22-ц/775/317/2016(м)
Головуючий в 1 інстанції Папаценко П.І.
Доповідач Гаврилова Г.Л.
У Х В А Л А

Іменем України

15 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Гаврилової Г.Л.

суддів Сороки Г.П., Биліни Т.І.

секретарі Собецької О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» про стягнення моральної шкоди у розмірі 2878,56 грн., зазначивши, що ухвалою Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року скасований судовий наказ від 06.03.2014 року про стягнення з нього на користь відповідача заборгованості за спожиту електроенергію у розмірі 2878,56 грн., проте за вказаним судовим наказом з його пенсії фактично була стягнута сума понад 1500 грн. Оскільки він є інвалідом 3 групи внаслідок аварії на ЧАЕС та не має іншого грошового доходу, окрім пенсії, вказана сума є для нього значною. Через неправомірне стягнення з нього грошових коштів він перебував у пригніченому душевному стані, хвилювався, був змушений їздити у різні інстанції: пенсійний фонд, виконавчу службу, суд, по родичах та знайомим, які могли б допомогти йому у скрутній ситуації. Внаслідок неправомірних дій відповідача він зазнав моральної шкоди, яку оцінює в розмірі незаконного нарахування заборгованості за спожиту електроенергію в розмірі 2878,56 гривень.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Позивач в судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомив, заяву про відкладення розгляду справи не подав, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення SMS повідомлення по телефону № (+30, що підтверджується довідкою про доставку такого повідомлення. За таких обставин, враховуючи те, що в судове засідання прибув представник позивача, колегія суддів, з урахуванням думки учасників процесу, розглянула справу у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2, який доводи апеляційної скарги підтримав, просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, заперечення представника ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго» ОСОБА_3, яка просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ ДТЕК «Донецькобленерго», заявляючи вимоги про видачу судового наказу, мало право звернутись до суду за захистом свого порушеного права, а скасування в подальшому судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію не свідчить про неправомірність дій працівників відповідача щодо позивача та завдання йому моральної шкоди.

З такими висновками судова колегія погоджується, оскільки вони випливають з обставин справи, наявних у справі доказів та відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За абзацом 2 пункту 5 даної постанови розяснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

В п.9 цієї ж постанови зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеню вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи як потерпілий від аварії на ЧАЕС 1 категорії, з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в м. Маріуполі по бул. Шевченко АДРЕСА_1 (а.с.2,3).

Згідно ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 02.12.2015року про скасування судового наказу, заяву ОСОБА_1 про скасування судового наказу №264/2156/14-ц (провадження №2-н/264/759/2015) про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію - задоволено. Судовий наказ Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області №264/2156/14-ц (провадження №2-н/264/305/2014) від 06.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1, на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 2878,56 грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн скасовано (а.с.4)

Звертаючись до суду з позовом до відповідача про відшкодування моральної шкоди, позивач свої вимоги обґрунтовував тим, що моральна шкода йому заподіяна неправомірним діями працівників відповідача у звязку з необґрунтованим предявленням до нього вимог про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію на підставі судового наказу, за яким проводились утримання з його пенсії та який був скасований ухвалою Іллічівського районного суду від 02.12.2015 року. Внаслідок таких дій відповідача були порушені його права, оскільки на підставі незаконного судового наказу були стягнуті кошти з пенсії у розмірі понад 1500грн. і ця сума для нього є істотною. Це викликало його хвилювання, призвело до погіршення стану здоровя, піднявся тиск, у звязку з чим він змушений був купувати додаткові ліки. Також він вимушений був витрачати час та зусилля для зясування обставин щодо стягнення коштів з його пенсії та захисту свого права, звертатись за допомогою до близьких та друзів.

Між тим, як вбачається зі справи, на підтвердження своїх вимог, що така шкода йому заподіяна неправомірними діями відповідача позивач суду жодних належних та допустимих доказів не надав.

Надана позивачем суду ухвала Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року (а.с.4) про скасування судового наказу №264/2156/14-ц від 06.03.2014 року про стягнення з ОСОБА_1, на користь ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» заборгованості за спожиту електроенергію в сумі 2878,56грн. та витрат по сплаті судового збору в розмірі 121,80грн. правильно судом першої інстанції не прийнята таким доказом, оскільки звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» скористався своїм правом на звернення до суду за захистом порушеного права у відповідності з положеннями ст.ст.3,4,95,96 ЦПК України.

Зі змісту ухвали Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 02.12.2015 року вбачається, що приймаючи рішення про скасування судового наказу суд виходив з того, що згідно договору купівлі-продажу від 02.09.2004 року та витягу з реєстру правочинів будинок №7 по вул. Приазовській в м. Маріуполі було продано і боржник ОСОБА_1 з 14.10.2004 року зареєстрований та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, про що наявна відмітка у паспорті.

При цьому в ухвалі про скасування судового наказу суд не наводив висновки про неправомірність дій відповідача щодо звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію. Відсутні посилання в ухвалі суду і на період, за який ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» були предявлені вимоги до ОСОБА_1

У справі, що переглядається, позивач не предявляв до відповідача вимог про визнання дій працівників відповідача неправомірними та не надав суду будь-якого іншого рішення, яким би були визнані неправомірними дії працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» по предявленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

З огляду на наведене суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову із-за недоведеності позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що особовий рахунок абонента послуг з енергопостачання з 2014 року належить ОСОБА_4, яка є власником будинку з 2014 року, та суд не взяв це до уваги, колегія суддів вважає безпідставними.

Як вбачається з особового рахунку на надання послуг з енергопостачання (а.с.21) абонентом за адресою м.Маріуполь будинок №7 вул. Приазовська з 2000 року значився ОСОБА_1, а на ОСОБА_4 особовий рахунок переоформлений 16.04.2014 року, тобто, після видачі судового наказу №264/2156/14-ц від 06.03.2014 року, а тому не може свідчити про неправомірність дій працівників відповідача по направленню до суду заяви про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію з позивача.

Заперечуючи проти позову представник відповідача вказував, що позивач всупереч абз.1 п.6 ПКЕЕН не повідомив підприємство про припинення користування електроенергією та не звертався із заявою про закриття на його імя особового рахунку як споживача послуг. У свою чергу новий власник не звертався на підприємство і не надавав будь-яких документів на переоформлення особового рахунку, тому абонентом за адресою: вул. Приазовська будинок №7 в м. Маріуполі значився ОСОБА_1

Позивач та його представник не надали ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду будь-яких доказів, які б свідчили про те, що в момент звернення до суду із заявою про видачу судового наказу відповідачу було відомо про переміну власника будинку і споживача послуг з енергопостачання.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності укладеного між сторонами письмового договору про надання послуг з енергопостачання сама по собі не позбавляє права ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» висувати вимоги про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію, оскільки відповідно до положень ст.ст.11,509 ЦК України права та зобовязання можуть виникати і з юридичних фактів, актів цивільного законодавства, тому постачання електричної енергії в домоволодіння без укладеного письмового договору породжує у споживача цих послуг зобовязання по оплаті спожитої електроенергії відповідно до положень Закону України «Про енергетику», закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою КМУ від 26.07.1999 року №1357 (з наступними змінами та доповненнями).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд залишив поза увагою те, що відповідач неодноразово звертався до різних судових інстанцій з вимогами до позивача про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію до неналежної особи і надані суду 7 ухвал Жовтневого та Іллічівського районного суду, є неспроможними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи такі обставини не наводились позивачем в позовній заяві та в матеріалах справи відсутні копії таких ухвал суду. Тому, розглядаючи справу відповідно до вимог ст.11 ЦПК України в межах заявлених позовних вимог, у суду першої інстанції не було підстав надавати правову оцінку діям відповідача щодо інших фактів звернення відповідача до позивача з вимогами про стягнення заборгованості за спожиту електроенергію.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд необґрунтовано не прийняв доказом завдання моральної шкоди витяг з медичної картки та посвідчення інваліда, колегія суддів також вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з медичної картки амбулаторно хворого ОСОБА_1 в ній наявні записи про звернення позивача за медичною допомогою 15.09.2015 року, але відсутній висновок фахівців про те, що погіршення стану здоровя відбулось внаслідок неправомірних дій працівників ПАТ «ДТЕК Донецькобленерго» (а.с.27,28).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

За таких обставин, переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги , судова колегія погоджується з висновками суду щодо відмови у задоволенні позову, а доводи апеляційної скарги про порушення норм матеріального права є безпідставними.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, та є безумовною підставою для скасування рішення у справі не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: Гаврилова Г.Л.

ОСОБА_5

ОСОБА_6