Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2016 Справа №607/18831/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого - судді - Стельмащука П.Я.

секретаря - Гудима Н.І.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

третіх осіб - ОСОБА_3, представника виконавчого комітету Тернопільської міської ради, як органу опіки та піклування - Мелех О.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - неповнолітня (на час звернення до суду) ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом (в подальшому уточненим) до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3, про позбавлення відповідача батьківських прав відносно позивача.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 2013 року відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не надає матеріальної допомоги, не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї дочки ОСОБА_5, не спілкується з нею, не бере жодної участі у її вихованні. Позивач перебуває на утриманні лише матері ОСОБА_3, яка забезпечує їй гідні умови проживання та навчання. Спосіб життя відповідача є антисоціальний, він схильний до агресії, погрожує позивачу та матері позивача ОСОБА_3 та їх родичам фізичною розправою. Вказує на те, що відповідач попередив позивача про те, що у разі непрацездатності відповідача, повнолітній дитині прийдеться його утримувати.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги з підстав наведених у позові та наданих суду усних поясненнях. Вказала, що наданих ними доказів достатньо для позбавлення відповідача батьківських прав. Просили задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позов заперечив, надав суду усні та письмові пояснення, суть яких зводиться до наступного. Після розлучення з ОСОБА_3, відповідач, по мірі можливості, брав участь у вихованні дочки ОСОБА_5, сплачував та на даний час сплачує не великі, але ті які у змозі сплачувати, кошти на утримання дочки. Впродовж тривалого часу хворіє на хронічні захворювання, від яких лікується як стаціонарно, так і вдома, інвалід 3 групи. Просить відмовити у задоволенні позову.

Третя особа - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримала з підстав викладених позивачем та нею самою, у яких вказала, що її колишній чоловік (відповідач) належним чином не піклувався про дитину з часу розлучення, а з 2013 року взагалі не цікавиться розвитком дитини. Тих коштів, що надає відповідач не вистачає на утримання дитини.

Представник третьої особи - виконавчого комітету Тернопільської міської ради, як органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_5.

Дослідивши матеріали цивільної справи, судом встановлено наступне.

Позивач - ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 і є дочкою ОСОБА_2 і ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 видане повторно 21.10.2010р. відділом РАЦС Тернопільського МУЮ, актовий запис №1795.

Шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 розірвано у вересні 2013 року, що визнається сторонами.

До розірвання шлюбу відповідач не ухилявся від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що не заперечується стороною позивача та третьою особою ОСОБА_3

Згідно довідки Слобідської сільської ради Козівського району Тернопільської області від 17.04.2015р. за №72/2.19, позивач зареєстрована та проживає в с. Слобідка із мамою ОСОБА_3, дідом ОСОБА_7 та бабою ОСОБА_8

У довідці Тернопільської спеціалізованої школи №3 від 30.06.2015р. вказано про те, що відповідач не з'являвся у школі, навчанням та вихованням дитини ОСОБА_5 не цікавився.

У довідці цієї ж школи від 17.07.2015р. вказано про те, що позивач відвідував батьківські збори, коли дитина навчалась у середніх класах, проте будь-яке спілкування припинилось, коли ОСОБА_5 була у 10-11 класах. Якщо виникали певні проблеми з поведінкою учениці, батько приходив на розмову до директора та психолога школи.

Позивач навчається у Тернопільському національному економічному університеті, про що свідчить договір №130989 укладений 14.08.2015р. з університетом її мамою ОСОБА_3, яка й оплачує навчання, що не заперечується відповідачем та підтверджується копіями квитанції до прибуткового касового ордера №3152 від 14.08.2015р. і квитанції №24 від 04.10.2014р., які містяться в матеріалах справи.

Відповідач є інвалідом 3 групи загального захворювання, про що свідчить пенсійне посвідчення НОМЕР_2 видане 20.04.2016р. Пенсійним фондом України, термін дії до 31.03.2019р.

Відповідач страждає численними захворюваннями внутрішніх органів (витяг з історії хвороби стаціонарного хворого Львівської обласної клінічної лікарні №27193 від 07.12.2012р.), захворюванням очей (виписка з медичної картки Тернопільської університетської лікарні від 06.08.2015р.).

