Справа № 163/1670/16-ц
Провадження № 2/163/262/16
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

28 вересня 2016 року Любомльський районний суд Волинської області

у складі: головуючої - судді Гайдук А.Л.,

за участі секретаря Горпинко К.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

прокурора Козачук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом Любомльської районної державної адміністрації Волинської області в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в :

Любомльська районна державна адміністрація Волинської області звернулась в суд з зазначеним позовом, у якому просила позбавити відповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та передати останнього Любомльській райдержадміністрації для подальшого влаштування.

Заявлені вимоги обґрунтовано тим, що неповнолітній ОСОБА_2 з 11.05.2012 року знаходиться на обліку в службі у справах дітей Любомльської РДА, як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах. ОСОБА_2 народжений від першого шлюбу матері ОСОБА_3 із ОСОБА_4 та реєстрація його народження проводилась виконавчим комітетом Любитівської сільської ради Ковельського району Волинської області. Після другого одруження з ОСОБА_5, ОСОБА_3 з сином переїхала на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2 та від другого шлюбу народила ще двоє дітей. З 11.01.2013 року сімя ОСОБА_3 перебуває на обліку сімей, які опинились у складних життєвих обставинах з причин алкогольної залежності батьків. За час проживання на території Запільської сільської ради ОСОБА_3 зарекомендувала себе з посередньої сторони, як така, що вихованням сина ОСОБА_6 не займалась, його навчанням не цікавилась, не піклувалась про духовний і фізичний розвиток, а також не забезпечувала його одягом, взуттям та продуктами харчування. Відповідач ОСОБА_4, як батько неповнолітнього ОСОБА_2, будь-якого інтересу до останнього взагалі не проявляв, його життям, навчанням, вихованням та здоровям ніколи не цікавився та матеріальної допомоги на його утримання не надавав. У 2005 році ОСОБА_4 вибув із с.Любитів та за відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС у Волинській області його місце реєстрації та проживання ніде не значиться. ОСОБА_7 погодився на позбавлення його батьків батьківських прав відносно нього, зазначивши, що матір він не бачив більше двох років, а батька взагалі не памятає. Питання ухилення відповідачів від виконання своїх батьківських обовязків розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яка прийшла до висновку про необхідність звернення до суду з зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, з вищенаведених підстав, та просила позов задовольнити. Додатково пояснила, що після того, як відповідач ОСОБА_3 у 2013 році виїхала на заробітки в Росію, ще упродовж року по цьому остання надавала матеріальну допомогу дітям, а в подальшому взагалі перестала цікавитись своїми дітьми, навіть перестала телефонувати. Відповідача ОСОБА_4 батька неповнолітнього ОСОБА_7 на території Запільської сільської ради Любомльського району, тобто за місцем проживання останнього, взагалі ніколи не було та він жодного разу не провідував дитину. Фактично відповідачі самоусунулись від виховання свого сина та піклування про нього.

Прокурор в судовому засіданні висловила позицію про підставність заявлених позовних вимог до відповідачів та просила позов задовольнити.

Відповідачі: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання не з'явились, хоча належним чином судом були повідомлені про час та місце розгляду справи шляхом опублікування судового оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» (випуск №177 від 21.09.2016 року) про виклик відповідачів в судове засідання.

За викладених обставин, зі згоди позивача, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, заслухавши представника позивача, прокурора, показання свідка та дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про підставність позову та необхідність його задоволення частково, виходячи з наступного.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно вимог ст.8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає, що батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей..., зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обовязку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до п.2 ч.1, ч.3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.

Аналізом доказів по справі суд встановив наступні фактичні обставини.

З копії свідоцтва про народження серії І-ЕГ №056778, виданого Любитівською сільською радою Ковельського району Волинської області 09.06.2000 року, та копії повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження за №9 від 26.05.2016 року встановлено, що батьками неповнолітнього ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, є: ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (а.с.6, 27-28).

Актами обстеження умов проживання від: 24.12.2013 року, 03.09.2015 року та 14.06.2016 року стверджено, що вихованням дітей відповідача ОСОБА_3, в тому числі неповнолітнього ОСОБА_2, займається ОСОБА_9 Сама ж відповідач знаходиться на заробітках в Росії, вихованням дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, а батько ОСОБА_6 за період проживання останнього на території Запільської сільської ради взагалі не відвідував сина та місце його перебування невідоме (а.с.7-9).

Та обставина, що мати неповнолітнього ОСОБА_2 ОСОБА_3 приблизно у 2013 році виїхала з чоловіком за другим шлюбом в Росію на роботу та з даного часу на території Запільської сільської ради не проживає, а вихованням та утриманням її дітей, в тому числі сина ОСОБА_6, займається ОСОБА_9 мати чоловіка за другим шлюбом, доводиться довідкою-характеристикою Запільської сільської ради Любомльського району від 25.05.2016 року за №117, характеристикою Запільської ЗОШ І-ІІ ступенів Любомльської РДА від 01.06.2016 року за №145, а також письмовими поясненнями голови та секретаря Запільської сільської ради Любомльського району: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 від 31.05.2016 року (а.с.10, 11, 21-22).

Цими ж доказами стверджено, що ОСОБА_3 за місцем проживання до 2013 року зарекомендувала себе посередньо, були проблеми з її поведінкою, вона зловживала алкоголем, порушувала правила суспільної моралі, батьківських обовязків, зокрема, по відношенню до сина ОСОБА_6, належним чином не виконувала, не піклувалась про його фізичний і духовний розвиток, навчанням не цікавилась, не забезпечувала його одягом, взуттям, навчальним приладдям, не проявляла будь-якого інтересу до його внутрішнього світу, умов для отримання освіти не створювала та на даний час ніякої участі у його житті не приймає.

Характеристикою Запільської ЗОШ І-ІІ ступенів Любомльської РДА від 01.06.2016 року за №146 також стверджено, що батько неповнолітнього ОСОБА_10 ОСОБА_4 жодного разу до даного навчального закладу з питань навчання, виховання та здоровя свого сина не звертався (а.с.12).

Згідно повідомлення Любомльського відділу поліції ГУ НП у Волинській області від 28.04.2016 року за №2596/60/01-2016, встановити місце перебування ОСОБА_4 не представилось за можливе, а, як слідує з повідомлення виконавчого комітету Любитівської сільської ради Ковельського району від 06.06.2016 року за вих.№222/3.16/2-16, останнім місцем проживання ОСОБА_4 було с.Любитів Ковельського району Волинської області, з якого він вибув 06.05.2005 року, та місце його проживання на даний час невідоме (а.с.16, 18).

За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України у Волинській області, ОСОБА_4, знявшись з реєстрації місця проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3 06.05.2005 року, вибув у м.Київ, однак за відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в м.Києві останній зареєстрованим у вказаному місті не значиться (а.с.28 на звороті, 29).

З вироку Любомльського районного суду Волинської області від 03.07.2012 року вбачається, що мати неповнолітнього - ОСОБА_3 була засуджена за ст.166 КК України (злісне невиконання обов'язків по догляду за дитиною) до покарання у виді позбавлення волі на строк три роки шість місяців з іспитовим строком на 1 рік та ухвалою цього ж суду від 17.07.2013 року звільнена від призначеного покарання, у звязку із закінченням іспитового строку (а.с. 13-15). Як вбачається з повідомлення Любомльського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 21.06.2016 року за вих.№179/02-10, сімя ОСОБА_3 з 11.01.2013 року перебуває на обліку сімей, які опинилися у складних життєвих обставинах з причин алкогольної залежності батьків (а.с.5).

Аліменти з відповідачів в примусовому порядку не стягуються, про що свідчать повідомлення Ковельського міськрайонного та Любомльського районного відділів ДВС Головного територіального управління юстиції у Волинській області від 01.06.2016 за №12984/20 та від 30.05.2016 року за №2477/03-07, відповідно (а.с.23, 24).

З листа бесіди із неповнолітнім ОСОБА_10 від 16.06.2016 року вбачається, що свою матір він уже не бачив два роки, а рідного батька взагалі не памятає. Ним піклується ОСОБА_9, а батьки участі у його вихованні та утриманні не беруть. З позбавленням останніх батьківських прав відносно нього згідний (а.с.18).

ОСОБА_7 безпосередньо в судовому засіданні суду пояснив, що фактично перебуває на утриманні бабусі ОСОБА_9, яка не має з ним кровного звязку. Матір він бачив в останнє 3-4 роки назад, телефонує вона до нього дуже рідко один раз на чотири місяці, а батька взагалі не бачив із трьохрічного віку і його навіть не памятає. Вказав, що в той час, коли матір проживала ще разом з ним, вона зловживала спиртними напоями, про нього не дбала, вихованням не займалась, навчанням не цікавилась і батьківські збори жодного разу не відвідувала. Не заперечив проти позбавлення його батьків батьківських прав відносно нього.

Враховуючи викладені обставини, Любомльська райдержадміністрація дала висновок від 22.06.2016 року за №1193/42/2-16 про те, що відповідачі фактично ухиляються від виконання своїх батьківських обовязків, не проявляють належної батьківської турботи, тому доцільно позбавити їх батьківських прав відносно сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.25-26).

Таким чином, на підставі досліджених судом доказів, по справі встановлено, що відповідачі, в порушення вимог ст.150 СК України, вихованням неповнолітнього сина ОСОБА_6 не займались і не займаються, про його фізичний, духовний та моральний розвиток - не турбуються, з ним не спілкуються, про стан здоровя останнього не дбають, та взагалі зникли з його неповнолітнього життя і уже понад два роки батьківських обовязків не виконують, що є неприпустимим та для суду є безумовними підставами для позбавлення їх батьківських прав.

Отже, вищенаведене, в силу положень ст.ст.150, 164 СК України, дає обґрунтовані підстави для задоволення позову в частині позбавлення відповідачів батьківських прав щодо їх неповнолітнього сина ОСОБА_2.

Щодо заявленої вимоги про передачу неповнолітнього Любомльській райдержадміністрації для подальшого влаштування, то вирішення питання щодо влаштування дітей, позбавлених батьківського піклування, входить до переліку прямих обовязків органу опіки і піклування, що чітко визначені у статті 11 Закону України від 13.01.2005 № 2342-IV "Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування" (далі Закон України №2342-ІV) та додаткового вирішення даного питання судовим рішенням не потребує.

Відповідно до положень статті 214 СК України, частини першої статті 11 Закону України N2342-IV, Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року N 866, органами опіки та піклування є районні, районні у м.м. Києві і Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

Судові витрати у справі, згідно ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідачів, зокрема, судовий збір в сумі 551,20 грн., - в дохід держави.

Керуючись ст. ст.10, 11, 60, 88, ст.ст.212-215, 218, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ст.165 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок на рахунок 0262 в ГУДКСУ у Волинській області (МФО 803014, , отримувач УДКСУ в Любомльському районі, код класифікації доходів бюджету 22030001), в рівних частках з кожного, тобто по 275,60 грн.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області шляхом подання апеляційної скарги через Любомльський районний суд в десятиденний строк з дня проголошення рішення, а особами, які беруть участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено та підписано 30.09.2016 року.

Головуюча : суддя А.Л. Гайдук