Провадження № 2/522/2080/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - Домусчі Л.В.,

при секретарі Шевчик В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Філії Одеського РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач 21.12.2015 року звернувся до суду з позовом до Філії Одеського РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та, зменшивши розмір позовних вимог письмовою заявою від 16.02.2016 року, просив зобовязати відповідача виплатити йому грошові кошти у розмірі 11 926, 59 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 27.11.2014 року між ним та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 328823/99358/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 3453, 00 дол. США, строком з 27.11.2014 року по 27.06.2015 року, з нарахуванням 11,60 % річних на суму вкладу. Також, 16.01.2015 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 328823/118900/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 65 600, 66 грн., строком з 16.01.2015 року по 16.08.2015 року, з нарахуванням 24,60 % річних на суму вкладу. Після закінчення строків вищезгаданих договорів позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням повернути йому кошти, однак отримував відкази та заперечення.

За таких обставин він змушений був продовжити та переукласти з банком строкові договори. Так, 17.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір заява №328823/142368/9-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 65 600, 66 грн., строком з 17.08.2015 року по 17.05.2016 року, з нарахуванням 17,0 % річних на суму вкладу. 17.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір заява №328823/142419/9-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 3500, 00 дол. США, строком з 17.08.2015 року по 17.08.2016 року, з нарахуванням 7,50 % річних на суму вкладу.

Однак, на теперішній день відповідач лише частково повернув позивачу депозитні кошти, сплативши 13.01.2016 року суму у розмірі 141 970, 00 грн.. Залишок коштів, які мають бути сплачені відповідачем (проценти за депозитними договорами, суми збитків від прострочених сум виплат), складає 11 926, 59 грн.

У судове засідання 14.03.2016 року не зявився позивач, але 16.02.2016 року надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник відповідача - ОСОБА_2 (діє на підставі довіреності від 18.01.2016 року) у судове засідання не зявилась, надала суду заяву, за якою просила справу розглядати за її відсутності. Також, надала суду письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких повідомила, що відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01.11.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р. 24.12.2015 р. позивач отримав 65 600,66 гри. Вихідний залишок по рахунку з 24.12.2015 р. складає 0.00 гривень. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01.11.2015 р. по 10.03.2 р. від 10.03.2016 р. 24.12.2015 р. позивач отримав 407, 74 гри. Вихідний залишок по рахунку з 24.12.2015 р. складає 0,00 гривень. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 24.12.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р. 24.12.2015 р. позивач отримав 3 500 доларів США (що в еквіваленті склало 81 013,94 грн.). Вихідний залишок по рахунку з 24.12.2015 р. складає 0,00 доларів США. Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 24.12.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р. 24.12.2015 р. позивач отримав 9,73 доларів США (що в еквіваленті склало 225,22 грн.). Вихідний залишок по рахунку з 24.12.2015 р. складає 0,00 доларів США. Таким чином, відповідачем сплатив усі належні позивачу кошти та заборгованості перед останнім не має. Крім того, постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року №612 відповідно до статті 76 Закону України «Про банки і банківську діяльність» Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» визнано неплатоспроможним. Рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17.09.2015 р. № 171 призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Тимчасова адміністрація встановлена строком до 17 грудня 2015 року. Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку. Тому, позов ОСОБА_1 вважають необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає.

Суд у звязку з неявкою сторін та представників сторін у судове засідання, ухвалив слухати справу у відсутності позивача та представника відповідача, згідно ч.2 ст.169 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Згідно ст.197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу не здійснюється.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.11.2014 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 328823/99358/7-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 3453, 00 дол. США, строком з 27.11.2014 року по 27.06.2015 року, з нарахуванням 11,60 % річних на суму вкладу.

16.01.2015 року між позивачем та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 328823/118900/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 65 600, 66 грн., строком з 16.01.2015 року по 16.08.2015 року, з нарахуванням 24,60 % річних на суму вкладу.

17.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір заява №328823/142368/9-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 65 600, 66 грн., строком з 17.08.2015 року по 17.05.2016 року, з нарахуванням 17,0 % річних на суму вкладу.

17.08.2015 року між позивачем та відповідачем був укладений договір заява №328823/142419/9-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний», згідно якого позивач надав банку кошти у розмірі 3500, 00 дол. США, строком з 17.08.2015 року по 17.08.2016 року, з нарахуванням 7,50 % річних на суму вкладу.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно з п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

З наданих представником відповідача виписок по особовому рахунку, за якими суд вбачає, що відповідачем були виплачені позивачу кошти за його депозитними договорами.

Зокрема, виписки за період з 01.11.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р. позивач отримав 24.12.2015 р. 65 600,66 гри.

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 01.11.2015 р. по 10.03.2 р. від 10.03.2016 р. позивач 24.12.2015 р. отримав 407, 74 грн. (відсотки за договором до моменту введення тимчасової адміністрації).

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 24.12.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р.. позивач 24.12.2015 р отримав 3 500 доларів США (що в еквіваленті склало 81 013,94 грн.).

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 24.12.2015 р. по 10.03.2016 р. від 10.03.2016 р. позивач 24.12.2015 р. отримав 9,73 доларів США (що в еквіваленті склало 225,22 грн.).

Таким чином, відповідач у повному обсязі сплатив ОСОБА_1 належні йому кошти за депозитними вкладами.

Стосовно вимог позивача щодо стягнення з відповідача відсотків за користування депозитними коштами та трьох процентів річних від простроченої суми суд враховує наступне.

На час ухвалення судом рішення на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком до 17.12.2015 року.

Постановою Правління Національного банку України від 17 грудня 2015 року № 898 банківську ліцензію Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відкликано та прийнято рішення про ліквідацію банку. Відповідно до Постанови виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банку.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно п.8 ч.1 ст. 2 Закону, неплатоспроможний банк - банк, щодо якого Національний банк України прийняв рішення про віднесення до категорії неплатоспроможних у порядку, передбаченому Законом України "Про банки і банківську діяльність";

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону, тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

З дня призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб припиняються всі повноваження органів управління банку та наступають наслідки, встановлені ст. 46 Закону. Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб затверджує перелік вимог кредиторів, після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

У відповідності до ч.5 ст. 45 вищеквазаного Закону України, протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Ч.2 ст. 49 Закону встановлено, що протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи:

1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення;

2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів;

3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду.

У відповідності з положеннями ч.6 ст. 49 вказаного Закону, фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Після чого задоволення цих вимог здійснюється в порядку черговості, встановленої ст. 52 вказаного Закону. Зокрема, вимоги вкладників - фізичних осіб у частині, що перевищує суму, виплачену Фондом, погашаються у четверту чергу.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості та з урахуванням звернення вкладників до банку з вимогою виплати вкладених коштів.

Отже, у зв`язку із прийняттям рішення про введення в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» тимчасової адміністрації та відкликання банківської ліцензії вимоги позивача, який є вкладником банку, про стягнення суми відсотків за користування банівськими вкладами та 3% річних від простроченої суми заборгованості не можуть бути задоволені в силу вищевказаних норм Закону.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин справи, керуючись вищевикладеним, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.. 1, 3, 10, 11, 15, 57, 60, 88, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України; ст.ст.. 1, 3, 15, 16, 509, 526-530, 626-629, 631, 638-639, 1058-1060, 1066, 1074 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Філії Одеського РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення, згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Домусчі Л.В.

14.03.2016