АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

28 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого - Кирилюк Г.М.

суддів: Рейнарт І.М., Чобіток А.О.

при секретарі Ігнатьєву Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року,

встановила:

10.02.2014 року Публічне акціонерне товариство «Раффазен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффазен Банк Аваль») звернулося до суду з вказаним позовом, в якому просило в рахунок погашення заборгованості в сумі 98211,46 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 785 004,20 грн., за кредитним договором № 014/4006/81/48067, укладеним 25.10.2006 р. між Відкритим акціонерним товариством «Райффазен Банк Аваль» та ОСОБА_2, звернути стягнення на нерухоме майно шляхом продажу на прилюдних торгах земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2, виданого Київською міською радою 21 вересня 2006 року, на підставі договору купівлі-продажу серії ВСХ №538917 від 14 червня 2006 року № 1163, шляхом продажу на прилюдних торгах, визначивши початкову ціну відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження».

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 25 жовтня 2006 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», назва якого змінена на ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/4006/81/48067, за умовами якого відповідачу було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 80 000 доларів США, на строк по 25 жовтня 2014 року, зі сплатою 14% річних.

25 жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М., зареєстрований в реєстрі за № 1733, яким забезпечуються зобов'язання, які виникають з умов кредитного договору. Предметом вказаного договору є земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер: НОМЕР_1.

15 листопада 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

13 травня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до кредитного договору про зміну умов погашення кредиту, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити на 28 календарних місяців строк кредиту, датою остаточного погашення кредиту встановлено 25 лютого 2017 року, строк користування кредитом складає 124 місці.

13 травня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до іпотечного договору, відповідно до умов якої було внесено зміни до договору іпотеки в частині строку повернення кредиту - до 25 лютого 2017 року.

Оскільки відповідач з грудня 2011 року не виконує належним чином зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені договором, загальна сума заборгованості на 04 лютого 2014 року складає 785 004,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 54 509,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 435 691,72 грн., заборгованість за відсотками - 11 272,31 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 90 099,57 грн. та пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 32 429,99 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 259 212,91 грн., позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року позов задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно - земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер: НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку, виданого Київською міською радою 21 вересня 2006 року.

Визначено спосіб реалізації об'єкта нерухомого майна - вищевказаної земельної ділянки, шляхом проведення прилюдних торгів, встановивши початкову вартість об'єкту нерухомого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, у відповідності до вимог ст.58 Закону України «Про виконавче провадження».

За рахунок грошових коштів, отриманих від реалізації у встановленому законом порядку вищевказаного об'єкту нерухомого майна, задоволено вимогу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» у розмірі 98 211,46 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 785 004,20 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Свої доводи обґрунтовує тим, що позивач не надав суду первинних документів, що підтверджують факт надання кредиту в обумовленому договором розмірі та регістрів бухгалтерського обліку (виписок з рахунків), на яких обліковується заборгованість відповідача за основною сумою кредиту, відсотках за користування кредитом, неустойкою та іншими витратами за кредитом, з моменту її виникнення до 04 лютого 2014 року.

Виписки, які були надані позивачем, не дають змоги обґрунтовано встановити справжній розмір та правомірність нарахування банком заборгованості відповідача, з огляду на те, що це є виписки лише з частини рахунків, на яких обліковується заборгованість відповідача, та не за весь термін існування заборгованості за кредитом.

Також, ці виписки не відповідають вимогам ч. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а тому не можуть розглядатись судом у якості належних та допустимих доказів.

Зазначає, що судом не застосовані положення ст. 39 Закону України «Про іпотеку», яка визначає, що у випадку звернення стягнення саме на предмет іпотеки шляхом його реалізації на прилюдних торгах в ході виконавчого провадження, на відміну від реалізації інших видів майна з встановленням його вартості у загальному порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», у рішенні суду має бути зазначена в обов'язковому порядку початкова ціна предмету іпотеки для його подальшої реалізації. Відсутність факту зазначення у рішенні суду першої інстанції такої ціни є грубим та очевидним порушенням ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

В судовому засіданні представник позивача Чепусов Ю.А. апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Пояснив, що 26 серпня 2016 року між сторонами було укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором №014/4006/81/48067 від 25.10.2006 р., а також додаткову угоду №1 про зміну валюти зобов'язань по кредиту. Відповідачу була видана довідка про погашення заборгованості в повному обсязі. 27.09.2016 р. представник позивача звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу з заявою про здійснення державної реєстрації припинення іпотеки, що виникла за договором іпотеки. Відповідачем також було відшкодовано банку понесені ним судові витрати.

Представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25 жовтня 2006 року між ВАТ «РайффайзенБанк Аваль», назва якого змінена на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №014/4006/81/48067, за умовами якого останній було надано кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 80 000 доларів США, на строк по 25 жовтня 2014 року, зі сплатою 14% річних.

25 жовтня 2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М., зареєстрований в реєстрі за № 1733, яким забезпечуються зобов'язання, які виникають з умов кредитного договору. Предметом вказаного договору є земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0400 га, кадастровий номер: НОМЕР_1.

15 листопада 2009 року сторони уклали Додаткову угоду № 1 до кредитного договору.

13 травня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду № 2 до кредитного договору про зміну умов погашення кредиту, відповідно до умов якої сторони домовилися збільшити на 28 календарних місяців строк кредиту, датою остаточного погашення кредиту встановлено 25 лютого 2017 року, строк користування кредитом складає 124 місці.

13 травня 2010 року сторони уклали Додаткову угоду №1 до іпотечного договору, відповідно до умов якої було внесено зміни до договору іпотеки в частині строку повернення кредиту - до 25 лютого 2017 року.

Судом встановлено, що з грудня 2011 року відповідач не виконує належним чином свої зобов'язання за договором, не здійснює щомісячне погашення кредиту та не сплачує відсотки у розмірах та у строки, передбачені кредитним договором. Загальна сума заборгованості станом на 04.02.2014 р. становить 785 004,20 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 54 509,16 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 435 691,72 грн., заборгованість за відсотками - 11 272,31 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 90 099,57 грн. та пеня за прострочення погашення кредиту та відсотків - 32 429,99 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 259 212,91 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що неналежне виконання кредитного договору призвело до порушення прав позивача, який, як іпотекодержатель, має право на підставі ч.2 і 3 ст.16 ЦК України, ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням початкової вартості предмета іпотеки за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, виходячи з вимог ст.58 Закону України «Про виконавче провадження».

Проте із висновком суду повністю погодитись не можна.

Положеннями ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленою статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» судова палата у цивільних справах Верховного суду України приходить до правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Саме до цього зводяться правові висновки Верховного Суду України , викладені у постановах від 27 травня 2015 р. справа №6-61 цс15; від 07 жовтня 2015 р. справа № 6-1935 цс15; від 08 червня 2016 р. справа №6-1239 цс16.

Проте, судом першої інстанції не визначено початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначеної відповідно до ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду першої інстанції у резолютивній частині рішення на визначення початкової вартості об'єкту нерухомого майна за ціною, визначеною суб'єктом оціночної діяльності, у відповідності до вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що 26 серпня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено договір про часткове прощення боргу за кредитним договором № 014/4006/81/48067 від 25.10.2006 р. (а.с. 106-109 т. 2).

Крім цього, 26 серпня 2016 р. між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 014/4006/81/48067/81-1-0-00/25421 до кредитного договору № 014/4006/81/48067 від 25.10.2006 р. (а.с. 110-115 т. 2).

Позивачем 08.09.2016 р. видано ОСОБА_2 довідку в тому, що заборгованість за кредитним договором № 014/4006/81/48067 від 25.10.2006 р. погашена в повному обсязі 26.08.2016 р. (а.с.101 т.2).

У зв'язку з частковим погашення заборгованості за кредитним договором № 014/4006/81/48067 від 25.10.2006 р. та прощенням залишку боргу з ініціативи Банку, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» направив на адресу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Левчук І.І. лист-повідомлення від 27.09.2016 р. про припинення договору іпотеки б/н, реєстровий №1733 від 25.10.2006 р., укладеного з метою забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором. У зв'язку з цим просив здійснити державну реєстрацію припинення іпотеки, що виникла за договором іпотеки, та припинення обтяження у вигляді заборони відчуження об'єктів нерухомого майна, накладеної приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Самойленко Ю.М. 25.10.2006 р. за реєстровим №57 на договорі іпотеки, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 116, т. 2).

Відповідно до квитанції від 26.08.2016 р., ОСОБА_2 сплачено на рахунок позивача судові витрати в сумі 3 654 грн.

З огляду на те, що вимоги банку задоволені та спір з приводу стягнення кредитної заборгованості відсутній, колегія суддів дійшла висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09 липня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/7153/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лопатюк Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.