АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6566/16 Справа № 209/2247/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Байбара Г. А. Доповідач - Повєткін В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Повєткіна В.В.

суддів: Пищиди М.М., Ткаченко І.Ю.

при секретарі: Назаренко А.С.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 29 квітня 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліменти, третя особа: Заводський відділ Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, -

В с т а н о в и в :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про звільнення від сплати заборгованості за аліменти посилаючись на те, що постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.02.2004 року з нього на користь ОСОБА_4, яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_3, були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 28.03.2000 року та до повноліття дитини. 09.02.2004 року державним виконавцем Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ Барна О.О. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду. До 04.11.2005 року позивач працював у ПАТ "Дніпровагонмаш", в бухгалтерії якого перебував на виконанні виконавчий лист, і з нього стягувалися аліменти на користь відповідачки у повному обсязі. 04.11.2005 року він звільнився із зазначеного підприємства в зв'язку з погіршенням стану здоров'я і до листопада 2006 року ніде не працював. В цей період часу він періодично знаходився на лікуванні у медичних закладах, будь-яких доходів не отримував, знаходився на утриманні своїх батьків - пенсіонерів. Але протягом всього вказаного періоду він перераховував на адресу відповідачки мінімальний розмір аліментів, призначений за рішенням суду, тобто 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У листопаді 2006 року він отримав свідоцтво про державну реєстрацію ФОП. Але його підприємницька діяльність доходів не приносила і в серпні 2014 року він припинив цю діяльність. Протягом часу ведення підприємницької діяльності він перераховував відповідачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 03.02.2014 року він працевлаштувався у ПАТ "Дніпровагонмаш", звідки він 06.08.2014 року звільнився з роботи і до теперішнього часу не працює. Як вбачається з довідки розрахунку по аліментам, до 04.11.2005 року він не мав заборгованості по аліментам, а в період з 04.11.2005 року по 03.02.2014 року заборгованість по аліментам була розрахована, виходячи із середньомісячної заробітної плати у м. Дніпродзержинську. Вважає, що державним виконавцем невірно розрахований розмір аліментів, оскільки розрахунок виконувався, виходячи із середнього заробітку по місту Дніпродзержинську для непрацюючої особи, при тому, що він мав статус приватного підприємця, але доходу не мав. Неможливість сплачувати аліменти у повному обсязі підтверджується тим, що державний виконавець, з огляду на відсутність в нього майна, на яке можна звернути стягнення, почав виставляти на електронні торги його квартиру, яка є його єдиним житлом. Крім цього, з часу ухвалення рішення суду і по теперішній час стан здоров'я його батьків значно погіршився і він змушений більше піклуватися про них та приділяти їм більше уваги, що негативно впливає на його потенційну можливість працевлаштуватися та отримувати доходи. В зв'язку з наявністю в нього станом на 03.11.2000 року діагнозу - істеричний розлад особистості, він не проходив службу в ЗС України, і тому в теперішній час в нього виникають труднощі, пов'язані із працевлаштуванням. Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд частково звільнити його в рамках виконавчого провадження ВП № 15309329 по примусовому виконанню виконавчого листа № 13-82 від 03.02.2004 року, виданого Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання дитини, від сплати заборгованості у сумі 25422,50 грн. (а.с.4-7,52-59,96-97).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 29 квітня 2016 року в задоволенні позовних вимог - відмовлено (а.с.128-129).

В апеляційній скарзі (а.с.189-191) ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, оскільки:

- про час та місце слухання справи апелянта не було повідомлено належним чином;

- судом не враховано факт того, що про наявну заборгованість по аліментам за період з 05.11.2005 року по 02.02.2014 року апелянту відомо не було, оскільки державний виконавець не повідомив його про наявність такої заборгованості;

- судом не було з'ясовано питання правильності нарахування державним виконавцем аліментів;

- суд не прийняв до уваги того, що стан здоров'я батьків апелянта погіршився, що потягнуло за собою необхідність більшого піклування ща ними та матеріальних витрат, а сам апелянт не в змозі працювати за станом здоров'я.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга є необґрунтованою і не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що судовим рішенням з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини; у звязку зі сплатою аліментів в неповному розмірі у звязку з чим виникла заборгованість; позивач тяжкими захворюваннями не страждає, інвалідом не визнаний, є працездатною особою та має можливість працевлаштуватись для отримання щомісячного доходу.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що про час та місце слухання справи апелянта не було повідомлено належним чином, не є підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається журналу судового засідання від 29 квітня 2016 року в розгляді справи приймав участь представник відповідача ОСОБА_8

Відповідно до ч.3 ст.309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи:

- позивач є платником аліментів на користь відповідача на утримання дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття на підставі виконавчого листа, виданого 03 лютого 2004 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська;

- згідно відмітки у виконавчому листі аліменти утримані з відповідача бухгалтерією ПАТ "Дніпровагонмаш" по 04 листопада 2005 року в повному обсязі;

- в період з 04 листопада 2005 року по 03 лютого 2014 року заборгованість по аліментам державним виконавцем нараховувалася щомісячно, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську, згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області;

- в період часу з 04 листопада 2005 року по 03 лютого 2014 року ОСОБА_2 сплачував аліменти на утриманні неповнолітньої дочки не в повному обсязі, розмір заборгованості за аліментами за вказаний період становить 22582,00 грн.;

- в період з 03 лютого 2014 року по 07 серпня 2014 року ОСОБА_2 працював у ПАТ "Дніпровагонмаш" і аліменти нараховувалися та утримувалися бухгалтерією підприємства згідно заробітку боржника;

- з 07 серпня 2014 року по 09 вересня 2014 року аліменти нараховувалися, виходячи із розміру заробітної плати боржника та середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську;

- з 09 вересня 2014 року по 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Дніпродзержинському міському центрі зайнятості, аліменти нараховувалися та утримувалися бухгалтерією установи згідно отриманої допомоги по безробіттю;

- з 17 квітня 2015 року по серпень 2015 року включно аліменти нараховувалися, виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську, згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області;

- загальний розмір заборгованості позивача зі сплати аліментів станом на 01 вересня 2015 року становить 25422,50 грн.

Відповідно до ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не враховано факт того, що апелянту не було відомо про наявну заборгованість по аліментам за певний період суперчвть матеріалам справи та не мають правового значення для рішення суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було з'ясовано питання правильності нарахування державним виконавцем аліментів не можуть бути враховані.

Як вбачається зі справи:

- позивач ОСОБА_2 23 листопада 2006 року отримав свідоцтво про державну реєстрацію фізичної особи - підприємця (а.с. 12), і з 27 листопада 2006 року по 31 грудня 2013 року знаходився на загальній системі оподаткування, доходу за вказаний період не декларував (а.с. 13);

- 20 серпня 2014 року ОСОБА_2 припинив підприємницьку діяльність, про що було внесено запис до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності (а.с. 13 оберт);

- протягом всього часу, коли позивач не працював та не подавав інформацію про отримані ним доходи від підприємницької діяльності, ОСОБА_2 самостійно перераховував відповідачці аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, хоча був зобов'язаний за рішенням суду сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини своїх доходів.

За таких обставин відповідно до ст.74 Закону України «Про виконавче провадження»" за місцем виконання рішення у порядку, встановленому СК України та пунктом 7.13.1. «Інструкції з організації примусового виконання рішень» в зв'язку з відсутністю достовірної інформації про джерела доходів та їх розмір заборгованість зі сплати аліментів правильно нараховувалася виходячи із середньомісячної заробітної плати по місту Дніпродзержинську згідно довідок Головного управління статистики у Дніпропетровській області з урахуванням сплачених позивачем сум аліментів в розмірі 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не прийняв до уваги стан здоров'я батьків апелянта, що потягнуло за собою необхідність більшого піклування ща ними та матеріальних витрат, а сам апелянт не в змозі працювати за станом здоров'я, не можуть бути прийняті до уваги.

Зазначені доводи зазначені пощзив0430ем у позовній заяві як обгрунтування його позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції надав правильну оцінку щодо відсутності підстав для задоволення позову за вказаних обставин.

Відповідно до положень ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається зі справи, доказів про те, що його батьки за станом здоров'я потребують постійної сторонньої допомоги, і таку допомогу надає їм саме позивач, а також про те, що сам позивач є непрацездатним суду не надано.

З огляду на це колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення суду першої інстанції є безпідставними, оскільки зводяться до переоцінки доказів.

Суд першої інстанції всебічно і повно дослідив обставини справи, надав належну оцінку доказам, які надані суду сторонами, і постановив законне і обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Порушень матеріального і процесуального права при ухваленні судового рішення не допущено.

Тому підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції немає.

У зв'язку з викладеним і керуючись ст.ст.307,308,314,315 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропет-ровської області від 29 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: