовано посилався на відсутність доказів смерті власника 12/100 спірного домоволодіння ОСОБА_5 та позбавлення в звязку з цим можливості зясувати наявність або відсутність свідоцтв про право на спадщину після нього, а отже і коло можливих зацікавлених осіб.

За встановлених судом обставин, відсутні підстави вважати, що володіння позивачами вказаною часткою домоволодіння є добросовісним та правомірним для набуття права власності в порядку набувальної давності.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а ст. 27 ЦПК України надає право особам, які беруть участь у справі, та зобов'язує їх подавати докази на підтвердження своїх вимог і заперечень.

Статтею 10 ЦПК України передбачено цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, а суд має сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав та всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 322, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - І.С. Кіпенко

Судді - О.А. Кружиліна

ОСОБА_6