АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1607/16 Головуючий 1 інст. - Шишкін О.В.
Категорія: правочини Доповідач - Котелевець А.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Гуцал Л.В., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саврасової Інни Олександрівни, про визнання договору дарування недійсним,

в с т а н о в и л а:

В серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася у суд із позовом до ОСОБА_3, за участю третіх осіб - ОСОБА_4, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Саврасової Інни Олександрівни, про визнання договору дарування недійсним.

На обґрунтування позивач вказала, що тривалий час була у дружніх стосунках з ОСОБА_4 та здійснювала разом з нею спільну підприємницьку діяльність. З лютого 2012 року спільний бізнес припинено, вона стала самостійно виїжджати за кордон для закупівлі товару і у зв'язку з фінансовою неспроможністю позичала у останньої гроші.

З липня 2012 року вона почала проживати з коханою людиною в квартирі АДРЕСА_1, власницею якої вона була на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 10 липня 2002 року Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова, зареєстрованого в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 липня 2002 року за реєстровим № 65847. У зв'язку з цим ОСОБА_6 стала агресивно поводитись, вимагати повернення боргів поза обумовлених строків та, розуміючи її неспроможність оплатити борг одним платежем, наполягала оформити договір дарування на це житло.

06 листопада 2012 року вона подарувала квартиру ОСОБА_3 - рідній сестрі третьої особи. Договір дарування посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстровим № 2547.

Посилаючись на те, що правочин вчинено всупереч її внутрішній волі та виключно в результаті тривалого психічного тиску з боку ОСОБА_4, просила визнати договір дарування недійсним.

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_7 позов не визнала, посилаючись на те, що ОСОБА_2 постійно позичала кошти у ОСОБА_4 Не маючи можливості повернути борг, сама запропонувала отримати в дар належну їй квартиру АДРЕСА_1 з одночасним припиненням боргових зобов'язань.

Треті особи з позовом не погодились, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм процесуального, матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції, постановити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зокрема зазначає, що судом безпідставно відмовлено в призначенні по справі психологічної експертизи; рішення не відповідає вимогам статті 215 ЦПК України, оскільки не є обгрунтованим.

Відповідач, треті особи рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичної сили чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним (частина 1 статті 231 ЦК України).

Згідно роз'яснень, які викладено в пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів або їх майна.

Факт насильства не обов'язково має бути встановлений вироком суду, постановленим у кримінальній справі.

Спірною є квартира АДРЕСА_1.

Дане житло належало ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова 10 липня 2002 року, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 25 липня 2002 року за реєстровим № 65847.

Згідно договору дарування, посвідченого 06 листопада 2012 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Саврасовою І.О. за реєстровим № 2547, ОСОБА_2 подарувала вказану квартиру ОСОБА_3 Право власності належним чином зареєстровано Комунальним підприємством «Харківське бюро технічної інвентаризації» (а. с. 8, 10).

Посилаючись на те, що договір дарування вчинено всупереч внутрішній волі дарувальника та виключно в результаті тривалого психічного тиску з боку ОСОБА_4, ОСОБА_2 звернулась у суд із відповідним позовом.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України, договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не тільки про предмет, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Саме така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14.

Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України (ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать, що договір дарування, укладений між сторонами, є безвідплатним. ОСОБА_3 ніякої винагороди не отримала та не розраховувала її отримати. Згідно заяви, нотаріально посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Прядко О.С. за реєстровим № 286, ОСОБА_9 відомо про даний судовий спір. Оскільки судове рішення не порушує її прав та обов'язків, вона не вважає за потрібне вступати в даний спір в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Докази того, що правочин вчинено під впливом насильства, матеріали справи не містять. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

В суді апеляційної інстанції позивач пояснила, що з заявами про психічний тиск з боку ОСОБА_4 вона не зверталась до правоохоронних органів.

Крім того, згідно договору купівлі-продажу, посвідченого 20 листопада 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Кошель Т.В. за реєстровим № 6989, ОСОБА_3 передала у власність, а ОСОБА_9 прийняла у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_9 на дане житло цього ж дня належним чином зареєстровано. Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна НОМЕР_1.

ОСОБА_9 зареєстрована за адресою спірного житла та несе витрати на його утримання (а. с. 214-238).

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 липня 2014 року позов ОСОБА_9 задоволено. Усунуто перешкоди у здійсненні ОСОБА_10 права власності на квартиру АДРЕСА_1. ОСОБА_2 виселена з цього житла.

На виконання вказаного заочного рішення суду першої інстанції 13 жовтня 2014 року Дзержинським районним судом м. Харкова видано виконавчий лист, який пред'явлено до виконання Відділу державної виконавчої служби Дзержинського району м. Харкова.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові про визнання правочину недійсним.

Суд першої інстанції розглянув справу в межах заявлених вимог.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314 ч. 1 п. 1, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.В.Гуцал

Р.М.Піддубний