09.08.2016 227/2830/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2016 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мавроді Р.Ф.

при секретарі Овчинніковій Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Добропільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна за набувальною давністю,

В С Т А Н О В И В :

20 липня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду з позовом до Виконкому Добропільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна за набувальною давністю, посилаючись в позовній заяві на те, що з 1997 року у квартирі за адресою АДРЕСА_1 позивач був зареєстрований разом зі своїми батьками. Вказана квартира належала батькові позивача відповідно договору купівлі-продажу від 28.05.1997р.

26.05.2000р. померла мати позивача ОСОБА_4, а батька ОСОБА_5 за вбивство його матері вироком судової палати Апеляційного суду Донецької області від 23.10.2001року було засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

З 2000 року і по сьогоднішній день позивач разом зі своєю сестрою ОСОБА_1 та бабусею ОСОБА_2 дбали про квартиру, сплачували за неї комунальні послуги та проводили поточні ремонти.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 21.06.2004р і ухвали Добропільського міськрайонного суду від 07.08.2015р. ? частина квартири АДРЕСА_2 була виключена з опису майна, яке належало конфіскувати, як належало матері позивача, оскільки квартира була придбана за час шлюбу з батьком ОСОБА_5

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 20.11.2015 року за ОСОБА_1 було визнано право власності в порядку спадкування за законом 1/2 частини двокімнатної квартири №6 в житловому будинку №37 по вул. Саратовській у м.Добропілля.

Просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на ? частину квартири №6, розташованої за адресою: м.Добропілля ,вул. Саратовська будинок 37.

Позивач, представник позивача, треті особи та представник відповідача в судове засідання не з'явились, надали заяви про слухання справи у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечують, представник виконкому Добропільської міської ради надала листа з проханням розглянути справу в її відсутність, не заперечуює проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, суд вважає можливим розглянути справу в відсутність позивача, представника позивача, третіх осіб та представника відповідача.

Проаналізувавши в сукупності надані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Позиція суду підтверджується наступним.

Правові відносини по даній справі регулюються Цивільним Кодексом України.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У судовому засіданні встановлено:

Згідно до ст. 114 ЦПК України, виключної підсудністю є позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Спірна квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, тобто на території Добропільського району.

28.05.1997 року батько позивача відповідно договору купівлі продажу придбав квартиру, розташовану за вищевказаною адресою.

З позовної заяви вбачається, що у 2000 році мати позивача ОСОБА_4 померла, а батька відповідно до вироку судової палати Апеляційного суду Донецької області від 23.10.2001 року було засуджено до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Своєчасно право власності на житловий будинок на себе діти не оформили, так як були неповнолітніми.

Відповідно до матеріалів цивільної справи вбачається, що в квартирі, розташованій за адресою АДРЕСА_3, позивач ОСОБА_1 був зареєстрований з 1997 року, а з 2000 року разом з бабусею ОСОБА_2 утримує його та користується усіма речами, які залишились в квартирі.

Відповідно до довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» від 27 травня 2016 року № 184, станом на 31 грудня 2012 року право власності на житлову квартиру АДРЕСА_4 зареєстроване за ОСОБА_5

Згідно довідки, виданої відділом державної виконавчої служби Добропільського міськрайонного управління юстиції, виконавчий документ предявлено до виконання не було, квартира в арешті не перебуває.

Пункт 12 Постанови № 5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав зазначає, що ураховуючи положення статей 16, 344, 396 ЦК, до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння від третіх осіб, які не є власниками майна і не мають прав на володіння цим майном в силу іншої передбаченої законом чи договором підстави. Таким чином, давнісний володілець має право на захист свого володіння відповідно до вимог статей 387, 391 ЦК.

Так, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 321 ЦПК України и ст. 41 Конституції України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Набуття права власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

У зв'язку з викладеним, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, бо в матеріалах справи знайшли повне підтвердження факти про те, що 16 років позивач ОСОБА_1, разом зі своєю бабусею ОСОБА_2 дбали про вказану квартиру, сплачуючи за неї комунальні послуги.

Керуючись ст.ст. 5, 10, 14, 130, 209, 212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 321,328,344,392 ЦК України, Постановою Пленуму ВССУ №5 з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Добропільської міської ради, треті особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частину нерухомого майна за набувальною давністю задовольнити.

Визнати право власності за гр. ОСОБА_1, за набувальною давністю на ? частину двокімнатної квартири №6 в житловому будинку №37 по вулиці Саратовській в м.Добропіллі Донецької області, загальною площею 43 кв.м, житловою площею 24,5 кв.м.

Рішення є правовстановлюючим документом і підлягає державній реєстрації.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Надруковано у нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя Р.Ф.Мавроді