Справа № 155/1604/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Чонка В.В.
Провадження № 22-ц/773/436/16 Категорія: 27 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Грушицького А.І., Федонюк С.Ю.,

за участі секретаря - Перебойчука Р.В.,

представника відповідача - ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

06 серпня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулись в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 13 квітня 2006 року. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 13 квітня 2006 року відповідач отримав кредит в розмірі 6000 гривень у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку з несвоєчасною оплатою взятих кредитних коштів за відповідачем станом на 30 травня 2014 року рахується заборгованість в сумі 15786,81 гривень, яка складається з наступного: 5036,10 гривень - заборгованість за кредитом; 9522,77 гривні - заборгованості за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 гривень штраф (фіксована частина); 727,94 гривень - штраф (процентна складова). Враховуючи наведене, просить стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором, а також судові витрати по справі.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Покликається на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_1 - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, оскільки вважає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачем пропущено трирічний строк позовної давності для звернення із позовом у суд з вимогою про захист свого цивільного права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13 квітня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк (далі ПАТ КБ) «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір кредиту шляхом підписання заяви (а.с. 11), яка разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою (а.с. 12-17) складає між банком та відповідачем договір кредиту. Відповідно до умов даного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 6000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,0% на рік на суму залишку заборгованості.

У заяві на отримання кредиту зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згідний із Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, та своїм підписом підтвердив факт надання йому повної інформації про умови кредитування (а.с. 11 зворот).

Судом встановлено, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за договором кредиту у нього утворилась заборгованість перед позивачем, розмір якої, станом на 30 травня 2014 року, становить 15786,81 грн., що включає заборгованість за кредитом - 5036,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 9522,77 грн., шраф (процентна складова) - 727,94 грн., штраф - 500,00 грн. (фіксована частина) (а.с. 7-10).

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Пунктом 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував взятих на себе зобов'язань, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягала стягненню з відповідача в користь позивача.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач користуючись кредитною карткою банку з 2006 року останній платіж здійснив у червні 2011 року. З позовом про стягнення суми боргу позивач звернувся у суд тільки в серпні 2014 року. Відповідач просить застосувати строки позовної давності, подавши письмову заяву (а.с.107), оскільки вважає, що позивач по даних вимогах пропустив строки звернення із позовом до суду.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Отже початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

З розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач обов'язків за кредитним договором не виконував, а тому перебіг позовної давності повинен відраховуватись з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто з липня 2011 року.

Позивач звернувся з позовом до відповідача тільки 06 серпня 2014 року.

Отже, трирічний строк позовної давності для звернення позивача у суд з вимогою про захист свого цивільного права пропущено.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Отже, відповідно не підлягає до стягнення з відповідача і заборгованість за процентами та штрафними санкціями згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Поважних причин пропуску строку позовної давності позивач суду не надав.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що позов підставний, однак у задоволені позову слід відмовити із-за пропуску строків позовної давності.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, виходячи із визначених ст. 303 ЦПК України меж розгляду справи апеляційним судом колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає, рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відхилити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 18 січня 2016 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: