АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/5281/16 Головуючий 1-ї інстанції Омельченко Н.І.
Справа № 2-643/5689/14 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Пономаренко Ю.А., Міненкової Н.О.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором; зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 про визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що у грудні 2007 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,5% на рік, строком погашення 03 грудня 2012 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, у грудні 2007 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно якого остання взяла на себе зобов'язання перед Банком відповідати за виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі, як солідарний боржник.

У зв'язку з порушенням зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_1 станом на 30 грудня 2013 року виникла заборгованість 1 857,14 доларів США, що за курсом НБУ на день складання розрахунку становить 14 844,13 грн., яка складається з наступного заборгованості за кредитом 10 942,10 грн.; заборгованості за відсотками 1 869,73 грн.; пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 806,18 грн.; пені за несвоєчасне повернення відсотків 156,19 грн., нарахованої комісії за кредитом 69,94 грн.

В свою чергу, у травні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом, який було уточнено, до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору, договорів поруки, іпотечного договору та припинити обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що Банком в односторонньому порядку було збільшено відсоткову ставку кредиту, у зв'язку з чим відсоток подорожчання за користування кредитом збільшився на 21 587,55 грн. (21 587,55 грн. 14 844,13 грн. = 6 743,42 грн.)

Банк свідомо ввів його в оману щодо істотної умови договору його ціни. Недійсність кредитного договору тягне за собою також і визнання недійсними договору поруки та договору іпотеки, оскільки ці договори є похідними від головного договору.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 21 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено в повному обсязі.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 14 844,13 грн., судові витрати в розмірі 243,60 грн., а всього 15 087,73 грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті його позовних вимог, в задоволенні первісного позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Справа в провадженні апеляційного суду знаходиться з липня 2016 року, неодноразово призначалась до розгляду в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проте розгляд справи відкладався. Із зворотного поштового повідомлення вбачається, що відповідачі ОСОБА_2 22.09.2016 року отримали повістку з повідомленням про час та місце розгляду справи на 04.10.2016 року.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін, належним чином повідомлених, в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що між позивачем ОСОБА_3 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 04.12.2007 року був укладений кредитний договір № 805/6/18/7-202 відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 60 000 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 13.5 % на рік, на строк до 03.12.2012 року з визначеним відповідно п.1.1.1. Кредитного договору графіком щомісячного зниження максимального ліміту заборгованості платежів за кредитним договором (а. с. 10-23 т.1).

ПАТ «Укрсоцбанк» виконало свої зобов'язання за кредитним договором шляхом видачі ОСОБА_1 кредитних коштів у розмірі 60 000 доларів США.

Згідно додаткової угоди №1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 805/6/18/7-202 від 04.12.2007 року, від 01.07.2008 року Додаток №1 доповнено пунктом №3, а саме: за використаний ліміт кредитної лінії розмір комісії складає 0,5 % річних. Дана додаткова угода була підписана ОСОБА_1 та представником Банку, та скріплена печаткою (а. с. 25 т.1)

04 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 по кредитному договору було укладено договір поруки № 805/13/18-5/7-1190 між позивачем та ОСОБА_2 (а. с. 28-30 т.1).

В той же час, ОСОБА_1 взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконує, погашення кредитної заборгованості за графіком платежів не здійснює.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Станом на 30.12.2013 року заборгованість за кредитним Договором складає 1 857,14 доларів США, або (за курсом НБУ на день складання розрахунку) 14 844,13 грн. з яких: сума заборгованості за кредитом - 10 942,10 грн.; сума заборгованості за відсотками - 1 869,73 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту - 1 806,18 грн.; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 156,19 грн.; розмір нарахованої комісії за кредитом - 69,94 грн. (а. с. 7-9 т.1).

Згідно зі ст.. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу.

Відповідно до вимог ст.. ст.. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, зобов'язаний сплатити суму боргу, а також річні відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановленого неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

З огляду на зазначене, суд дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в межах заявлених вимог.

Предметом зустрічного позову є визнання недійсним в кредитного договору, договорів поруки, іпотечного договору та припинення обтяження нерухомого майна, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 з підстав невідповідності кредитного договору вимогам Закону України "Про захист прав споживачів" та визнання недійсним договору застави.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позов позбавлений правових підстав, оскільки ОСОБА_1 погодив із кредитором умови отримання ним кредиту та його повернення, своїх позовних вимог не довів.

З таким висновком погоджується також і колегія суддів.

Так, відповідно до п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Всупереч наведеним нормам закону позивач не довів позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, передбачається: ч. 1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; ч.2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; ч.3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 6 та ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 2. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Частиною 1 ст. 628 ЦК передбачається, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Своїм підписом під кредитним договором позичальник ОСОБА_1 підтвердив факт письмового ознайомлення з умовами кредитування, будь-яких застережень не вказав, що свідчить про повне погодження з умовами кредитування.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 в повному обсязі отримав інформацію передбачену п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

В той же час позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не надав доказів про те, що при виконанні сторонами кредитного договору Банком застосовуються якісь його умови, які не передбачені наявним у матеріалах справи змістом кредитного договору.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ОСОБА_1 про те, що умовами Кредитного договору відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту.

В укладеному між сторонами у письмовій формі договорі чітко визначені всі умови кредитування, зокрема, сукупний розмір наданого кредиту, значення реальної процентної ставки та абсолютне значення подорожчання кредиту, строк, на який наданий кредит, порядок його надання та повернення, розмір плати за користування кредитними коштами, розмір інших платежів, передбачених договором, а також права та обов'язки позикодавця і позичальника, відповідальність сторін.

Необґрунтованими є також, посилання представника ОСОБА_1 на відсутність інформації щодо розподілу банком грошових коштів, які повертає позичальник, так як відповідно до статті 2 Договору №805/6/18/7-202 від 04.12.2007 року зазначені всі істотні умови.

В момент укладання спірного договору відновлювальної кредитної лінії сторонами були дотримані всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України, а саме: зміст правочину на момент його вчинення не суперечив нормам Цивільного кодексу України, іншим актам законодавства та моральним засадам суспільства; особи, які уклали кредитний договір, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; правочин був вчинений у формі встановленій законом; правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст..303, 304,.307 308, 313-315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді