Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.07.2016 Справа №607/6467/16-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

*головуючого - судді Дзюбича В.Л.

*з участю секретарів судового засідання Сагайдак М.Б., Григорусь О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька та надання дозволу на виготовлення необхідних документів для тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 23 жовтня 1997 року вона зареєструвала шлюб із відповідачем, від якого в сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Дитина проживає з позивачем і перебуває на її утриманні. Маючи намір оздоровити дитину за кордоном, позивач просить суд надати їй дозвіл на вивіз її сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, за межі України в Республіку Італію без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на час літніх, осінніх та весняних канікул,тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року для оздоровлення, надати дозвіл ОСОБА_1 здійснювати оформлення необхідних документів для тимчасового виїзду бо супроводу неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за межі України в Республіку Італію без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_2 на час літніх, осінніх та весняних канікул, тобто з 01.07.2016 року по 30.08.2017 року.

Представник позивача в судовому засідання уточнені позовні вимоги підтримав, просив суд їх задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечила. Просила суд відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступні обставини.

В судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 1997 року між сторонами Відділом РАГСу виконкому Тернопільської міської ради було зареєстровано шлюб, про що свідчить довідка №459 від вересня 2007 року, видана Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Від даного шлюбу народився син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 06 вересня 2004 року, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 лютого 2005 року шлюб між сторонами розірвано.

Згідно записів у будинковій книзі для прописки громадян, проживаючих в будинку АДРЕСА_1 в м. Тернополі, та відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Відділом реєстрації проживання особи Управління державної реєстрації Тернопільської міської ради, дитина ОСОБА_4 зареєстрований та проживає разом з матір'ю ОСОБА_1.

Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості щодо виїзду за кордон їх спільної дитини разом з матір'ю, ОСОБА_1 звернулася до суду з приводу отримання такого дозволу без згоди батька ОСОБА_2

Конвенцією про права дитини (ст.18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

В силу ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Зі змісту ст.313 ЦК України вбачається, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

В силу п.2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п.4 Постанови від 27 січня 1995 року №57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України» виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріальної згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16 - річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Приймаючи до уваги вищевикладене, враховуючи інтереси дитини, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити частково та надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозвіл на вивіз сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_5,, ІНФОРМАЦІЯ_4 на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення, надати дозвіл ОСОБА_1 чи її представнику здійснювати оформлення необхідних документів без згоди батька дитини ОСОБА_5 для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

В силу вимог ст.88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені судові витрати по справі, а саме 551.20 грн. судового збору, сплаченого при подачі позовної заяви.

Керуючись Конвенцією про права дитини (ст.18), прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року, ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і виїзд в Україну громадян України», ст.ст.141, 150 СК України, ст.313 ЦК України, п.4 Постанови від 27 січня 1995 року №57, затвердженої КМУ «Про затвердження правил перетинання державного кордону громадянами України», ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 217, 218, 223-226, 232-233 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 дозвіл на вивіз сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України без дозволу (згоди) батька дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

Надати дозвіл ОСОБА_1 чи її представнику здійснювати оформлення необхідних документів без згоди батька дитини ОСОБА_5 для тимчасового виїзду неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України на час літніх канікул в період із 26.07.2016 року по 01.09.2016 року в республіку Італія для відпочинку та оздоровлення.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код: НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_1, ідентифікаційний код: НОМЕР_2) 551,20 гривень сплаченого позивачем судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. Дзюбич