Провадження №2/760/5751/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/про залишення позовної заяви без руху/

15 вересня 2016 року суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І.А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Нової-пошти про незаконне стягнення грошей при звільненні працівника, внесення запису в трудову книжку та стягнення моральної шкоди, суддя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

-зобов'язати відповідача зробити запис у трудову книжку у графі прийняття та звільнення з роботи;

-стягнути з відповідача на його користь недораховану суму при розрахунку в розмірі 3 250,00 грн.;

-стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 2 300, 00 грн.

Відповідно до ст.ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто, в позовній заяві, має міститись посилання, зокрема, на те, до кого пред'явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов'язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред'явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред'явлення.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних зв'язків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Як вбачається з тексту поданої заяви, позивачем в прохальній частині нечітко зазначено вимоги, з якими він звернувся до суду, а тому в своїй позовній заяві він має навести обґрунтування своїх позовних вимог, зазначити докази на підтвердження кожної обставини, на яку він посилається, як на підставу своїх вимог, викласти прохальну частину позову чітко і зрозуміло для всіх учасників.

Крім того, позивачу слід зазначити докази на підтвердження стягнення з нього при звільненні з роботи розрахункових грошей на загальну суму 3250 грн.

Суддя звертає увагу позивача також на те, що ним в позові не зазначено точне найменування відповідача, що відповідно до положення п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України є порушенням до вимоги форми та змісту позовної заяви, а тому позивачу слід зазначити повне найменування відповідача та зазначити докази на підтвердження вищезазначеного, зазначити докази, якими підтверджується те, що позивач працював саме за вказаною ним адресою відповідача.

Що стосується вимоги позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 2300 грн., слід зазначити наступне.

Чинним ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ст. ст. 23, 1167 ЦК України).

Крім того, згідно роз'яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з вищевикладеного, позивачу в позовній заяві слід зазначити:

- в чому полягає протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні

- з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір матеріальної шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 118-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Нової-пошти про незаконне стягнення грошей при звільненні працівника, внесення запису в трудову книжку та стягнення моральної шкоди - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: