АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 662/1350/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_1 Номер провадження 22ц/791/2169/16 Доповідач Воронцова Л. П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3,
ОСОБА_4,
секретарОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонського області від 08 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7 до Дочірнього підприємства «ОСОБА_8 ОСОБА_8» компанії «АГ ОСОБА_9 ЛЛС» про визнання недійсною додаткової угоди від 20 лютого 2009 року до договору оренди землі від 01 січня 2006 року,

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2016 року ОСОБА_7 звернувся до суду з вище зазначеним позовом, посилаючись на те, що він є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 29,84 га, розташованої на території Подівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області. 01 січня 2006 року між ним та ДП «ОСОБА_8 ОСОБА_8» компанії «АГ ОСОБА_9 ЛЛС» укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

У березні 2016 року йому стало відомо, що існує додаткова угода до договору оренди землі, за умовами якої змінено назву орендаря з ДП «Омега ОСОБА_8» Кіпрської компанії «Хоупвел Ентерпрайз Лімітед» на ДП «ОСОБА_8 ОСОБА_8» компанії «АГ ОСОБА_9 ЛЛС» та строк дії договору - на 10 років до 2019 року, яка зареєстрована у Новотроїцькому реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру Державного земельного кадастру 11 травня 2012 року.

Позивач заперечує підписання ним вище зазначеної додаткової угоди, зазначаючи, що підпис орендодавця на ній виконано не ним, тому що він не перебував у лютому 2009 року на території України, оскільки проживає та працює у Республіці Німеччина. Просив суд визнати додаткову угоду недійсною та скасувати її державну реєстрацію.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 08 вересня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, діючий від імені ОСОБА_7, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позовну заяву ОСОБА_7 задовольнити.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог позивача виходив з того, що представником позивача не доведено в судовому засіданні недійсність додаткової угоди та підстав для скасування її реєстрації.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі державного акту серії IV-XC №037740 від 14 червня 2001 року є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 29,84 га, яка розташована на території Подівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області /а. с. 10/.

01 січня 2006 року між ОСОБА_7 та ДП «Омега ОСОБА_8» Кіпрської компанії «Хоупвел Ентерпрайз Лімітед» укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 29,84 га, яка розташована на території Подівської сільської ради Новотроїцького району Херсонської області строком на 10 років, який зареєстровано у Новотроїцькому районному відділі ДП «Херсонська регіональна філія» центру ДЗК 11 травня 2012 року /а. с. 12-13/.

20 лютого 2009 року між ОСОБА_7 та ДП «Альфа Фарм» компанії «АГ ОСОБА_9 ЛЛС», яка є правонаступником ДП «Омега ОСОБА_8» Кіпрської компанії «Хоупвел Ентерпрайз Лімітед», укладено додаткову угоду до договору оренди землі від 01 січня 2006 року, яка зареєстрована у Новотроїцькому реєстраційному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 11 травня 2012 року, за умовами якої змінено назву «орендаря» з Дочірнього підприємства «Омега ОСОБА_8» Кіпрської компанії «Хоупвел Ентерпрайз Лімітед» на Дочірнє підприємство ОСОБА_8» компанії «АГ ОСОБА_9 ЛЛС» (п. 1.1.1 Договору); строк дії договору продовжено до 2019 року, збільшено розмір орендної плати і змінено термін її виплати з 1 серпня по 30 листопада (п. 8, 9, 11) /а. с. 30/.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 2, 3 статті 203 ЦК України визначено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Згідно ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди укладається у письмовій формі та відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі» набуває чинності після його державної реєстрації.

Оспорювана додаткова угода від 20 лютого 2009 року до договору оренди землі містить передбачені законом істотні умови договору та підписана сторонами.

Відповідно до приписів ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Посилаючись на те, що додаткову угоду до договору оренди землі він не підписував, позивач зазначає, що у лютому 2009 року він не був в Україні, оскільки проживає і працює у Республіці Німеччина.

На підтвердження даного факту позивачем залучено ксерокопію закордонного паспорту, посилаючись на яку представник позивача стверджує, що ОСОБА_7 приїздив до України лише у серпні і жовтні 2009 року.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги щодо невзяття до уваги судом першої інстанції даного доказу як належного безпідставними і такими, що висновки суду не спростовують, оскільки наданий позивачем на підтвердження позовних вимог доказ є не допустимий, так як не є оригіналом, або ж належно затвердженою (посвідченою) копією вказаного документу, не містить нумерації аркушів, їх послідовності, а отже і повноти відображеної у ньому інформації. Дана ксерокопія документу не містить повної інформації як щодо досліджуваного періоду 2009 року, так і інших періодів: липень, жовтень 2015 року, коли ОСОБА_7 видавав в Україні нотаріально посвідчені довіреності на імя ОСОБА_10 і ОСОБА_11, отже перебував в Україні /а. с. 86, 87/.

Допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що при реорганізації підприємства було підготовлено додаткову угоду, яка передбачала зміну назви орендаря, збільшення розміру орендної плати, терміну дії договору. Вона телефонувала до орендодавців на предмет укладення цих угод. Оскільки теща ОСОБА_7 ОСОБА_13 отримувала орендну плату за домовленістю між сторонами, вона повідомила останню про додаткову угоду. ОСОБА_13 обіцяла передати додаткову угоду дітям, сказавши, що вони приїдуть і підпишуть її.

Свідок зазначала, що привозила ОСОБА_13 додаткові угоди для дочки і зятя, мати зателефонувала дітям у Німеччину і вона розмовляла з позивачем та довела зміст додаткової угоди, на що останній погодився та попросив залишити додаткову угоду матері.

Свідок ОСОБА_13 показала, що є тещею позивача. Донька з зятем проживають у Німеччині. Вона з 2006 року отримувала за них орендну плату. У 2013 році отримала за оренду 72 000 грн. Повідомляла дітям про зміст додаткової угоди, вони не заперечували проти її укладання. Зазначала, що вона підписала додаткову угоду.

Свідок ОСОБА_14 підтвердила, що позивач та його дружина по скайпу просили видати орендну плату їх матері. Підприємство передавало ОСОБА_13 додаткову угоду для дітей, а остання завірила, що діти приїдуть і підпишуть її, тому що їм ніколи приїздити на фірму. Позивач стверджував, що особисто підписував додаткову угоду і просив тещу з цього приводу не турбувати.

Судом також встановлено, що ОСОБА_13 у присутності представника підприємства додаткову угоду не підписувала.

Таким чином, колегія суддів вважає, що в ході судового розгляду даної справи позивач не надав, а суд не втановив безспірності доказів того, що додаткову угоду до договору оренди землі підписав не ОСОБА_7, а інша особа, покази свідка ОСОБА_13 оцінює критично, як покази заінтересованої особи.

В суді першої інстанції і в апеляційній скарзі позивач і його представник не заявляли про призначення у справі почеркознавчої експертизи щодо встановлення належності позивачу підпису у додатковій угоді.

В суді апеляційної інстанції таке клопотання представника позивача було відхилено, оскільки у наданий позивачу термін для явки в судове засідання для відібрання експериментальних зразків підпису та подання вільних зразків підпису останній не зявився та суду не надав, просив відкласти розгляд справи на невизначений час, що розцінюється колегією суддів як затягування розгляду справи, зловживання своїми правами та ухилення від проведення експертизи.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що позивач не довів позовні вимоги, тому у задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.

Доводи апеляційної скарги висновки суду про те, що ОСОБА_7 знав про існування додаткової угоди з 2009 року, ДП «Альфа Фарм» добросовісно виконувало свої зобовязання за додатковою угодою, а позивач приймав виконання умов договору не спростовують і підлягають відхиленню.

Доводи апеляційної скарги представника позивача по суті зводяться до повторення доводів позовної заяви, яким суд надав відповідну оцінку.

Посилання апелянта на правові позиції, сформовані у постановах Верховного суду України у справах № 6-127цс13 від 18.12.2013 року; № 6-162цс13 від 19.02.2014 року та не взяття їх судом до уваги підлягають відхиленню, оскільки зазначені правові позиції різняться від встановлених у даній справі обставин.

Рішення у справі ухвалено в суді першої інстанції повноважним суддею.

Разом з тим, вирішуючи спір, суд першої інстанції в мотивувальній і резолютивній частині рішення послався на ст. ст. 228, 232, 234 ЦК України, як підставу відмови у позові.

Відповідно до принципу диспозитивності судового процесу закріпленому у ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ним вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається зі змісту позовної заяви ОСОБА_7, останній не посилався на ст. ст. 228, 232, 234 ЦК України, як підставу для задоволення позову. Крім того, зазначені норми права є взаємовиключними, тому слід виключити з мотивувальної і резолютивної частини рішення суду посилання на вказані норми права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, діючого від імені ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонського області від 08 вересня 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної і резолютивної частини рішення суду посилання на ст. ст. 228, 232, 234 ЦК України, як підставу відмови у позові.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий підпис ОСОБА_2
Судді: підпис підписОСОБА_3 ОСОБА_4

З оригіналом згідно:

Копія рішення оформлена 18 листопада 2016 року

Рішення набрало законної сили 17 листопада 2016 року

Суддя Секретар судового засідання ОСОБА_3 ОСОБА_5