У Х В А Л А

23 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Романюка Я.М., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживача та визнання недійсними договорів кредиту, поруки та іпотеки,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» задоволено частково, рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16 квітня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 23 червня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

У лютому 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 9 грудня 2015 року з підстав, передбачених пунктами 1, 4 частини 1 статті 355 ЦПК України, - неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права - постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі».

Для прикладу наявності зазначених підстав, заявник додає ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, від 19 січня 2015 року та від 23 вересня 2015 року, в яких, на його думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

За положеннями пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні у справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій про задоволення позову про визнання недійсними договорів кредиту, поруки та іпотеки і направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції виходив з того, що судами попередніх інстанцій не надано оцінки тому, що при укладенні спірного правочину сторони погодили його умови, позивач засвідчив, що надана йому банком інформація є повною, доступною і достовірною, що підтвердив своїм підписом; позивач не оскаржував й не порушував питання про розірвання кредитного договору, виконував умови договору, сплачував кредитні кошти, а отже, не вважав його умови несправедливими.

У той самий час Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалах в інших справах, зокрема:

- від 22 жовтня 2014 року в справі про визнання недійсними кредитного договору, договору іпотеки і договору поруки, погодившись з висновком суду апеляційної інстанції про задоволення позовних вимог виходив з того, що оскільки у кредитному договорі відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту і банком в порушення пункту 2 частини 1 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не надано позивачу, як споживачу фінансових послуг в галузі споживчого кредитування, в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовної сукупної вартості кредиту, то умови кредитного договору є несправедливими в цілому, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача, що є підставою для визнання такого договору недійсним та, відповідно як наслідок, визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки.

- від 23 вересня 2015 року в справі про захист порушеного права споживача та визнання кредитного договору, договору поруки та договору іпотеки недійсними, погодившись з висновками судів попередніх інстанцій про задоволення позову виходив з наявності правових підстав для визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки та договору поруки, оскільки банком в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не надано повної інформації щодо видачі кредиту та реальної ціни пропонованої фінансової послуги, що призвело до укладення споживачем кредитного договору під впливом інформації, яка не відповідала дійсності, а тому кредитний договір був укладений під впливом обману, так як у діях відповідача наявний умисел, який полягав у замовчуванні реальної ціни пропонованої фінансової послуги.

Отже, у справах наявні різні фактичні обставини, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, на які посилається заявник.

Ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2015 року про відмову у допуску до провадження Верховного Суду України справи, яку заявник надає на підтвердження неоднаковості застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права не може бути прикладом, оскільки зазначена ухвала постановлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в порядку перегляду судових рішень відповідно до статті 355 ЦПК України в редакції, яка була чинною до 22 жовтня 2010 року.

Що стосується посилання ОСОБА_4 на постанову Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» як на підтвердження невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права, то вона не є постановою Верховного Суду України, прийнятою у порядку визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, а тому не може бути прикладом для порівняння з підстави, передбаченої пунктом 4 частини 1 статті 355 ЦПК України.

Із огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що наведені у заяві ОСОБА_4 доводи не вказують на неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а тому в допуску справи до провадження необхідно відмовити.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Сведбанк», публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про захист прав споживача та визнання недійсними договорів кредиту, поруки та іпотеки відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

Я.М. Романюк

А.Г. Ярема