ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2162/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2016 р. Дарницький районний суд міста Києва

в складі: головуючого - судді ЛЕОНТЮК Л.К.

за участі секретаря ГОЛОДЕНКО К.В. сторін:

позивачки ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, обгрунтовуючи свій позов, посилаючись на те, що з 21 червня 2008 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем , зареєструвавши його у Центральному Відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 495.

Від сумісного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На протязі сумісного сімейного життя між ними стосунки поступово погіршувалися, що в кінцевому результаті призвело до припинення між ними шлюбних відносин. Протягом останнього року не підтримують шлюбні відносини, спільного господарства також не ведуть, примирення між ними не можливе. Щодо утримання та виховання неповнолітнього сина - спору не виникає.

В судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_3, яка діє за довіреністю НАС 585735 від 10.02. 2016 року ( а.с. 31), позовні вимоги підтримали та наполягали на розірванні шлюбу, оскільки збереження сім'ї та примирення між ними не можливе , пояснивши, що основною причиною розірвання шлюбу є психологічна несумісність подружжя і до розірвання шлюбу позивачка підійшла виважено, разом з тим у формі письмового клопотання просили стягнути з відповідача витрат на правову допомогу.

Відповідач не заперечував проти викладених позовних вимог та проти розірвання шлюбу, та пояснивши суду, що добровільно надає матеріальну допомогу сину та приймає участь у його вихованні, майнового спору не виникає, шлюбні відносини припинені понад один рік і на даний час вони продовжують проживати в одній квартирі, витрати за комунальні витрати він несе особисто, а тому заперечує проти сплати витрат на правову допомогу, оскільки це питання з ним не обговорювалося, про це йому стало відомо у судовому засіданні.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Судом встановлено, що визнання відповідачем позовних вимог про розірвання шлюбу не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Визнання відповідачем позовних вимог прийнято судом. Вислухавши пояснення сторін , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, з урахуванням визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 21 червня 2008 року зареєструвавши його у Центральному Відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 495. ( а.с.8).

Від сумісного життя з відповідачем мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. ( а.с. 9).

Спільне життя сторін не склалося через відсутність порозуміння, різні погляди на вирішення сімейних проблем, ігноруванням налагодження сімейних відносин, що призвело до втрати довіри, почуття поваги та любові. Сторони понад один рік не підтримують сімейно-шлюбні відносини, не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, не живуть однією сім'єю. Від можливості призначення судом строку на примирення сторони відмовилися, вказавши про те, що подальше сімейне життя не є можливим, оскільки даний шлюб існує формально, а тому вони свідомо прийняли рішення про розірвання шлюбу.

Суд вважає, що сторони довели дійсність та незмінність волевиявлення про розірвання шлюбу. Відповідно до статті 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного із них. Побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України).

Проте судом встановлено, що вказані паритетні засади побудови сімейних відносин у даного подружжя відсутні.

Судом встановлено, що сім'я розпалась остаточно із-за непорозумінь, психологічної несумісності сторін, небажання відновити сімейні відносини, а тому подальше спільне життя сторін неможливе, збереження шлюбу є недоцільним та суперечить їх інтересам.

Щодо утримання та виховання неповнолітнього сина , сторони визначилися у добровільному порядку.

Майнового спору у сторін на день розгляду позову про розірвання шлюбу не виникає..

Разом з тим, оскільки позивачка не є фахівцем в галузі права та юридично не обізнана, то для захисту своїх порушених прав і законних інтересів звернулася за правовою допомогою до адвоката, який має досвід роботи та може надавати юридичну допомогу.

Статтею 59 Конституції України передбачено, що кожен має право на правову допомогу, кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

У відповідності до ст. 12 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Правова допомога в цивільному судочинстві включає в себе: юридичні консультації, участь у позасудовому врегулюванні спору ( переговорах), підготовку проектів юридичних документів ( позовних заяв, пояснень, клопотань, довідок з юридичних питань, тощо), представництво інтересів в суді, інших державних органах, підприємствах, установах, організаціях, а також перед фізичними особами, інші фактичні та юридичні дії, які вчиняє особа, котра надає правову допомогу.

Що стосується заявлених вимог про стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то вони підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата складає у місячному розмірі - 1218 грн., з яких 40% становить 487грн.20коп.

Згідно керівних роз'яснень, що містяться у п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 10 жовтня 2014 року підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Згідно даних копії долученого до справи свідоцтва, Сташків К.І. має право зайняття адвокатською діяльністю ( а.с. 12) та на підставі ордеру серія КВ № 272990 від 15.12. 2015 року здійснює адвокатські діяльність у Адвокатському об"єднанні " AVER LEX" ( а.с. 11) й 10 грудня 2015р. між ним та позивачкою ОСОБА_2 було укладено договір про надання правової допомоги ( а.с. 10)

За результатами наданої правової допомоги адвокат складає акт надання правової допомоги, в якому вказує види наданої правової допомоги, витрачений час та розмір винагороди за надання правової допомоги і надає його замовнику у двох примірниках для підписання, а замовник зобов'язаний розглянути і підписати акти.

Відповідно до акту про надання правової допомоги, вартість наданих адвокатом Сташків К.І. позивачу послуг склала 4 685 грн. 20 коп. , які йому сплачені згідно даних до прибуткового касового ордеру від 03 березня 2016р.

Разом з тим, в частині погодинних витрат адвоката та вартості надання правової допомоги , суд погодитися не може.

На підтвердження доказів про понесені витрати, адвокат у акті вказав про надання наступної правової допомоги: 0,45год, зустріч з ОСОБА_2, попередня консультація клієнта щодо звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу; 1 год. 15 хв. - опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; 2 год. 30 хв. - формування правової позиції та інше; 2 год. 30 хв. - підготовка позовної заяви до суду про розірвання шлюбу; - 1 год. 30 хв. - особиста зустріч Сташків К.І. з ОСОБА_2 з метою інформування про результати проведення судового засідання яке відбулось 15.02. 2016 року , разом витрачено 8 год. 30 хвилин, що в грошовому еквіваленті становить 551,20 грн. х 8 год. 30 хв. = 4685 грн.20 коп.

Отже, враховуючи правову природу правовідносин, що склались між сторонами, та рівень складності справи, суд вважає, що розрахунок погодинних витрат адвоката на надання правової допомоги позивачці ОСОБА_2 поза судовим засіданням, у кількості 8 год. 30 хв., є завищеним.

Разом з тим, позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду за вх. № 61836 17.12. 2015 року ( а.с. 1) і відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» мінімальна заробітна плата складає у місячному розмірі - 1218 грн., з яких 40% становить 487грн.20коп.х 8 год. 30 хв. = 4 043 гривні 76 копійок,а розрахунок проводився з мінімальної заробітної плати згідно Закону України " Про державний бюджет України на 2016 рік" яка складає 1378 гривень, з яких 40% зазначила 551,20 грн. х 8 год.30 хвилин =

4 574 грн. 96 коп., завищена сума на 110 грн. 24 коп. та не співпадає з актом надання послуг № 47 від 03.03. 2016 року де зазначено вартість послуг 3 904 грн. 33 коп. без ПДВ .

Про те, адвокат Сташків К.І. у судовому засідання не приймала участі, а з 10.02.2016 року представляла інтереси позивачки представник ОСОБА_3, яка діє за довіреністю НАС 585735 від 10.02. 2016 року ( а.с. 31), а тому 1 год. 30 хв. - особиста зустріч ОСОБА_6 з ОСОБА_2 з метою інформування про результати проведення судового засідання яке відбулось 15.02. 2016 року зазначена у акті надання послуг, суд вважає, як некоректною послугою і повинна бути виключена.

Із огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність зменшення суми витрат на правову допомогу, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 з 4 685 грн. 20 копійок до 2 000 грн.

Стаття 79 ЦПК України визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати і звільнення від сплати встановлюється законом. До витрат, пов"язаних з розглядом судової справи, належить, зокрема, витрати на правову допомогу.

Відповідно до ч.1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

В статті 55 Конституції України зазначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Також у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Виходячи із принципу змагальності сторін закріпленому у ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, а тому суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги до відповідача.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 Цивільно-процесуального кодексу України

На підставі викладеного, ст. ст. 55, 59 Конституції Укрїни, ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя" та, керуючись ст.ст. 5, 6, 7, 8, 10, 11, 13, 14, 15, 57, 58, 59, 60,62, 64, 79, 84, 88, 89 195, 196, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 293, 294 ЦПК України, ст.1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" , ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, задовольнити частково.

Шлюб, зареєстрований 21 червня 2008 року у Центральному Відділі реєстрації актів цивільного стану Полтавського міськрайонного управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за № 495 , між

ОСОБА_2 та

ОСОБА_4 розірвати.

Шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого та проживаючого у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4, проживаючого у АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 судовий збір у сумі 487 грн. 20 коп. та судові витрати на правову допомогу у розмірі 2000 ( дві тисячі) гривень, а разом 2 487 ( дві тисячі чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок, в решті вимоги не підлягають задоволенню.

Копію рішення вручити сторонам в залі судового засідання.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ ЛЕОНТЮК Л.К.