Справа № 341/736/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1513/2016
Головуючий у 1 інстанції Максимчин Ю. Д.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Проскурніцького П.І., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Драганчук У.М., з участю ОСОБА_2 та її представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду від 25 травня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від 25 травня 2016 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на дітей та дружину і додаткових витрат на дитину.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі по 800 гривень на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь та утримання ОСОБА_2 аліменти в сумі по 800 гривень до досягнення сином шестирічного віку.

Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на лікування сина ОСОБА_6 по 800 грн. додаткових витрат.

Стягнення аліментів розпочато з 31 березня 2016 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 1653 грн. 60 коп. судового збору.

Апелянт на дане рішення подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що не погоджується з визначеними судом сумами, вказуючи на те що, він ніде не працює і у нього немає таких коштів.

Судом першої інстанції не було взято до уваги обставини, які мають значення для справи, а також неналежно досліджені докази, які були подані позивачем.

Апелянт зазначає, що він більше одного року ніде не працює і доходів у нього не має. Живе на кошти, які підзаробляє час від часу, працюючи різноробочим на різних роботах. Місячний дохід становить приблизно - 2000 гривень. Посилання позивачки на те, що він їздить за кордон і заробляє там гроші в сумі 1000 доларів США не відповідають дійсності, адже з поданих копій віз вбачається, що він припинив їздити за кордон у 2015 році, на що суд уваги не звернув. Все майно, яке апелянт з дружиною нажили разом, він залишив у неї для дітей, а тому на сьогоднішній день йому необхідно кошти для оплати найманого житла та харчування. У зв'язку із цим вважає, що йому слід призначити аліменти на утримання малолітніх дітей у меншому розмірі ніж це було визначено судом першої інстанції, а саме у сумі по 500 грн щомісячно на кожну дитину.

Також, поза увагою суду першої інстанції залишилися його доводи, що позивачкою не надано жодного доказу про те, що нею витрачаються чималі кошти на лікування сина ОСОБА_6. Так, до матеріалів справи ОСОБА_2 подала тільки копії медичних довідок щодо встановленого діагнозу хвороби сина, і в той час не було подано жодного підтвердження щодо понесених витрат нею на лікування дитини.

Апелянт також зазначає, що його син ОСОБА_6 не є ні фізично ні психічно хворою дитиною. Син розвивається добре. Позивачем не подано жодного доказу того, що дитина має фізичні чи психічні вади. А тому, вважає, що у цій частині рішення суду першої інстанції слід скасувати.

Судом першої інстанції необґрунтовано визначено розмір аліментів на утримання двох малолітніх дітей, на утримання позивачки до виповнення малолітнім сином шестирічного віку, та додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_6.

Судом не повно з'ясовано обставини, які мають значення для справи і зроблені судом висновки не відповідають обставинам.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до нього про стягнення додаткових витрат та стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною шестирічного віку - відмовити, а у частині стягнення з нього аліментів на утримання двох малолітніх дітей, винести рішення, яким зменшити розмір аліментів і визначити по 500 грн на кожну дитину щомісячно.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони на даний час знаходяться в шлюбі. Від шлюбу у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивачка на час вирішення спору не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення сином ОСОБА_6 трирічного віку.

Відповідно до ст. ст. 141, 180 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо своїх неповнолітніх дітей. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина 1 ст.182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

З пояснень сторін та доказів, які містяться у матеріалах справи вбачається, що відповідач має мінливий заробіток. Працює в ОСОБА_7 по кілька місяців у році, де отримує заробітну плату, тому може надавати матеріальну допомогу на дітей та дружину, які потребують такої допомоги.

Згідно ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини.

Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання дружини, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивачки на утримання малолітніх дітей слід стягувати аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. до досягнення дітьми повноліття, що є необхідним для забезпечення рівня життя дітей, достатнього для їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Також, враховуючи те, що малолітні діти ОСОБА_4 та ОСОБА_7 проживають з матірю, суд обґрунтовано стягнув на утримання ОСОБА_2 аліменти в сумі по 800,00 грн. щомісячно до досягнення сином ОСОБА_6 шестирічного віку.

Стягуючи з відповідача на користь позивачки додаткові витрати на сина ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про часткове задоволення даної позовної вимоги з огляду на наступні обставини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Суд прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_3 відповідно до ст.185 СК України, зобов'язаний брати участь у додаткових витратах на сина ОСОБА_6, оскільки син хворіє і потребує постійного лікування, що підтверджується виписками із медичної карти амбулаторного та стаціонарного хворого, а тому вказані додаткові витрати підлягають стягненню в сумі 800 грн.

Однак, такий висновок суду не стверджується будь-якими доказами і у матеріалах справи відсутні документи, що стверджують про витрати, понесені матірю на лікування сина ОСОБА_6. Відсутні також лікарські висновки про необхідність інтенсивного лікування дитини у іногородніх чи іноземних клініках з приводу встановленого діагнозу та яка вартість такого лікування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в цій частині постановив необґрунтоване рішення, а тому в цій частині рішення суду слід скасувати, відмовивши у задоволенні позову про стягнення з відповідача на користь позивачки додаткових витрат на сина ОСОБА_6 в розмірі по 800 грн щомісячно. В решті рішення суду відповідає норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду від 25 травня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_3 додаткових витрат на лікування сина ОСОБА_6 по 800 грн щомісячно скасувати і в цій частині у позові відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7

ОСОБА_8