Відповідач, проживаючи окремо від позивача, сплачує третій особі ОСОБА_3 кошти на утримання дочки ОСОБА_5, а саме 20.01.2016р. - 800,00 грн., 17.02.2016р. - 281,00 грн., 16.03.2016р. - 256,00 грн., 15.06.2016р. - 295,00 грн., 18.07.2016р. - 295,00 грн., 22.08.2016р. - 295,00 грн., 15.09.2016р. - 295,00 грн. Дана обставина не заперечується стороною відповідача та третьою особою ОСОБА_3 і підтверджена копіями відповідних квитанцій, які містяться в матеріалах справи.

Рішенням виконавчого комітету Тернопільської міської ради №412 від 18.04.2016р. затверджено висновок органу опіки та піклування, який вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У висновку, окрім цього, зазначено, що у 2015 році мати дитини ОСОБА_3 зверталась до Тернопільського міськрайонного суду з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно доньки ОСОБА_5. Рішенням цього суду та рішенням Апеляційного суду Тернопільської області у задоволенні позову відмовлено.

Також, у висновку йдеться про те, що органом опіки та піклування зі слід позивача та позовних вимог з'ясовано, що відповідач не виконує своїх батьківських обов'язків, не виявляє уваги та турботи, не бере участі у вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом здоров'я. На засіданні комісії відповідач не надав доказів про свій стан здоров'я, який перешкоджає виконанню батьківських обов'язків. Окрім того, комісією встановлено, що відповідач не звертався до служби у справах неповнолітніх та дітей про встановлення графіку побачень з дочкою.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9, яка є рідною сестрою третьої особи ОСОБА_3 та тіткою позивача, надала пояснення в підтвердження тих обставин, на які посилались позивач та третя особа ОСОБА_3

Розглянувши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання про не обґрунтованість позовних вимог, не підтвердження їх матеріалами справи та необхідність відмовити у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно із статтею 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Згідно п. 2 ч. 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» (надалі - Постанова ПВСУ) зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Повне, всебічне та об'єктивне з'ясування усіх обставин, на які посилались сторони по даній справі, вказує на те, що дійсно відповідач не достатньо цікавиться життям своєї дочки ОСОБА_5. З 2013 року відповідач не виявляє тієї ініціативи, яку мав би виявляти, і на яку має законне право, стосовно виховання своєї дитини.

Однак, зібрані по справі докази у їх сукупності не дають підстав стверджувати, що має місце ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків, за яке слід застосувати крайній захід впливу - позбавлення батьківських прав. При цьому, суд виходив з того, що обґрунтовуючи позов позивач вказує на те, що відповідач не виконував батьківські обов'язки з 2013 року, тобто коли дитині було біля 15 років, відповідач на даний час виконує свій обов'язок по матеріальному утриманню дитини у мінімальному розмірі (близько 300,00 грн. на місяць). У той же час, матір дитини не зверталась до суду про стягнення аліментів.

Судом критично сприймаються покази свідка ОСОБА_9, яка є сестрою ОСОБА_3, хресною мамою позивача, як суб'єктивні та отримані від особи, які може бути зацікавлена в результаті розгляду справи. На переконання суду, на даних свідченнях не можна ґрунтувати рішення суду про позбавлення батьківських прав.

Також судом відхиляється висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, як не обґрунтований.

Відповідно до ч. 5, 6 статті 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Висновок органу опіки та піклування обґрунтований лише тим, що зі слів неповнолітньої дитини ОСОБА_5, її батько не виконує батьківських обов'язків, не виявляє до неї уваги та турботи, не бере участі у вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом здоров'я. А також міститься посилання на інформацію школи №3 про те, що батько не виявляє інтересу до навчання та виховання доньки ОСОБА_5. Однак, мотивувати висновок лише на цій інформації є не достатньо, так як слова дитини, яка постійно проживає із мамою, слід оцінювати критично, а інформація із школи не може бути об'єктивним критерієм ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків.

Також суд враховує п. 17 Постанови ПВСУ, згідно якого не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Як вбачається із наданих відповідачем копій медичних виписок, відповідач хворіє численними захворюваннями внутрішніх органів, одне з яких має важку форму, безперервний перебіг, і дана обставина не може бути поза увагою суду.

Окрім того слід зазначити, що на час розгляду справи позивач вже є повнолітньою.

Згідно п. 16 Постанови ПВСУ, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Отже, й цієї підстави позов не може бути задоволений.

Згідно ч. 3 статті 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ч. 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем не доведено, а судом при розгляді даної справи не здобуто належних та допустимих доказів наявності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Так як рішення ухвалено не на користь позивача, судові витрати їй не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 164-166, Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи - виконавчий комітет Тернопільської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук