№ 336/4559/16-ц
пр. № 2/336/2425/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

29 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням шляхом укладення договору найму та зобов'язання видати ордер на житлове приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась з позовом до Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, вказавши, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві часткової власності ОСОБА_3, якій належить 17/25 часток, та територіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, якій належить 8/25 часток у квартирі. В частині квартири, яка належить Запорізькій міській раді, до 2007 року мешкав батько позивача ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. Після смерті батька позивач мешкає постійно у кімнаті квартирі, де раніше проживав батько, однак, договору найму на вказану кімнату не має. По суті вимог позивач просить визнати за нею право користування житловим приміщенням - кімнатою № 9 площею 12 кв.м, яка перебувала у користуванні ОСОБА_4 згідно договору найму, шляхом укладення із нею договору найму вказаної житлової площі, зобов'язати виконавчий комітету Запорізької міської ради видати позивачеві ордер на вказане житлове приміщення.

В судове засідання позивач не з'явилась, її представник на позові наполягала, додатково пояснивши, що на момент смерті батька позивач в квартирі зареєстрована не була, доказів постійного проживання у кімнаті до смерті батька або після смерті не має. Після смерті батька у 2016 року ОСОБА_2 з дозволу матері зареєструвалась за вказаною адресою як член сім'ї матері. Відомості щодо наявності у ОСОБА_2 іншого житла представнику не відомі, однак, на обліку вона як особа, яка потребує надання житла, не перебуває.

Відповідачі представників в судове засідання не направили, про місце та час розгляду справи повідомлені в установленому порядку судовими повістками. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне.

З копії технічного паспорту на квартиру, свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1 від 31.03.2005 року вбачається, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_3, якій відповідно до свідоцтва про право власності на житло належить 17/25 частин квартири, та те6риторіальній громаді м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, якій належить право власності на 8/25 частин квартири відповідно до рішення виконкому Запорізької ради № 444/1 від 22.11.2001 року.

З відміток у паспорті позивача ОСОБА_2 вбачається, що вона була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 11.12.1989 року по 10.02.2005 року (знята з реєстрації) та зареєстрована за вказаною адресою з 26.02.2016 року (оригіналів документів суду не надавалось).

Також відповідно до копії свідоцтва про народження та свідоцтва про шлюб вбачається наявність родинних зв'язків між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

З копії акту здачі та приймання квартири, кімнати від 26.03.1975 року вбачається, що квартиронаймач ОСОБА_4 (повністю ім'я та по батькові не зазначені) прийняв невизначене приміщення (чи квартиру, чи кімнату) за адресою: АДРЕСА_1.

Копія договору найму жилого приміщення, надана позивачем до позовної заяви, судом в якості доказу по цій справі оцінюється критично, оскільки позивачем не доведено належність вказаного доказу. Так, у зазначеному договорі відсутні дата його укладення, не зазначено прізвища, імені та по батькові наймача, номеру квартири, а також відомості про наймача цього приміщення.

Враховуючи вищевикладене, суд не може констатувати того факту, що у 1975 році саме ОСОБА_4 було надано у користування на підставі договору найму саме кімната у спірній квартирі, оскільки з наданих позивачем документів такого не вбачається.

Крім того, будь-якими доказами не доведено позивачем і того факту, що на час своєї смерті ОСОБА_4 був законним наймачем цієї кімнати, адже відповідно до свідоцтва про смерть місцем смерті ОСОБА_4 є с. Могилів Царичанського району Дніпропетровської області, а не м. Запоріжжя.

При цьому сама позивач з 2005 року була зареєстрована проживаючою за іншою адресою.

За таких обставин щонайменше сумнівними є твердження представника позивача про те, що ОСОБА_2 на час смерті батька ОСОБА_4 мешкала разом із ним у кімнаті квартири АДРЕСА_1 та після його смерті продовжувала мешкати у цій кімнаті та сплачувати комунальні послуги, що доречі також не підтверджено будь-якими доказами.

Стаття 61 ЖК України передбачає, що користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

При цьому як вказує ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Норма житлової площі на одну особу відповідно до ст. 47, 48 ЖК України встановлені у 13,65 кв. метрів на одну особу, тож кімната площею 12 кв. м взагалі не може бути самостійним предметом договору найму.

При цьому позивачем не надано суду ордеру на підставі якого ОСОБА_4 начебто був вселений саме у квартиру АДРЕСА_1 квартиру, а, як вказано судом вище, договір найму підстав для таких умовиводів не дає. Також позивачем і не доведено, що ОСОБА_4 був зареєстрований на день смерті за вказаною адресою або мешкав у цій квартирі, адже, як вже вказував суд, місцем його смерті є інший населений пункт, розташований у іншій області України.

Відповідно до ст. 824 ч. 2 ЦК України у разі смерті наймача або вибуття його з житла наймачами можуть стати усі інші повнолітні особи, які постійно проживали з колишнім наймачем, або, за погодженням з наймодавцем, одна або кілька із цих осіб. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Натомість на позивача, яка не була зареєстрована проживаючою разом з ОСОБА_4 та не надала жодних доказів на підтвердження того, що ОСОБА_4 був наймачем кімнати та мешкав у ній постійно, а сама позивач також постійно проживала із ОСОБА_4, вказана норма закону не розповсюджується.

Посилання позивача на норми ст. 47 Конституції України не обґрунтовані, адже позивачем не доведено, що вона не має іншого житла, а враховуючи твердження представника позивача про те, що позивач ОСОБА_2 не перебуває на обліку як особа, яка потребує надання житла, суд виходить з того, що позивач такого житла і не потребує.

При цьому суд не вбачає підстав для того, щоб позивач отримала право на житлове приміщення поперед громадян, які дійсно потребують отримання житла та перебувають у відповідній черзі.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивач не довела, що кімната у квартирі АДРЕСА_1 може бути самостійним предметом найму, що ОСОБА_4 був наймачем цієї кімнати на законних підставах, що на час своєї смерті ОСОБА_4 постійно мешкав у кімнаті, що на час смерті ОСОБА_4 позивач проживала разом із ним, а також і того, що житлові права позивача порушені та підлягають захисту в судовому порядку у спосіб, який визначений нею у позовній заяві, тощо.

За вищевикладених обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради про визнання права користування житловим приміщенням шляхом укладення договору найму та зобов'язання видати ордер на житлове приміщення відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк