Провадження №22-ц/784/175/16
Справа № 484/3242/15-ц
Провадження №22ц/784/175/16 Головуючий у 1-ї інстанції Паньков Д.А.
Категорія 20 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

із секретарем: Богуславською О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2015 року

за її позовом

до ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, вимоги за яким вточнила та зменшила, і просила про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку та ? частину земельної ділянки, на якій він розташований, загальною площею 0,0945га, за адресою: Миколаївська область, місто Первомайськ, вулиця Кренкеля, 13.

Позивачка зазначала, що 1 листопада 2005 року вона придбала у ОСОБА_3 належну їй ? частину житлового будинку, та земельну ділянку, на якій він розташований, передав їй в рахунок покупки 2 500 доларів США. Цей договір вони уклали в усній формі, та підтвердили письмовою розпискою у присутності двох свідків.

З цього часу позивачка належним чином володіє спірною частиною будинку та земельної ділянки, і сплачує відповідні комунальні послуги.

Між тим, відповідачка ухиляється від остаточного оформлення договору купівлі-продажу, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду із зазначеним позовом.

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 16 листопада 2015 року до участі у справі залучено в якості третьої особи ОСОБА_4, яка є співвласницею спірного житлового будинку та земельної ділянки.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду і ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції керувався тим, що підстави набуття права власності на частину житлового будинку та відповідну частину земельної ділянки позивачкою у судовому засіданні у відповідності до вимог статей 210, 220, 328, 640, 657 ЦК України не доведені.

З такими висновками суду слід погодитися.

За змістом статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 статті 373 ЦК України зазначено, що право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, інших цивільно-правових угод (пункт «а» частини 1 статті 81, стаття 131 ЗК України).

У відповідності до положень статей 655, 657 ЦК України, частин 1, 2 статті 132 ЗК України угоди про перехід права власності на нерухомість та земельні ділянки укладаються у письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Угода повинна містити назву сторін, вид і предмет угоди, документ, що посвідчує право власності на нерухомість, в тому числі землю, договірну ціну, права та обовязки сторін, наявність обмежень, тощо.

Однією із підстав набуття права власності на земельну ділянку у відповідності до змісту статей 377, 657 ЦК України, статті 120 ЗК України є перехід права на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розміщені на ній, угода за якими укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Частинами 3 і 4 статті 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державної реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

При вирішенні справи судом установлено, що 1 листопада 2005 року між сторонами відбулася домовленість про майбутній продаж відповідачкою ОСОБА_3 належної їй на праві власності частини будинку, яка розташована у м. Первомайську, по вул. Кренкеля, 13, та фактичне отримання нею за угодою 2 500 доларів США, внаслідок чого вона гарантувала позивачці оформлення документів на протязі одного місця.

Такі наміри сторони підтвердили шляхом оформлення письмової розписки.

Після чого, позивачка ОСОБА_2 вселилася в спірну частину будинку, оформила на себе особові рахунки та сплачувала комунальні послуги.

В той же час, частина земельної ділянки, на якій розташована належна ОСОБА_3 ? частина будинку, відповідачкою не була переоформлена з попереднього співвласника нерухомості, якій її приватизував, але не провів її відчуження на користь відповідачки (а.с.10,12).

З часу видачі розписки 1 листопада 2005 року і до звернення позивачки до суду з даним позовом, сторонами договір купівлі-продажу будинку та земельної ділянки не оформлювався, нотаріально не посвідчувався, та не реєструвався у встановленому порядку, незважаючи на те, що ОСОБА_3 право ОСОБА_2 на користування і володіння спірною нерухомістю не оспорюється (а.с.18).

Обґрунтовуючи поданий позов, представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_5, вважав видачу відповідачкою розписки про отримання грошей за продаж будинку та визнання нею вимог позивачки достатньою підставою для набуття нею права власності у судовому порядку відповідно до положень частини 1 статті 120 ЗК України, частини 2 статті 220, та частини 1 статті 377 ЦК України.

Разом з тим, необхідною умовою для визнання за позивачкою права власності за положеннями статей 220, 328, 373, 377 ЦК України, статей 81, 131 ЗК України є наявність будь-якої цивільно-правової угоди, укладеної письмово між сторонами, предметом якої є житловий будинок і земельна ділянка, або цивільно-правової угоди, предметом якої є будинок, розташований на спірної земельної ділянки, яка могла бути письмово укладена між сторонами і нотаріально посвідчена, та які оспорювалися або не визнавалися попереднім власником.

Між тим, підтвердження таких правовідносин між сторонами відсутнє.

Отже, відсутність угоди між власником майна та його користувачем щодо передачі прав власності на користь останнього у будь-якої формі, передбаченої законом, є умовою для відмови у визнанні права власності у судовому порядку.

При зясуванні та встановлені зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального закону та правильно застосовано норми матеріального права.

Посилання представника апелянта в апеляційної скарзі на положення статті 344 ЦК України як підставу для набуття права власності позивачкою на спірне майно виходить за межі вимог, які були предявлені нею та розглянуті судом першої інстанції по суті у відповідності до частини 1 статті 11 ЦПК України.

Зауваження стосовно неприйняття судом наданого письмового визнання позову відповідачкою, не є процесуальним порушенням, яке призвело до невірного вирішення справи. Також таке визнання могло бути прийнято тільки за присутності відповідачки з розясненням їй наслідків вчинення таких процесуальних дій.

Що стосується доводів апеляційної скарги, то вони не можуть бути прийняті колегією судів до уваги як підстава для задоволення позову, так як є фактичною переоцінкою доказів, яким суд першої інстанції дав належну оцінку, та містять невірно тлумачення перелічених норм матеріального права на користь позивача.

Такі доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду, а тому не можуть бути підставою для скасування правильного по суті і справедливого рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права. В звязку з чим, апеляційна скарга в силу ст. 308 ЦПК підлягає відхиленню.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді