АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/725/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу Черниш Т. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівБондаренка С. І. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну ОСОБА_6 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ТОВ «АгроАльянс» про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовною заявою стягнення заборгованості.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 залишено без руху та надано позивачу термін для усунення вказаних в ухвалі недоліків.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 повернуто у зв'язку з неналежним виконанням позивачем недоліків, вказаних в ухвалі суду від 14 січня 2016 року.

Не погоджуючись з даною ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу в якій, вказуючи на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить її скасувати, а справу повернути до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для розгляду.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

За положеннями ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем порушено вимоги ст.ст. 119-120 ЦПК України та не виконано в зазначений термін вимоги, вказані в ухвалі про залишення позовної заяви без руху 14 січня 2016 року.

Колегія суддів не погоджується із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 14 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_6 було залишено без руху, у зв'язку з її невідповідністю вимогам ст. 119, 120 ЦПК України, а саме: з урахуванням специфіки предмету позову у позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обгрунтовує свої позовні вимоги; в позовній заяві не зазначені докази, які б підтверджували відповідні обставини, оскільки мова йде лише про посилання на відповідні докази в тексті позовної заяви; до позовної заяви не надано квитанції про сплату судового збору.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, згідно з п. 1 ст. 131 ЦПК України, подання доказів можливе до попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Разом з тим, пунктом 7 постанови Пленуму ВСУ від 12 червня 2009 року № 2 № «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред'явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі та відповідності позовної заяви виогам ст. 119, 120 ЦПК України судам слід звертати особливу увагу на наявність у позовній заяві обставин, передбачених пунктами 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК, а саме виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Заявляючи позов про стягнення заборгованості з ТОВ «АгроАльянс» на користь позивача, останній обгрунтовував свої вимоги укладенням між ним, відповідачем ТОВ «АгроАльянс» та ТОВ «Ресурс Центр-М» договору № 1/2015 про відступлення права вимоги, за умовами якого до позивача перейшло право вимоги з відповідача грошової суми у розмірі 751 963 грн. як кредитор за договором № 01/02 від 01 лютого 2012 року.

Таким чином, позивачем вказано обставини у зв'язку із якими у нього виникло право вимоги до відповідача та докази, на підставі яких виникли спірні правовідносини, детальне встановлення та дослідження яких проводиться судом на наступних стадіях судового розгляду, в зв'язку з чим помилковим є висновок судді про повернення заяви в зв'язку з не обгрунтуванням позивачем своїх позовних вимог та не зазначенням в позовній заяві доказів, які б підтверджували відповідні обставини.

Повернення позовної заяви з підстави ненадання позивачем доказу сплати судового збору також не відповідають нормам діючого процесуального законодавства, оскільки судом не було вирішено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та дослідження наявності підстав для такого відстрочення.

Заслуговують на увагу і посилання позивача на практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (Kreuz v. Poland), за результатами слухання якої встановлено, що сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до правосуддя, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має преслідувати законну мету.

Рішення ЄСПЛ мають бути застосовані українськими судами обов'язково, але таке застосування повинно бути обґрунтованим: адекватним, виваженим, виправданим. Є неприпустимим необґрунтоване, формальне, а не змістове застосування практики ЄСПЛ, яке полягає в тому, що рішення ЄСПЛ зазначається в рішенні, цитуються окремі його пункти, але насправді вириваються з контексту рішення деякі висновки ЄСПЛ та зводяться до абсолюту. Практика ЄСПЛ повинна застосовуватися національними судами як особливе джерело права з урахуванням того, що рішення ЄСПЛ за своєю правовою природою не містять виключно однозначних, жорстких, безальтернативних правил. Навпаки, у своїй основі - це висновок, який міститься в мотивувальній частині рішення, набір обов'язкових і необов'язкових тверджень, а тому рішення ЄСПЛ не слід розглядати як безумовний прецедент.

У даному випадку практика Європейського суду з прав людини в частині перешкоджання несплати судових витрат доступу до правосуддя підлягає обов'язковому застосування із встановленням та врахуванням обставин та конкретних фактів та підстав для відсточення сплати судового збору для досягнення балансу між інтересами особи та інтересами держави (пропорційність обмеження права), оскільки такий баланс є оціночною категорією, що повинна встановлюватися щодо конкретного суб'єкта в кожній окремій справі на підставі тих обставин і фактів, що встановлені судом безпосередньо.

У даному випадку судом клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору не розглядалося, а тому і не встановлювалося чи обгрунтував позивач своєю позицію та чи навів доводи та вказав на докази того, яким саме чином відстрочення сплати судового збору сприятиме досягненню пропорційності між забезпеченням інтересів фізичної особи у доступі до правосуддя та інтересів держави в отриманні судового збору та які саме обставини, які об'єктивно існують, перешкоджають йому сплатити встановлений законодавством судовий збір.

Крім того, суддею як в ухвалі про залишення позовної заяви без руху, так і в оскаржуваній ухвалі про повернення позовної заяви, звернено увагу позивача на той факт, що поданий цивільний позов з аналогічними позовними вимогами не є єдиним в провадженні Уманського міськрайонного суду, ідентичні цивільні позови знаходяться в провадженні інших суддів суду, тому суд розцінив дану обставину як зловживання процесуальними правами з боку позивача з метою обрання суддів серед тих, яким за результатами автоматизованого розподілу справ між суддями, буде розподілений даний позов.

Такі посилання суду за наявності належних та допустимих доказів можуть бути підставою для залишення позовної заяви без розгляду на підставі ч. 4 ст. 207 ЦПК України, а не для повернення позовної заяви на підставі ст. 121 ЦПК України.

Враховуючи наведене, так як суд не звернув увагу на вказані норми закону і не вирішивши питання про відкриття провадження у справі, прийшов до передчасного висновку про повернення заяви, ухвала суду є незаконною та у відповідності до вимог ст. 311 ЦПК України підлягає скасуванню з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, та направленню справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307, 311, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року скасувати.

Матеріали справи направити до Уманського міськрайонного суду Черкаської області для вирішення питання про прийняття позовної заяви.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :