Справа № 308/5096/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

27 вересня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів : Павліченка С.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі: Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, мотивувавши її наступним.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» суму заборгованості за кредитним договором №92/8-07 від 02.07.2007 року, яка станом на 30.06.2013 складає 812001,11 грн.: - за кредитом - 600430,96 грн.; - по відсотках - 183285,80 грн., - пеня - 28284,35 грн.; а в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме на: житловий будинок з 5-ти кімнат, загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 95,20 кв.м., літня кухня, гараж, басейн, сауна, огорожа за адресою: м.Ужгород, вул.Шевченка, 13, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» суму судових витрат в розмірі 1015,89 грн..

Оскаржуючи вказане рішення, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 серед іншого зазначено, що судом першої інстанції при винесенні рішення було порушено вимоги ст.11 ЦПК України, тобто задоволено стягнення боргу в розмірі 812001,11 грн., в той час як така вимога позивачем не заявлялась, а була заявлена вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів в рахунок погашення заборгованості.

В мотивувальній частині ухвали апеляційного суду від 07.07.2014 року, якою апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, вказано, що «…наявність слова «стягнути» свідчить про описку, яка підлягає виправленню судом першої інстанції, оскільки стилістично неправильно побудовано початок речення при вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.»

На підставі вказаного рішення Ужгородським міськрайонним судом 30.12.2014 року видано виконавчий лист №308/14461/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за Кредитним договором № 92/8-07 від 02.07.2007 року, яка станом на 30.06.2013 складає 812001,11 грн., а в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок з 5-ти кімнат, загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 95,20 кв.м., літня кухня, гараж, басейн, сауна, огорожа за адресою м.Ужгород, вул.Шевченка, 13 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

На підставі вказаного виконавчого листа головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 27.03.2015 року відкрито виконавче провадження. Однак, про відкриття виконавчого провадження ОСОБА_2 дізнався лише отримавши постанову державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.04.2015 року.

Вказує, що вказаний виконавчий лист передбачає подвійне стягнення з боржника, а тому ОСОБА_2 вважає, що такий не відповідає вимогам закону та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню оскільки резолютивна частина рішення суду першої інстанції від 14.05.2014 року, яка передбачає подвійне стягнення, не була виправлена, а повністю перенесена в текст вказаного виконавчого листа.

У звязку з цим, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд першої інстанції визнати виконавчий лист №308/14461/13-ц, виданий Ужгородським міськрайонним судом 30.12.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за Кредитним договором № 92/8-07 від 02.07.2007 року, яка станом на 30.06.2013 складає 812001,11 грн., а в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок з 5-ти кімнат, загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 95,20 кв.м., літня кухня, гараж, басейн, сауна, огорожа за адресою м.Ужгород, вул.Шевченка, 13 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: міський відділ державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погодившись з рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року ОСОБА_2 оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі тільки виконавчого листа, виданого судом на підставі рішення, не аналізує і не тлумачить зміст судового рішення, а тим більше самостійно не може визначити, що саме мав на увазі суд при ухваленні рішення у резолютивній частині. На думку апелянта, виконавчий лист № 308/14461/13, виданий 30.12.2014 року Ужгородським міськрайонним судом, який передбачає подвійне стягнення з боржника, не відповідає вимогам закону та повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014 року виправленню, оскільки резолютивна частина такого передбачає подвійне стягнення. Державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, який накладається при примусовому стягненні суми боргу, а не при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, що на думку апелянта є порушенням його прав.

Представник апелянта ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з мотивів, викладених в ній.

Інші сторони не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ухвалюючи рішення від 13 липня 2016 року по даній справі суд першої інстанції виходив з того, що відсутні правові підстави для визнання виконавчого листа №308/14461/13-ц, виданого Ужгородським міськрайонним судом 30.12.2014 року таким, що не підлягає виконанню, оскільки такий не було видано помилково, і зміст даного виконавчого листа повністю відповідає резолютивній частині рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014 року у справі №308/14461/13-ц, яке набуло законної сили, та на підставі якого було видано оскаржуваний виконавчий лист.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Встановлено, що 14.05.2014 року Ужгородським міськрайонним судом по справі №308/14461/13-ц ухвалено рішення, яким позов ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_2 задоволено та вирішено стягнути з ОСОБА_2 суму заборгованості за Кредитним договором № 92/8-07 від 02.07.2007 року, яка станом на 30.06.2013 складає 812001,11 грн.: - за кредитом - 600430,96 грн..; - по відсотках 183285,80 грн., - пеня - 28 284,35 грн.; а в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмети іпотеки, а саме на: житловий будинок з 5-ти кімнат , загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 95,20 кв.м., літня кухня, гараж, басейн, сауна, огорожа, за адресою: м.Ужгород, вул.Шевченка, 13, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа- Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) суму судових витрат в розмірі 1015,89 грн.» (а.с. 9-12).

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 07.07.2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14.05.2014 року залишено без змін (а.с. 13-17).

В подальшому, на підставі вищевказаного рішення суду першої інстанції Ужгородським міськрайонним судом 30.12.2014 року видано виконавчий лист №308/14461/13-ц про стягнення з ОСОБА_2 суми заборгованості за Кредитним договором № 92/8-07 від 02.07.2007 року, яка станом на 30.06.2013 складає 812001,11 грн.: - за кредитом - 600430,96 грн..; - по відсотках 183285,80 грн., - пеня - 28 284,35 грн.; а в рахунок погашення заборгованості звернення стягнення на предмети іпотеки, а саме на: житловий будинок з 5-ти кімнат, загальною площею 186,5 кв.м., житловою площею 95,20 кв.м., літня кухня, гараж, басейн, сауна, огорожа, за адресою: м.Ужгород, вул.Шевченка, 13, на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» (, п/р 2001 в ПАТ «Альфа-Банк», МФО: 300346, юридична адреса: 07400, Київська область, м. Бровари, буд. Незалежності, 14) суму судових витрат в розмірі 1015,89 грн.» (а.с. 76).

На виконання вищевказаного виконавчого листа головним державним виконавцем МВ ДВС Ужгородського МРУЮ ОСОБА_3 27.03.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 8).

Відповідно до ч.2 ст.368 ЦПК України, за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Згідно положень ч.1 ст.369 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент видачі виконавчого листа) у виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 369 ЦПК України - суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом. Суд ухвалою вносить виправлення до виконавчого листа, а у разі якщо його було видано помилково або якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин, суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково. Якщо стягнення за таким виконавчим листом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

При цьому, словосполучення «або з інших причин» у реченні першому ч. 4 ст. 369 ЦПК України стосується словосполучення «якщо обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням» та не надає розширеного тлумачення підстав, за наявності яких суд може визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, відповідно до змісту ст. 369 ЦПК України суд постановляє ухвалу про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню лише у випадку 1) якщо його було видано помилково або; 2) якщо у боржника повністю або частково відсутній обов'язок у зв'язку з його припиненням.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 49 Закону від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов'язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов'язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов'язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред'явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред'явлення цього листа до виконання.

Судом встановлено, матеріали справи не містять даних, а заявником не надано жодних доказів про те, що виконавчий лист №308/14461/13-ц Ужгородським міськрайонним судом 30.12.2014 року було видано помилково, або що обов'язок боржника відсутній повністю чи частково у зв'язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Крім того для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, важливим є те, що обставини, факти, з якими пов'язується відсутність обов'язку боржника, виникли вже після винесення судом рішення. В іншому разі через визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відбувається ревізія законності рішення суду, що не передбачено процесуальним законодавством.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено, що зміст виданого Ужгородським міськрайонним судом виконавчого листа №308/14461/13-ц повністю відповідає резолютивній частині рішення цього ж суду від 14.05.2014 року в справі №308/14461/13-ц, яке набуло законної сили, у звязку з чим зроблено правильний висновок про те, що такий не було видано помилково, а тому, підстави для визнання його таким, що не підлягає виконанню відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що відбувається подвійне стягнення, у звязку з чим державним виконавцем у порушення прав ОСОБА_2 накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження не можуть бути взяті до уваги як такі, що не ґрунтуються на матеріалах справи та нормах закону.

Крім того, колегія суддів констатує, що ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця, якщо вважає такі незаконними в порядку розділу 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» щодо правомірності винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, колегія суддів вважає, що наведені ОСОБА_2 причини визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в контексті положень ч. 4 ст. 369 ЦПК України не можуть слугувати підставами для задоволення його вимог.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно зясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: