Справа № 739/1179/16-ц
Провадження № 2/739/280/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" вересня 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря - Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) і уточнивши позовні вимоги просила відібрати у відповідача малолітню дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та повернути її за попереднім місцем проживання.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вказана дитина є їхньою з відповідачем спільною дитиною. До 15 червня 2016 року вони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2. 15 червня 2016 року відповідач самочинно, без її згоди, силою забрав вказану дитину та перевіз до своїх батьків у с. Форостовичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області. З цього приводу вона зверталася до поліції. Після переговорів з відповідачем останній погодився на її, тобто позивачки, проживання у будинку своїх батьків і вона проти цього не заперечувала. Під час проживання в будинку батьків відповідача її разом з дитиною не випускали саму з будинку. 03 липня 2016 року відповідач вчинив скандал у звязку з чим вона була змушена поїхати до своїх батьків в смт. Рокитне Київської області. Необхідність повернення дитини за попереднім місце проживання пояснює тим, що там були створені всі належні умови для дитини. Також вказує, що самочинні дії відповідача, направлені на зміну місця проживання дитини, неодмінно призведуть до порушення її прав та законних інтересів. Зважаючи на викладене позивачка просить відібрати у відповідача їхню спільну дитину з підстав та в порядку, передбачених статтею 162 Сімейного кодексу України (далі СК України).

Відповідачем на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги ним не визнаються, у звязку з тим, що під час їхнього проживання в м. Новгороді-Сіверському у їхньої дитини розвинулася хвороба ніг і він запропонував позивачці переїхати до своєї матері в с. Форостовичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області, аби та надавала допомогу під час лікування дитини. Після переїзду позивачка почала скаржитися, що їй нудно в селі і вона хоче повернутися в місто. Через деякий час позивачка поїхала, залишивши доньку. За кілька днів позивачка подзвонила йому і сказала привезти доньку в м. Новгород-Сіверський пригрозивши при цьому зверненням до суду. Вказує, що будь-яких перешкод позивачці в спілкуванні з дитиною не створювалося, сварки в їхній сімї виникали через те, що позивачка хотіла гуляти зі своїми друзями. Відповідач зазначає, що має роботу і здатен забезпечити свою доньку, за місцем проживання характеризується позитивно, умови проживання дитини є належними. Також вказує, що квартира, в якій вони проживали в м. Новгороді-Сіверському, належить сторонній особі.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити, з підстав, наведених у позовній заяві, при цьому пояснила, що вони з відповідачем винаймали в м. Новгороді-Сіверському по вул. Чкалова будинок в якому проживали. Після чергової сварки відповідач звинуватив її в тому, що вона не доглядає за їхньою дитиною та забрав останню до своєї матері в с. Форостовичі. Після цього вона погодилася, щоб дитина проживала в будинку матері відповідача, де проживала й сама. У подальшому під час сварки відповідач вигнав її з дому та не дозволив забрати дитину з собою до батьків в смт. Рокитне. Після цього вона звернулася до суду з даним позовом. На даний час вони з відповідачем помирилися, але матір відповідача не дає їй спілкуватися з дитиною. Також визнала, що їхня з відповідачем дитина має проблеми зі здоровям.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що вони з позивачкою винаймали будинок в м. Новгороді-Сіверському, в якому проживали разом зі своєю донькою. Згодом від знайомих він дізнався, що ті бачили позивачку в компанії сторонніх осіб. Невдовзі позивачка разом з дитиною кудись поїхала, але за 2-3 дні повернулася. Після цього вона продовжувала ходити гуляти, траплялося, що не пускала його додому. Позивачка не хотіла годувати дитину і він запропонував переїхати до його матері аби та допомагала в догляді за дитиною, однак позивачка не погодилася. Тоді він взяв дитину та поїхав з нею жити в с. Форостовичі. З цього приводу позивачка подала заяву до міліції. Згодом вони помирилися і позивачка погодилася на те, щоб дитина проживала в будинку його матері в с. Форостовичі, де проживала й сама. Невдовзі туди прибула матір позивачки яка забрала останню з собою. Потім позивачка повернулася і сказала, що має намір поїхати в смт. Рокитне, при цьому спільну дитина залишила в с. Форостовичі. Вони з позивачкою намагалися помиритися, але матір останньої створювала їм перешкоди. Водночас позивачці перешкод в спілкуванні з дитиною ніхто не створював.

Представник відповідача у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав наведених у запереченнях на позов.

Представник служби у справах дітей Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області у вирішенні позову поклалася на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 дала показання про те, що позивачка є її донькою. Остання разом зі своїм чоловіком, тобто відповідачем, та спільною дитиною проживали в м. Новгороді-Сіверському. Під час спільного проживання донька поскаржилася на відсутність в їхній родині коштів, а також на те, що відповідач побив її. Після цього донька приїхала до неї в смт. Рокитне, але за три дні на прохання відповідача знову повернулася в м. Новгород-Сіверський. За кілька тижні по тому донька повідомила їй, що відповідач вдарив її по руках, пригрозив та забрав дитину, яку відвіз до своєї матері, при цьому пропонував донці теж поїхати з ним, але вона відмовилася. Вона наступного дня приїхала до доньки, вони прибули до матері відповідача де їм дитину не віддали, однак донька погодилася залишитися жити в матері відповідача. Через деякий час донька поскаржилася, що їй не дають виховувати свою дитину після чого приїхала до неї в смт. Рокитне, де й живе до цього часу.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 дала показання, що вона є матірю відповідача, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3. Позивачка та відповідач винаймали житло в м. Новгороді-Сіверському де жили разом зі своєю дитиною. Вона приїздила до них та допомагала доглядати за дитиною як хворіє. Були випадки коли позивачка залишала в неї дитину. Одного разу її син разом з товаришем привіз дитину до неї додому. Згодом приїхала позивачка з представниками соціальних служб після чого остання залишилася жити в її будинку. У подальшому позивачка заявила, що поїде до батьків у смт. Рокитне і згодом повернеться. Невдовзі повідомила, що відпочиває на р. Десна та попросила її забрати. Створення будь-яких перешкод позивачці у спілкуванні з дитиною заперечила.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 дала показання про те, що вона є власницею будинку, який здавала в найм позивачці та відповідачу. При цьому вона проживала поряд. В один з дні вона була свідком того, як відповідач повернувся з роботи та поскаржився, що їхня дитина не нагодована у звязку з цим він запропонував позивачці поїхати до його матері в с. Форостовичі оскільки у них закінчувався строк найму житла. На це позивачка відповіла відмовою. Вона теж запропонувала позивачці поїхати з відповідачем, пояснюючи, що не має наміру в подальшому здавати будинок в найм їхній родині, але позивачка знову відмовилася і кудись побігла. Тоді відповідач взяв дитину і поїхав. На даний час будинок, який винаймала родина позивачки та відповідача, орендований іншими особами. Їй не відомо нічого про побиття позивачки відповідачем, при цьому мали місце випадки, коли позивачка замикалася в будинку та не пускала туди відповідача.

Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 дав показання, що він є знайомим відповідача. Пригадав, як в один з днів він був свідком того, як відповідач пропонував позивачці поїхати до його матері, але позивачка відмовилася і кудись побігла. Тоді відповідач взяв дитину, яка плакала і вони поїхали в с. Форостовичі. По дорозі бачили позивачку якій відповідач ще раз пропонував поїхати з ним, але та знову відмовилася. Свідком цього була ОСОБА_8 Жодного насильства під час описаних подій відповідач до позивачки не застосовував.

Заслухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, пояснення третьої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено,позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 грудня 2015 року (а.с. 21). Під час перебування у шлюбі у них народилася донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7). До 15 червня 2016 року позивачка та відповідач разом зі своєю дитиною проживали в орендованому будинку, розташованому за адресою: Чернігівська область, м. Новгород-Сіверський, вул. Чкалова, 35, що належить ОСОБА_8 Вказане підтверджується пояснення позивачки, відповідача, показаннями свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 Від народження дитина позивачки та відповідача хворіє на дисплазію суглобів (а.с. 31-32).

15 червня 2016 року відповідач перевіз спільну з позивачкою дитину без згоди останньої до будинку своєї матері в с. Форостовичі Новгород-Сіверського району Чернігівської області, що підтверджується поясненнями позивачки, відповідача, показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_7 З приводу дій відповідача позивачка звернулася 16 червня 2016 року із заявою до Новгород-Сіверського ВП ГУ НП в Чернігівської області (а.с. 62).

З пояснень позивачки та відповідача вбачається і останніми не оспорюється, що після перевезення відповідачем спільної дитини до будинку своєї матері, розташованого по вул. Травневій, 4 в с. Форостовичі позивачка погодилася на проживання у вказаному будинку їхньої спільної дитини і проживала в ньому сама.

Згідно акту обстеження умов проживання від 22 червня 2016 року в будинку матері відповідача у с. Форостовичі по вул. Травневій, 4 для дитини позивачи та відповідача створено відповідні умови, зокрема у будинку задовільний санітарно-гігієнічний стан, є необхідні меблі та побутова техніка, наявне відповідне харчування, окремо спальне місце (а.с.29).

Водночас житловий будинок, який винаймали позивачка та відповідач, відповідно до показань свідка ОСОБА_8, яка є його власником, на даний час орендований іншими особами, що свідчить про неможливість повернення позивачки, відповідача та їхньої дитини до вказаного будинку.

З письмового висновку Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області від 23 серпня 2016 року, наданого з приводу вирішення спору, вбачається, що жоден із батьків малолітньої ОСОБА_5 не має переваги перед іншим щодо визначення з ним місця проживання вказаної дитини (а.с. 50).

Відповідно до частини першої статті 162 СК України, положеннями якої позивачка обгрунтовує свої позовні вимоги, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоровя або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

Частиною першою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Як зясовано судом відповідач без згоди позивачки перевіз їхню спільну дитину з будинку, який вони винаймали в м. Новгороді-Сіверському по вул. Чкалова, 35 до будинку своєї матері, розташованого в с. Форостовичі по вул. Травнева, 4. Після цього позивачка висловила згоду як на своє проживання у вказаному будинку, так і згоду на проживання в ньому спільної дитини.

Викладене свідчить, що останнім місце проживання дитини позивачки та відповідача, яке погоджене обома батьками, є саме житловий будинок, розташований в с. Форостовичі по вул. Травневій, 4, що належить матері відповідача, а не будинок розташований в м. Новгороді-Сіверському по вул. Чкалова, 35, який був орендований позивачкою та відповідач у ОСОБА_8

На час розгляду справи судом у будинку матері позивача в с. Форостовичі створено належні умови для проживання дитини позивачки та відповідача, при цьому повернення даної дитини до будинку, який орендували її батьки, розташованого по вул. Чкалова, 35 в м. Новгороді-Сіверському є неможливим, оскільки даний будинок перебуває в користуванні інших осіб.

З наведеного вище вбачається відсутність підстав для відібрання у відповідача його спільної з позивачкою дитини та повернення її за попереднім місцем проживання, до будинку розташованого в м. Новгороді-Сіверському по вул. Чкалова, 35.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись статтями 160, 162 Сімейного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача служба у справах дітей Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області, про відібрання дитини та повернення її за попереднім місцем проживання відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повне рішення складено 23 вересня 2016 року.