Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/8811/15-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В. М.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук А.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи ОСОБА_2, Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів, про визнання недійсними договору про надання споживчого кредиту

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив визнати недійсними договір споживчого кредиту № 0 від 29.05.2008 року, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», договір іпотеки від 29.05.2008 року та договір поруки №0/п від 29.05.2008 року, визначити суму сплачених ним платежів банку в розмірі 31 027,94 доларів США як повернення суми коштів, отриманих від банку. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 29.05.2008 року він уклав договір про надання споживчого кредиту № 0 з АКІБ «УкрСиббанк». Цього ж дня ним було укладено договір іпотеки та договір поруки № 0/п. Зазначає, що всупереч вимог, закріплених в п.п. 2.1, 2.4, 3.1 Постанови НБУ № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», договір був підписаний без узгодження суттєвих умов, а саме, банком не було надано йому повної інформації про умови кредитування, а лише було вказано, що вартість кредиту становить 12 % річних.

Крім цього зазначив, що банком не надано йому для ознайомлення та підпису Додаток № 1 до вказаного договору (графік платежів та сукупна вартість кредиту), який є його невідємною частиною. В період з травня 2008 року по травень 2014 року ним було сплачено 30556,52 доларів США у вигляді ануїтетних платежів. Станом на листопад 2014 року вартість кредиту становить 52609,51 доларів США, з яких 30556,52 доларів США сплачені позичальником, а 22052,99 доларів США - це залишок боргу.

Вважає, що банком неправомірно приховано від нього всі істотні умови кредитування, а також безпідставно завищено ануїтетні платежі, нарахування відсотків за користування в розмірі 24 % річних та стягнення комісії за надання коштів.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір споживчого кредиту № 0 від 29.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнано недійсним договір іпотеки від 29.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнано недійсним договір поруки №0/п від 29.05.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

В задовленні решти позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги мотивує тим, що судом першої інстанції неправомірно, всупереч вимог ст. 215 ЦК України, визнано недійсними договори кредиту, іпотеки та поруки, оскільки для цього не було конкретних правових підстав. Судом не враховано, що позивачем перед підписанням кредитного договору отримано інформаційний лист, що відповідає вимогам ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Вказує, що позивач мав можливість отримати будь-яку іншу інформацію до підписання договору або відмовитися від його підписання у разі ненадання йому такої інформації, проте таким правом не скористався. Вважає, що висновок експерта, який міститься матеріалах справи, як письмовий доказ, проведений з порушенням положень Методичних рекомендацій «Почеркознавча експертиза», а тому безпідставно взятий судом до уваги і покладений в основу рішення. З приводу підвищення процентної ставки по кредиту, зазначає, що банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі, збільшеному вдвічі від ставки, вказаної у п. 1.3.1. Кредитного договору. До того ж зазначає, що судом невірно встановлено факт укладення Договору поруки між відповідачем та позивачем, оскільки вказаний договір взагалі був укладений з третьою особою.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що Банк не надав позивачу ОСОБА_1 письмову інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту, графіку платежів в розрізі сум погашення основного боргу, сплати відсотків за користування кредитом, а в самому кредитному договорі не була детально розписана зазначена інформація, оскільки останній не підписував додаткової угоди № 1 від 25.09.2009 року, додатку №2 графіку платежів визначення сукупної вартості кредиту, додаткової угоди №2 від 24.03.2010 року, додатку № 2 графіку платежів визначення вартості кредиту, тому наявні підстави для визнання договорів кредиту, іпотеки та поруки недійсними.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду не можна з огляду на таке.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 29 травня 2008 року між АКІБ /тепер-ПАТ/ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 0, за умовами якого банк надає останньому кредит у розмірі 32 000 доларів США зі сплатою 12% та з кінцевим терміном повернення до 31.05.2018 року /а.с.8-15/.

29 травня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку передано нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Житомирська область, Коростенський район, с. Поліське, вул. Краснопільська,23 /а.с.16-18/.

Того ж дня між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/п, за яким остання надала згоду відповідати перед банком за зобовязаннями ОСОБА_1 у повному обсязі /а.с.19-20/.

Відповідно до ст.626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Умовами ст. 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільству, його моральним засадам.

У силу ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Згідно ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено вичерпний перелік підстав, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 2, 12 Постанови від 28.04.1978 № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» роз'яснив, що угода може бути визнана недійсною лише на підставі та з наслідками, передбаченими законом. В кожній справі про визнання угоди недійсною суд має встановити ті обставини, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною, та настання визначених юридичних наслідків.

Відповідно до Постанови №5 від 2012 р., при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним необхідно перевіряти додержання ст. 215,1048-1052,1054-1055 ЦК України, та ст. 18,19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до положень п.п.2.1., 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.2007року за №168, також вбачається, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Із змісту договору про надання споживчого кредиту №0 (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) від 29 травня 2008 року вбачається, що сторони погодили суму кредиту -32 000доларів США /п.1.1.договору/, термін дії кредиту з 29 травня 2008 року по 31.05.2018 року/п.п.1.2.1,1.2.2./, день сплати ануїтетного платежу це кожне 28 число календарного місяця строку кредитування, суму ануїтетного платежу 460 доларів США в день сплати ануїтетного платежу, що включає в себе суму кредиту та проценти /п.1.2.2./. Договором визначено, що ануїтетний платіж це сума грошових коштів, що складається з строкових процентів і строкової суми основного боргу та передбачено, що розмір ануїтетного платежу може змінитися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п.1.3.1, 10.2 цього договору.

Пунктом 1.3.1. договору встановлено розмір процентної ставки 12% протягом перших 30 календарних днів з наступним переглядом та визначено, що у випадку якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці.

У пункті 10.2. договору визначено обставини, у разі настання яких банк може збільшити розмір процентної ставки відповідно до ст. 651 ЦК України, повідомивши позичальника не пізніше, ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки.

Як вбачається зі змісту п. 10.13 кредитного договору позичальник, підписавши договір, підтвердив, що всі умови даного кредитного договору йому цілком зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього; перед підписанням даного договору позичальником отримано інформаційний лист відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема, п.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відтак, позивач був ознайомлений з умовами кредитування, зокрема щодо суми кредиту, строку на який кредит одержано, мети, для якої кредит може бути використаний, форми та видів його забезпечення, тощо, а також із орієнтованою сукупною вартістю кредиту, відомостями щодо процентної ставки, щомісячної суми ануїтетного платежу та строку кредитування, про що свідчить його підпис на кожному аркуші договору.

Тобто сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі.

З матеріалів справи вбачається, що протягом дії кредитного договору позивач не звертався до банку з пропозицією щодо внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, за роз'ясненням положень, які були йому не зрозумілі, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, тим самим погоджуючись зі всіма умовами такого договору.

Із довідки-розрахунку заборгованості за кредитом та довідки-розрахунку заборгованості за процентами вбачається, що після укладення кредитного договору позивач почав виконувати договір саме на тих умовах, які визначені договором, сплачуючи ануїтетний платіж у ті строки та у тій сумі, як встановлено договором /а.с.24-35/.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що у договорі про надання споживчого кредиту №0 від 29 травня 2008 року (при застосуванні ануїтетної схеми погашення) передбачені усі істотні умови, він містить інформацію про сукупну вартість кредиту та процентну ставку із зазначенням сум щомісячних платежів із повернення кредиту, процентів за його користування, а тому та обставина, що позивачем не підписано Графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту не свідчить про недійсність умов кредитного договору та не підтверджує відсутності обізнаності позивача з усіма його істотними умовами.

За таких обставин вимоги позивача про визнання кредитного договору недійсним з підстав порушення банком Закону України «Про захист прав споживачів» не підлягають задоволенню, оскільки таких порушень не виявлено з огляду на те, що позивач володів інформацією з приводу умов кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту, наявних в банку форм кредитування та відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача, переваг та недоліків пропонованих систем кредитування, вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням кредитного договору.

При укладенні договору він був ознайомлений з його умовами, не заперечував проти них та проти підписання, погодився на отримання у кредит коштів саме на таких умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання були вільними, оскільки будь-яких доказів протилежного позивачем суду не надано.

Крім того, Згідно ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте позивач таким правом споживача не скористався.

З огляду на наведене не підлягають до задоволення і вимоги позивача про визнання недійсними забезпечувальних договорів договору іпотеки та договору поруки, вимоги за якими є похідними від вимог про визнання недійсним кредитного договору.

Матеріалами справи підтверджено, що в подальшому, після укладення договору споживчого кредиту було укладено додаткову угоду №1 від 25.09.2009 року до договору про надання споживчого кредиту № від 29.05.2008 року з додатком №2 графік платежу визначення сукупної вартості кредиту, а також додаткову угоду №2 від 24.03.2010 року до договору про надання споживчого кредиту № від 29.05.2008 року, з додатком №2 графік платежів визначення сукупної вартості кредиту/а.с.175-182/.

Висновком судово-почеркознавчої експертизи від 18.03.2016 року №1656/1657/16-32 встановлено, що підписи на додаткових угодах та графіках платежів визначення сукупної вартості кредиту виконані не ОСОБА_1, а іншою особою /а.с.136-146/.

Проте вказані обставини не є визначальними при розгляді вимог позивача про визнання недійсним договору споживчого кредиту від 29.05.2008 року, оскільки дійсність вказаного правочину перевіряється на момент його вчинення.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в частині задоволення вимог про визнання недійсним договору споживчого кредиту, договорів іпотеки та поруки підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 червня 2016 року в частині задоволених вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді