АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 642/9777/15-ц Головуючий суддя І інстанції Євтіфієв В. М.
Провадження № 22-ц/790/5256/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори про відшкодування шкоди завданої майну фізичних або юридичних осіб
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Коровіна С.Г.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про стягнення матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третьої особи Товариства з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта» про відшкодування майнової шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що 6 серпня 2015 року близько 21 год. 05 хв., ОСОБА_2, керуючи автомобілем Daewoo, номерний знак НОМЕР_1, в м.Харкові по вул. Ляпунова, в порушення вимог п. 8.7.3 Правил дорожнього руху України проїхав перехрестя з проспектом Леніна на червоний сигнал світлофора, в результаті чого сталося зіткнення з автомобілем Honda, номерний знак НОМЕР_2, яким він керував.

Постановою апеляційного суду Харківської області від 5 листопада 2015 року відповідач визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

В результаті зіткнення пошкоджено автомобіль Honda, яким він керував.

Відповідно до висновку автотоварознавчої експертизи розмір матеріальної шкоди в результаті ДТП складає 179545 грн. 52 коп.

Цивільно - правову відповідальність ОСОБА_2 застраховано в Товаристві з додатковою відповідальністю «Страхове товариство «Домінанта», яке сплатило йому 49000 грн. Ця сума тільки частково покриває завдану матеріальну шкоду.

Просить стягнути матеріальну шкоду в сумі 130545 гр. 52 коп. (179545,52 - 49000 = 130545,52 ), витрати на проведення експертизи, правову допомогу та судовий збір.

Відповідач позовні вимоги визнав частково. Вказав, що він не згоден з розміром шкоди та у нього відсутні кошти для їх виплати.

Третя особа ТзДВ «Страхове товариство «Домінанта» вказала, що в результаті транспортної пригоди позивачу було виплачене страхове відшкодування у розмірі 49000грн. за вирахуванням франшизи.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, спричинену джерелом підвищеної небезпеки в сумі 59361грн. 60коп., судові витрати 2412.45грн., а всього стягнуто 61774 грн. 05 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Зазначає, що судом за відсутності клопотань з будь-якої з сторін які брали участь в справі, з власної ініціативи, порушуючи принцип диспозитивності й змагальності цивільного процесу, був витребуваний звіт 22-D/14/1 приватного оцінювача, складений на замовлення страхової компанії, відповідно до якого вартість відновлюваного ремонту автомобіля Honda в результаті ДТП 06 серпня 2015 року складає 108 361 грн. 60 коп.

Вважає даний звіт неналежним доказом. На відміну від експертного авто товарознавчого дослідження, звіт 22-Р/14/1 приватного оцінювача не був виконаний відповідно до ОСОБА_3, що підтверджується як його змістом, так і висновком, який визначає не розмір матеріальної шкоди спричиненої позивачу, а саме «вартість відновлюваного ремонту».

Зазначає, що отримання суми страхового відшкодування не свідчить, що він погодився зі звітом страхової компанії. Про встановлений звітом розмір матеріальної шкоди, йому стало відомо під час розгляду справи та після витребування з власної ініціативи звіту судом. Матеріали справи не містять жодного доказу начебто його згоди зі звітом страхової компанії 22-0/14/1 та посилання на цей факт в рішенні є лише припущенням.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 06 серпня 2015 року сталася дорожньо-транспортна пригода, винним у скоєнні якої визнано ОСОБА_2 згідно постанови апеляційного суду Харківської області від 05 листопада 2015 року. В результаті ДТП автомобіль Honda, яким керував ОСОБА_1, зазнав механічних пошкоджень.

Згідно звіту про вартість матеріального збитку, складеного страховою компанією, вартість відновлювального ремонту у урахуванням зносу становить 108361 грн. 60 коп.

Відповідно до вимог ст.ст. 1187 ч. 1,2; 1188; 1194 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Стягуючи з відповідача різницю між цією сумою у розмірі 108361 грн. 60 коп. та сплаченим страховим відшкодуванням у сумі 49000 грн. суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що ця сума і є сумою відновлювального ремонту.

Заперечуючи проти стягнення цієї суми позивач зазначає, що висновок страхової компанії не є належним доказом розміру спричиненої шкоди, оскільки витребуваний судом з власної ініціативи; безпідставно не взято до уваги наданий ним висновком експертного товарознавчого дослідження; висновок оцінювача не був виконаний відповідно до ОСОБА_3 товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої спільним наказом Міністерства юстиції та Фонду державного майна України №142/5/2092 від 24 листопада 2003 року.

Погодитись з такими доводами не можна.

І висновок оцінювача страхової компанії, проведений 15 листопада 2015 року, і висновок експертного дослідження ХНДІСЕ ім. засл. проф. ОСОБА_3, складений 16 вересня 2015 року не є висновками експертизи.

Ці висновки складалися згідно заяви страхової компанії і згідно заяви особисто ОСОБА_1, судом експертиза не призначалася.

Допит в судовому засіданні в якості експерта особи, яка проводила оцінку шкоди згідно заяви ОСОБА_1 також не свідчить про проведення експертизи, оскільки ухвала про проведення експертизи в судовому засіданні не виносилася.

Щодо витребування дослідження зі страхової компанії за ініціативою суду, то колегія виходить з вимог ст. 10 ЦПК України, яким визначено, що суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин по справі.

При цьому представник позивача не заперечує, що суд ставив на обговорення сторін це питання.

Безпідставне посилання позивача і щодо неправильності звіту страхової компанії, оскільки ними вираховується сума відшкодування відновлювального ремонту, враховуючи втрату товарного виду автомобіля, що не є правильним, оскільки згідно ОСОБА_3 розмір втрати товарної вартості включається до суми матеріального збитку, а тому він як власник автомобіля має право на відшкодування збитків і у цій частині.

Вимогами ст. 1192 ЦК України чітко визначено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, а тому стягненню підлягає сума необхідна саме для відновлення пошкодженої речі.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права , підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 06 липня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: