Справа № 397/718/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.09.2016 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Отян О.В.,

при секретарі Румянцевій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Олександрівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради Кіровоградської області ,треті особи, які не заявляють самостійних вимог відносно предмета спору реєстраційна служба ОСОБА_3 районного управління юстиції Кіровоградської області , відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі Кіровоградської області , про визнання недійсними рішення селищної ради та свідоцтва про право власності на земельну ділянку , визнання права на право приватизації земельної ділянки, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою зі змінами ( том 1 а.с.25-29) з наступними вимогами :

1). Визнати незаконним рішення четвертої сесії ОСОБА_3 селищної ради Кіровоградської області двадцять четвертого скликання № 138 від 15.11.2002 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,05 га ,що знаходиться по вул.Свердлова,119 а, в смт.Олександрівці Кіровоградської області;

2). Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку , площею 0,0633 га , виданого на імя ОСОБА_2 ;

3). Визнання за позивачем права на право приватизації земельної ділянки , площею 0,0633 га , розташованої по вул.Свердлова,119, смт.Олександрівки Кіровоградської області.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала та пояснила , що вона використала лише один раз право на приватизацію земельної ділянки , а не двічі , як зазначає представник позивача. У 1985 році вона придбала усадьбу по вул.Свердлова ,119а, в смт.Олександрівці. Рішенням зборів колгоспників колгоспу «Іскра» від 28.12.1977 року протокол №6 - 0,07 га землі передали ОСОБА_4 від ОСОБА_5 За наступним рішенням від 13.12.1984 року протокол №8 надали ОСОБА_2 0,07 га землі під забудову. Тобто, з 1985 року по даний час вона фактично користується земельною ділянкою , площею - 0,14 га, під будинком та городом . Селищна рада рішенням затвердила землевпорядну документацію, на підставі чого вона отримала свідоцтво про право власності на земельну ділянку . Позивач придбав сусідній будинок у 1999 році і з 2002 року почалися сварки за землю. Представник позивача посилається на карту аерозйомки як на підставу своїх претензій на землю, але вона не є документом.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 у судовому засіданні позов не визнав. Вважає , що перша позовна вимога щодо визнання недійсним рішення селищної ради має розглядатися в порядку адміністративного судочинства і не може бути обєднана з наступними вимогами , що розглядаються у порядку цивільного судочинства. Відносно позовної вимоги щодо визнання права на право приватизації , то такий спосіб захисту цивільних прав і інтересів не передбачений ст.16 ЦК України. Крім того , відповідно до ст.26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , ст.122 ч.1 ЗК України , повноваження щодо приватизації земельних ділянок відносить суто до органів місцевого самоврядування. Також позивачем було пропущено строки позовної давності відносно оскарження рішення селищної ради від 15.11.2002 року , що для даної категорії справ встановлюються строком три роки. Відмова у задоволенні вказаної позовної вимоги тягне за собою і відмову щодо інших вимог. Враховуюче викладене ,просить відмовити у задоволенні позову.

Представники відповідача ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_7 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив , що , коли у 1999 році, позивач ОСОБА_1 купував будинок до приходив до селищної ради та зясовував межі земельної ділянки. По технічному паспорту за його будинком по вул.Свердлова,119, в смт.Олександрівці , рахувалася земельна ділянка , площею 0,22 га. По земельно-кадастровій книзі за ОСОБА_4Я.(попередній власник вказаного домоволодіння ) записано 0,24 га, а потім 0,32 га землі . А за ОСОБА_2 0,07 га землі на підставі протоколу №2 від 05.04.1985 року . Оскаржуване позивачем рішення №138 від 15.11.2002 року було ухвалено колегіально . Раніше у відповідача вже було 0,07 га землі , вказаним рішенням їй добавили 0,05 га та у рішенні зазначили загальну площу землі 0,12 га. На підставі інвентарної справи за відповідачем рахується така ж площа земельної ділянки. До селищної ради було надано нотаріально завірену заяву ОСОБА_8, що у 1988 році вона передала ОСОБА_9 0,05 га землі , що була у її користуванні . А у 1994 році вона передала 0,01 га землі ,бо він допомагав у проведенні газопроводу. Вказане було прийняте до уваги селищною радою. Щодо визнання за позивачем права на приватизацію земельної ділянки , то він з такою вимогою звертався до селищної ради у 2015 року , але рішення не було прийняте , оскільки та земельна ділянка на яку він претендує знаходиться у власності відповідача. Доповнив, що оскаржуване рішенні за №138 від 15.11.2002 року не змінювалося, його належно завірену копію було надано до суду. Просто при виготовленні його копії текст було дещо змінено записано іншими словами, але суть залишилася та ж.

Представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_10 підтримала позицію іншого представника , у судових дебатах усно заявила про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Представник третьої особи відділ Держгеокадастру в ОСОБА_3 районі у судове засідання не зявився , направив заяву про розгляд справи без його участі , при винесенні рішення покладається на розсуд суду ( том 1 а.с.177) , тому суд вважає за можливе слухати справу за його відсутності.

Представник третьої особи реєстраційної служби ОСОБА_3 районного управління юстиції Кіровоградської області у судове засідання не зявився . Згідно витягу з ЄДРПОУ, інформації ОСОБА_3 райдержадміністрації з підтверджуючим документами ( том 2 а.с. 26-43) встановлено , що вказана юридична особа ліквідована без права правонаступництва Позивач, відповідно до ст.36 ЦПК України , не заявив клопотання про залучення нової третьої особи . За таких обставин суд вважає за необхідне розглядати справу без участі ліквідованої юридичної особи.

Суд , заслухавши показання сторін , їх представників , дослідивши надані сторонами докази , прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

По першій позовній вимозі про визнання незаконним рішення

ОСОБА_3 селищної ради №138 від 15.11.2992 року про передачу

ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,05 га

( вул.Свердлова,119 а,смт.Олександрівка ).

Згідно свідоцтва про право власності №104 від 30.09.2004 року житловий будинок в сел.Олександрівка по вул. Свердлова, 119, а, належить ОСОБА_2 на праві приватної власності (том 1 а.с.219,том 2 а.с.70).

Слід відмітити , що позивач разом з позовом і під час слухання справи до канцелярії суду подав цілий ряд копій з копій документів поганої якості, належним чином не завірених ( том 1 а.с. 38-97, 138-151) . До того ж, як було зясовано під час дослідження документів у судовому засіданні, у вказаних копіях мало місце дописування та домальовування .Суд попередив про необхідність надання належної якості документів , що підписані та завірені відповідними органами , розяснив про можливість заявлення сторонами клопотань щодо їх витребування у разі ускладнень самостійного отримання, та попередив , що такої якості документи не можуть бути визнані допустимим доказами по справі. Після чого сторонами було заявлено клопотання про витребування лише декількох документів. А тому , суд при винесенні рішення не може взяти до уваги як доказ по справі вищенаведені копії з копій документів належним чином не завірені .

План аерозйомки колгоспу «Іскра» за 1957 рік (том 1 а.с.43 ) оригінал якого надала представник позивача у судовому засіданні , суд не може взяти до уваги , як документ , що підтверджує наявну площу земельних ділянок домоволодінь, так як у схемі відсутнє домоволодіння по вул.Свердова ,119а,( ймовірно - на той час вказана адреса взагалі була відсутня), до того ж з того часу розташування та площа земель домоволодінь змінювалася неодноразово.

Згідно виписки з протоколу №8 зборів уповноважених колгоспників колгоспу «Іскра» від 28.12.1977 року ( том 2 а.с. 48 ,80) наділено ОСОБА_5 земельною ділянкою , розміром 0,07 га , для будівництва жилого будинку в смт.Олександрівці по вул.Свердлова,119-а, за рахунок земельної ділянки ОСОБА_11, та зняти 0,07 га земельної ділянки, що числиться за ОСОБА_11

Згідно витягу з рішення №174 від 15.05.1985 року виконкому ОСОБА_3 районної Ради народних депутатів «Про дозвіл будівництва (перебудови) індивідуального житлового будинку» (том 2 а.с.82) дозволено громадянину ОСОБА_2 будівництво індивідуального житлового будинку на 3 кімнати, житловою площею 41.6 кв.м. і господарства площею 73,26 кв.м. в сел. Олександрівка по вул. Свердлова, 119 а ,на земельній ділянці, площею 0, 07 га .

Згідно заяви ОСОБА_8 до ОСОБА_3 селищної ради , нотаріально завіреної 05.11.2002 року ( том 2 а.с.86) вона підтвердила , що в 1985 році колгосп «Іскра» наділив їй землю у степу, внаслідок чого вона 0,05 га землі біля свого будинку по вул.Свердова,119, в смт.Олександрівці передала в постійне користування ОСОБА_9 ; а в 1994 році вона ще передала йому в постійне користування 0,01 га землі біля цього ж будинку , так як він безкоштовно допомагав їй в проведенні газу ; всього вона передала йому в користування 0,06 га своєї землі.

Суд не може взяти до уваги вказану заяву як доказ передачі землі в користування , оскільки лише власник має право нею розпоряджатися . Селищна рада , а раніше збори колгоспників , були правомочні вирішувати питання щодо передачі земельної ділянки від одного до іншого користувача. Вказаних підтверджуючих документів суду надано не було.

При огляді у судовому засіданні земельно-кадастрової книги ОСОБА_3 селищної ради №07-14.7 ( том 1 а.с. 229 ) на аркуші 99 є запис за №674, в якому записано : ОСОБА_2В- земельна ділянка 0,07 га, із них рілля 0,06 га під забудовою 0,01 га, на підставі протоколу №2 від 05.04.1985 року.

Таким чином, документально підтверджено, що в користуванні позивача на момент винесення оскаржуваного рішення перебувала земельна ділянка ,загальною площею - 0,07 га.

А ,згідно рішення четвертої сесії ОСОБА_3 селищної ради 24-го скликання від 15 листопада 2002 року №138 ( том 2 а.с.50,63), ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,05 га, яка знаходиться біля належного їй будинку в сел. Олександрівка про вул. Свердлова 119-а. Загальна площа земельної ділянки становить 0,12 га .

Згідно ч.ч.1,2 ЗК України (станом на 15.11.2002 року ) - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

А тому , суд вважає , що оскаржуване рішення було винесено ОСОБА_3 селищною радою у порушення наведених норм законодавства .

Однак , суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної вимоги у звязку з пропуском строків позовної давності.

Згідно ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно ст.267 ч.ч.3-4 ЦК України - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_6 надав письмову заяву з клопотанням про застосування строків позовної давності ( том 1 а.с. 230-231 ), а представник відповідача ОСОБА_3 селищної ради ОСОБА_10 заявила про це усно під час виступу у судових дебатах.

Представник позивача пояснила , що вона та позивач постійно зверталася з аналогічними позовними вимогами, а позивач - що також мало місце звернення з заявою до міліції по цьому ж факту , а тому строки позовної давності при подачі позову пропущені не були.

Однак , суд не може взяти до уваги їх доводи , виходячи з наступного.

Як пояснила у судовому засіданні представник позивача , про винесення оскаржуваного рішення №138 від 15.11.2002 року їй стало відомо відразу ж в 2002 році , після чого вони зверталися щодо законності його винесення у різні органи , у тому числі і в суд.

Ухвалою Олександрівського районного суду від 23.08.2012 року по цивільній справі №1117/999/12 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_12, ОСОБА_1, ОСОБА_3 селищної ради про усунення перешкод у здійсненні землекористування (том 2 а.с.122) відмовлено ОСОБА_1 та ОСОБА_12 у прийнятті зустрічного позову до ОСОБА_2, ОСОБА_3 селищної ради про визнання недійсною приватизації та скасування рішення ОСОБА_3 селищної ради №138 від 15 листопада 2002 року.

Як було встановлено , це їх останнє звернення з позовом про скасування оскаржуваного рішення, тому строк звернення до суду закінчився зі спливом 3-х років - 23.08.2015 року , а позов подано лише 20.05.2016 року.

Взяти до уваги звернення ОСОБА_12 з заявою до міліції щодо підроблення оскаржуваного рішення селищної ради , відомості про що було внесено до ЄРДР №0000462 від 11.06.2013 року за ч.1 ст.358 КК України , а провадження закрите 17.08.2015 року у звязку з відсутністю складу кримінального правопорушення ( том 1 а.с.235-236) як підставу для переривання перебігу позовної давності , суд не може виходячи з наступного.

Згідно ч.ч. 2,3 ст.264 ЦК України - позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Тобто, цивільно-процесуальними нормами передбачено підставою переривання позовної давності лише звернення особи з позовом , а не з заявою про вчинений злочин до правоохоронних органів.

А тому , сплив позовної давності є підставою для відмови у задоволенні вказаної позовної вимоги.

Слід відмітити , що ця відмова тягне за собою і відмову з вказаної підстави і по іншим вимогам , так як у разі залишення у силі рішення селищної ради про надання у приватну власність 0,05 га земельної ділянки відповідачу , не може бути скасоване і свідоцтво про право власності з врахуванням, як зазначає позивач, незаконності наділення вказаної земельної площі. Це також стосується і позовної вимоги щодо визнання за позивачем права на приватизацію, оскільки при цьому він також претендує саме на ці 0,05 га земельної ділянки.

Одночасно суд не може погодитися з доводами представника відповідача , що вказана позовна вимога має розглядатися в порядку адміністративного судочинства і не може бути обєднана з наступними вимогами , що розглядаються у порядку цивільного судочинства , так як вказані позовні вимоги між собою є повязані .

По другій позовній вимозі про визнання недійсним свідоцтва

про право власності на земельну ділянку , площею 0,0633 га ,

виданого на імя ОСОБА_2

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.11.2015 року (том 2 а.с. 4-5) ОСОБА_2 є власником земельної ділянки за адресою: Кіровоградська область, Олександрівський район, смт. Олександрівка, вул. Свердлова, 119 а, площею 0,1333 га (том 2 а.с.4).

Тоді як , позивач просить визнання недійсним свідоцтво про право власності на земельну ділянку , площею 0,0633 га , виданого на імя ОСОБА_2.

Тому, суд приходить до висновку ,що правовстановлюючий документ , який просить визнати недійним позивач з вказаною ним площею земельної ділянки взагалі відсутній.

Згідно матеріалів реєстраційної справи ( том 2 а.с. 32-38 ) свідоцтво про право власності на земельну ділянку відповідача було видане на підставі рішення ОСОБА_3 селищної ради пятдесят другої сесії шостого скликання від 21.10.2015 року №1421 ( том 2 а.с. 34) , яким було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі з метою передачі земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку , господарських будівель і споруд ( присадибна ділянка) (кадастровий № :50:020:0005) по вул.Свердлова , 119 а , в смт.Олександрівка ; передано безоплатно у власність ОСОБА_2 вказану земельну ділянку , площею 0,1333 га забудованих земель за вищезазначеною адресою.

Позивач у змінених позовних вимогах не просить визнати недійсним чи скасувати наведене рішення ОСОБА_3 селищної ради №1421 від 21.10.2015 року .

Згідно обґрунтувань вказаної позовної вимоги у позові також зазначено , що відповідач двічі використала своє право на приватизацію земельної ділянки , у той час відповідно до ч.4 ст.116 ЗК України - передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Згідно ч.1 п.г ст.121 ЗК України - громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в селищах - не більше 0,15 гектара.

Відповідач ОСОБА_2 приватизувала земельну ділянку розміром - 0,1333 га, тобто не вийшла за наведені норми.

Що стосується того , що селищна рада двічі надала їй право на приватизацію земельної ділянки ,то рішенням №138 від 15.11.2002 року фактично було збільшено ( на 0,05 га і загальну площу вказано 0,12 га ) раніше вже надану земельну ділянку за рішенням №512 від 23.12.1997 року (0,07 га ) , яким відповідач не скористалася , у подальшому оформила своє право власності лише один раз , тому повторної приватизації не вбачається.

Також позивач посилається на те , що рішенням Олександрівського районного суду від 28.11.2012 року ( том 2 а.с.123-125) було відмовлено у задоволенні за позову ОСОБА_2 до ОСОБА_12, ОСОБА_1 ОСОБА_3 селищної ради та третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_13 про визнання права користування земельною ділянкою та зобовязання вчинити дії. ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу , але потім відмовилася ,внаслідок чого ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області апеляційне провадження за її скаргою припинене , а рішення Олександрівського районного суду набрало чинності. Таким чином , як зазначає позивач , вона добровільно відмовилася від свого права на спірну земельну ділянку , тому подальше рішення селищної ради на виготовлення землевпорядної документації на цю ж земельну ділянку є не законним.

Суд не може погодитися з тим , що вказаним рішення Олександрівського районного суду було відмовлено щодо визнання права користування земельною ділянкою по суті , а не з процедурних питань .

Так , позивач звернулася до суду з позовом (том 2 а.с.120-121) про визнання за нею право користування земельною ділянкою розміром 0,1258 га, яка розташована по вул. Свердлова, 119-а в сел. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, зобовязати ОСОБА_3 селищну раду прийняти рішення про виготовлення державного акту на дану земельну ділянку без узгодження її меж з суміжними землекористувачами та зобовязати відповідачів ОСОБА_12 та ОСОБА_1 відшкодувати їй витрати, повязані з виготовленням технічної документації на земельну ділянку.

Рішенням суду було відмовлено у задоволенні позову , оскільки позивач вже має в користуванні земельну ділянку , площею - 0,12 га, а з приводу одержання безоплатно у власність земельної ділянки, позивач повинен був звернутися з клопотанням до ОСОБА_3 селищної ради і рада обовязково повинна розглянути дане клопотання та прийняти відповідне рішення. В разі незгоди з рішенням селищної ради, спір вирішується шляхом визнання його недійсним та про зобовязання вчинити певні дії для захисту прав позивача.

Тому , суд приходить до висновку , що позивач дійшов помилкового висновку щодо добровільної відмови відповідача ОСОБА_2 від земельної ділянки, що перебувала у її користуванні.

Позивач також зазначає , що акт встановлення меж земельної ділянки відповідача ОСОБА_2 ,що міститься у землевпорядній документації, він ,як сусідній землекористувач, не підписував , а підпис , що там є , виконаний не ним.

Згідно ст. 10 ч.3 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивач , у свою чергу , не надав підтвердження зазначеного та не заявив належного клопотання суду ( документ,свідки , висновок експертизи), тому вказана інформація не була доведена у судовому засіданні.

А тому , враховуючи вищевикладене , суд приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовної вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку , площею 0,0633 га , виданого на імя ОСОБА_2

По третій позовній вимозі про визнання за ОСОБА_1 права на право приватизації земельної ділянки , площею 0,0633 га , розташованої

по вул.Свердлова,119, смт.Олександрівки.

.

Так , позивач просить суд визнати за ним право на право приватизації земельної ділянки , площею 0,0633 га , розташованої по вул.Свердлова,119, смт.Олександрівки Кіровоградської області.

Тоді як , відповідно до ст.26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» , ст.122 ч.1 ЗК України , повноваження щодо приватизації земельних ділянок відносить суто до компетенції органів місцевого самоврядування.

Згідно копії витягу з протоколу №2 засідання другої сесії ОСОБА_3 селищної ради сьомого скликання від 09.12.2015 року за заявою ОСОБА_1 про приватизацію присадибної земельної ділянки площею 0,32 га, по вул. Свердлова, 119 в смт. Олександрівка ( том 1 а.с.41) , рішення не прийняте у звязку з наявністю спору між сусідніми землекористувачами та рекомендовано звернутися до суду (том 1 а.с.42).

Тобто, ОСОБА_3 селищна рада самоусунулася від прийняття рішення щодо приватизації позивачем земельної ділянки. У даному випадку , позивачу необхідно повторно звертатися до органу місцевого самоврядування з вимогою прийняти конкретне рішення (позитивне абр негативне) , або оскаржувати їх бездіяльність до суду з вимогою прийняте вказане рішення.

Лише у разі винесення ними рішення про відмову щодо приватизації , вказане рішення може бути оскарженим до суду.

Слід відмітити , що позивач просить визнати його право на приватизацію земельної ділянки , яка згідно свідоцтва перебуває у власності ОСОБА_2

А тому , за вказаних обставин вказана позовна вимога не може бути задоволена судом.

Таким чином , суд приходить до висновку , що позовна заява не підлягає задоволенню.

Згідно ст.88 ЦПК України - судові витрати при відмові у задоволенні позову необхідно покласти за рахунок позивача.

Керуючись ст. 10,11,209,212 , 214-215,218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні наступних позовних вимог :

-визнання незаконним рішення четвертої сесії ОСОБА_3 селищної ради Кіровоградської області двадцять четвертого скликання № 138 від 15.11.2002 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельної ділянки, площею 0,05 га ,що знаходиться по вул.Свердлова,119 а, в смт.Олександрівці Кіровоградської області;

-визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку , площею 0,0633 га , виданого на імя ОСОБА_2 ;

-визнання за ОСОБА_1 права на право приватизації земельної ділянки , площею 0,0633 га , розташованої по вул.Свердлова,119, смт.Олександрівки Кіровоградської області.

На рішення суду , протягом 10 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга через Олександрівський районний суд до апеляційного суду Кіровоградської області. Особи , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : (підпис)

З оригіналом вірно.

Рішення набуло законної сили "_______" _______ 201____ року .

Оригінал рішення зберігається у справі № 397/718/16-ц .

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_14