Номер провадження: 22-ц/785/2663/16
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4 про стягнення страхового відшкодування, а також відшкодування шкоди,

встановила:

14.01.2015 року позивач звернувся до суду та після збільшення позовних вимог 26.08.2015 року остаточно просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія») суму страхового відшкодування у розмірі 50 000, 00 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування у розмірі 17 816,43 грн., 3% річних за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання у розмірі 1064,38 грн.; суму втрат від інфляції у розмірі 21 739,56 грн. Також позивач просив стягнути з ОСОБА_4 кошти в якості відшкодування матеріальної шкоди у сумі 4016,46 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) 07 травня 2014 року його автомобілю Honda Legend, реєстраційний номер НОМЕР_1, було завдано матеріальної шкоди. Позивач звертався до відповідача ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» за отриманням страхового відшкодування, однак відповідач жодної відповіді на звернення не надав, страхової виплати не здійснив, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення суми страхового відшкодування та суми пені за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання, втрат від інфляції та 3% річних.

Також позивач звернувся з позовом до ОСОБА_4 як до особи, винної у скоєнні ДТП, про стягнення різниці між фактичним розміром завданої шкоди та розміром страхового відшкодування.

Справа була розглянута у відсутність позивача та його представника - ОСОБА_6, від якого надійшла заява, за якою просив справу розглядати за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.

Справа була розглянута у відсутність представника ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_4

Разом з тим, від ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» надійшли до суду письмові заперечення проти вимог ОСОБА_3 (а.с.73-74, 82-83, 103-104), за якими вони заперечували розмір заявленого страхового відшкодування, вважали, що дана сума має бути зменшена на суму франшизи у розмірі 500,00 грн. та має розраховуватись без врахування податку на додану вартість у розмірі 10 803, 30 грн., заперечували щодо стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних, однак проти обставин, якими обґрунтовано позов, не заперечували.

Справа була розглянута у відсутності представника позивача та відповідачів на підставі наявних у справі доказів, як то передбачено ч.2 ст.169 ЦПК України,

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково:

було стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 кошти на загальну суму у розмірі 89 150, 07 грн., що включає:

-страхове відшкодування у розмірі 49 500,00 грн.;

-суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення у розмірі 20 953,98 грн.;

-3% річних від простроченої суми у розмірі 1 057,81 грн.;

-пеню за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 17 638,28 грн.

Було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 в якості відшкодування матеріальної шкоди 4 016,46 грн.

В решті позову було відмовлено.

Було стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 898, 23 грн.

Було стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 суму судового збору у розмірі 42,77 грн.

В апеляційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»ставить питання про зміну зазначеного вище рішення в частині стягнення страхового відшкодування та пені, а в частині стягнення 3% річних та інфляційних витрат ставить питання про скасування та відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Так, як вбачається з матеріалів справи та апеляційної скарги ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», відповідачі у справі не заперечували проти обставин щодо скоєння ДТП 07 травня 2014 року о 12.00 на вулиці Тираспольській в м. Одесі, встановлення вини в ДТП відповідача ОСОБА_4, та стосовно того, що відповідальність у скоєнні ДТП перед позивачем ОСОБА_3 має нести також ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія».

У зв'язку з цим та у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України зазначені обставини не підлягають доказуванню.

В даному випадку спірними є питання щодо суми завданої шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_3

Так, у відповідності до висновків авто-товарознавчого дослідження № 195/14 від 07.06.2014 року, здійснених СПД ОСОБА_7, вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю, належного позивачу ОСОБА_3, складає 54 016,46 грн. (а.с.9-21).

Оскільки цивільна відповідальність власника автомобілю КАМАЗ, яким керував ОСОБА_4, на момент ДТП була застрахована згідно полісу загальнообов'язкового страхування цивільної відповідальності АС 4364228 С2 в ПрАТ «Українська транспортна страхова група» (а.с.105), то 14.05.2014 року позивач подав до останньої повідомлення про настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу (а.с.59) та 23.07.20014 року звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.58).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що згідно п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

У відповідності до ст.16 Закону України № 85/96 ВР від 07.03.1996 року «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договорам.

Статтями 22, 28 Закону «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, зокрема, це шкода, пов'язана з пошкодженням транспортного засобу потерпілого.

Згідно з п. 35.1. п. 36.2. ст. 35 вищевказаного Закону страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику заяву про страхове відшкодування.

За змістом абз. 5 ч. 2 ст. 36 вищевказаного Закону у разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплата збільшується на кількість днів такого прострочення.

Таким чином, позивач мав право подати заяву про виплату страхового відшкодування до 13.06.2014 року, проте подав її лише 23.07.2014 року, у зв'язку з чим прострочення склало 40 днів, на які відповідач - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» має право збільшити строк для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату до 04 грудня 2014 року.

Однак, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не прийняло рішення про здійснення страхового відшкодування, або про відмову у здійсненні страхового відшкодування, не здійснив жодних дій направлених на виплату страхового відшкодування.

Як було зазначено вище, відповідно до висновків авто-товарознавчого дослідження № 195/14 від 07.06.2014 року, вартість матеріального збитку заподіяного автомобілю, належного позивачу складає 54 016,46 грн.

Відповідно до п. 9.2. ст. 9 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50 тисяч гривень на одного потерпілого.

Разом з тим, сума страхового відшкодування, яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» повинна бути зменшена на суму франшизи у розмірі 500,00 грн., яка передбачена полісом обов'язкового страхування цивільної відповідальності № АС/4364228.

Що стосується доводів представника ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про те, що суд необґрунтовано стягнув з нього ПДВ у сумі 13 145,75 грн., з посиланням на те, що у суму відшкодування шкоди включений зазначений ПДВ, проте позивач не оплатив його при здійсненні ремонту пошкодженого автомобіля, є безпідставними і необгрунтованими.

Так, для вирішення питань щодо підстав для відшкодування сум ПДВ, необхідно встановлення наявності двох обставин: 1) фактичне здійснення ремонту автомобіля; 2) чи зареєстрований надавач послуг з ремонту автомобіля є платником ПДВ.

Позивачем надані два документи, які визначають розмір завданої його автомобілю шкоди:

по-перше - це висновок автотоварознавчої експертизи, яким згідно діючої в Україні Методики автотоварознавчого дослідження розраховані наступні складові матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобілю по-перше - вартість відновлювального ремонту у розмірі 91087,47 грн., до якої включено вартість запасних частин у розмірі 65728,73 з націнкою у розмірі ПДВ 20% на суму 13145,75 грн. на яку позивач просить зменшити суму страхового відшкодування;

по-друге - вартість матеріального збитку у розмірі 54016,46 грн., яка розрахована за формулою з урахуванням вартості запчастин (з націнкою 20% ПДВ), ремонтних робіт (без націнки 20%); вартості матеріалів (без націнки) та коефіцієнту фізичного зносу.

Враховуючи, що позивач ставив питання про стягнення з відповідача суму матеріальної шкоди, яка прирівнюється до вартості відновлювального ремонту автомобіля, а не суму завданого збитку, яка згідно висновку автотоварознавчого дослідження складає 91 087 грн. з урахуванням ПДВ, то доводи апелянта з приводу того, що суд стягнув з нього суму ПДВ, є необґрунтованими.

Саме про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу, а не про суму завданого збитку йдеться в п. 36.2 ст.36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на який посилається апелянт.

Крім того, позивач надав суду Акт виконаних робіт від 16.10.2014 року, який свідчить про фактичне здійснення ремонтних робіт за власний рахунок (а.с.93). Вартість запасних частин, зазначена в даному акті не включає ПДВ, оскільки використані деталі не є новими, а їх вартість є суттєво нижчою ніж вартість аналогічних запасних частин з урахуванням ПДВ, визначена в ремонтній калькуляції висновку автотоварознавчого дослідження.

Згідно Акту виконаних робіт від 16.10.2014 року МПП «Юком» дійсно не зареєстрований платником ПДВ, однак в цьому Акті виконаних робіт не включена вартість ПДВ, оскільки позивач таких витрат при здійсненні ремонту автомобіля не поніс.

Таким чином, з урахуванням того, що положення ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого страховик відшкодовує фактичні витрати на проведення відновлювального ремонту, а фактична вартість ремонтних робіт (а не суми завданого збитку) визначена як на підставі висновку автотоварознавчого дослідження (у сумі 91087,47грн з врахуванням ПДВ та 77 941.72 без врахуванням ПДВ), так і на підставі Акту виконаних робіт перевищує ліміт відповідальності страховика у розмірі 50 000 грн., суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності, за вирахуванням франшизи.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про необхідність стягнення на користь позивача з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» пені за несвоєчасне виконання зобов'язання зі сплати страхового відшкодування, з огляду на наступне.

Так, у відповідності до п.4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика за ст. 992 ЦК України, відповідно до якої у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

За кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (пункт 36.5 статті 36 Закону).

Таким чином, враховуючи, що рішення про здійснення виплати мало бути прийняте відповідачем ще 04 грудня 2014 року, термін прострочення станом на день подання уточненого позову складає 260 днів.

Виходячи з розрахунку суми пені, яка надана позивачем до суду, з яким повністю погоджується колегія суддів, її загальна сума склала 17 638,28 грн., та яка підлягає стягненню з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача ОСОБА_3

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача підлягають стягненню втрати від інфляції та три відсотки річних, виходячи з наступного:

Так, суд правомірно вказав, що зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а тому таке зобов'язання є грошовим і в разі прострочення його виконання настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, зокрема сплата суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми (аналіз Верховного Суду України від 30 червня 2011 р. судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування). Аналогічна правова позиція підтверджена й судовою практикою Верховного Суду України (постанова Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12).

З цих підстав проценти річних, так само як і інфляційні втрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання і на відміну від пені не є санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процентів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оскільки інфляційні нарахування на суму боргу та 3% річних є наслідком невиконання грошового зобов'язання, то ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання.

Враховуючи, що відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора, зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, колегія суддів дійшла висновку про необхідність стягнення з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивача суму втрат від інфляції, яка складає 20 953,98 грн. та 3% річних, які складають 1 057,81 грн.

При цьому колегія суддів погоджується з розрахунком виплат, які здійснені судом, оскільки вони не спростовані матеріалами справи та заявником апеляційної скарги.

Рішення, в частині стягнення завданої шкоди на користь позивача з відповідача ОСОБА_4 у сумі 4016,46 грн. та судового збору у сумі 42,77 грн., в апеляційному порядку не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко