АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5304/14-ц 22-ц/774/1128/К/16
Справа № 215/5304/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1128/К/16 суддя Тарасенко О.В.
Категорія - 20 (ІV) Суддя - доповідач Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді - Зубакової В.П.,

суддів - Митрофанової Л.В., Михайлів Л.В.

за участю секретаря - Чубіної А.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» на заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2014 року Публічне акціонерне товариство «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» (надалі - ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача заборгованості за спожиту, але не обліковану електричну енергію, внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією (ПКЕЕН) для населення, 3% річних від простроченої суми та інфляції.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що позивач відповідно до Закону України Про електроенергетику та ПКЕЕН є постачальником електричної енергії споживачам. Відповідач ОСОБА_2 згідно ЗУ „Про електроенергетику, ЗУ „Про житлово-комунальні послуги, ЗУ „Про захист прав споживачів є споживачем Криворізьких міських електричних мереж, на нього відкрито особовий рахунок М 7128158. 22.11.2012 року у квартирі відповідача за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Треньова, буд. 8/1, контролерами енергопостачальника ОСОБА_3, інженером ОТА ОСОБА_4, ОСОБА_5 та електромонтером ОСОБА_6 у відповідності із п.37 ПКЕЕН було проведено перевірку дотримання ПКЕЕН, в результаті якої було виявлено порушення п. 48 ПКЕЕН, а саме: безоблікове користування електроенергією - накид проводів на лінію електропередач сусіднього домоволодіння, після відключення прихованим способом. Порушення продемонстровано споживачу та усунено. Даний факт порушення ПКЕЕН зафіксований актом № Д 019228 від 22.11.2012 року, який підписаний трьома представниками енергопостачальника та самим споживачем.

На підставі зазначеного акту про порушення ПКЕЕН відповідно до п. 53 ПКЕЕН, п. 1.2, 3.1., 3.2, 3.1, 3.7 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, було виконано розрахунок суми заборгованості за період з 22.11.2009 року по момент виявлення порушення ПКЕЕН, тобто 22.11.2012 року.

У зв'язку з наведеними обставинами позивач просив суд: стягнути з відповідача на його користь заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію за період з 22.11.2009 року по 22.11.2012 року у сумі 13 815 грн. 08 коп., 3% річних у сумі 640,41 грн., збитки від інфляції з індексом 1.121, що становить 1674,46 грн., а всього - 16 129 грн. 95 коп., а також судові витрати в розмірі 243 грн.60 коп.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року, позов ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за спожиту, але не обліковану електричну енергію внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергію для населення в розмірі 13 815 грн.08 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп. в іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 18 листопада 2015 року касаційну скаргу ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» задоволено частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, суд першої інстанції, посилаючись на норми ч. 3 ст. 118 ЦПК України, якою передбачено повернення позовної заяви, ухвалив рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, чим позбавив позивача повторно звернутися до суду з аналогічним позовом. Крім того, представник позивача вважає, що в ситуації коли позовна заява вже прийнята судом до розгляду, суд повинен був розглядати справу по суті і виносити відповідне рішення.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не зявився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся неодноразово за останньою відомою адресою місця проживання та реєстрації (АДРЕСА_1 а.с. 12). Повідомлення про розгляд справи неодноразово повертались до суду без вручення у звязку з його відсутністю за цією адресою.

Згідно ч. 1 ст. 303-1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом двох місяців з дня постановлення ухвали про прийняття апеляційної скарги до розгляду.

Згідно із ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Вищенаведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєрів за адресою, зазначеною стороною або іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у розгляді справи, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Згідно ч.1 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування) або місцезнаходження під час провадження у справі. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка (кореспонденція) надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Як вбачається з матеріалів справи, місце проживання відповідача ОСОБА_2 зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 12) і саме цю адресу зазначено позивачем при зверненні до суду з даним позовом у вересні 2014 року (а.с. 2).

Оскільки, відповідач ОСОБА_2 не надавав суду відомості щодо зміни місця проживання, колегією суддів було направлено судові повідомлення за його зареєстрованим місцем проживання, однак всі судові повідомлення було повернуто до суду апеляційної інстанції у звязку з його відсутністю за цією адресою (а.с. 173-174, 177-178, 188-189, 190-191, 201-202, 216-217, 224-225, 231-232).

Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 74,77 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 вважається таким, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи.

Крім того, відповідач ОСОБА_2 у суді першої інстанції надав заяву про отримання судової повістки в електронній формі за допомогою SMS-повідомлення за телефонним номером 933 у відповідності до Порядку надсилання учасниками судового процесу текстів судових повісток у вигляді SMS-повідомлень, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 01.06.2013 року №73, однак SMS-повідомлення не були доставлені через недоступність абонента (а.с. 20, 193, 222, 223), про що Програмою автоматизованого документообігу апеляційного суду Дніпропетровської області (Д-3) сформовано довідки в електронному вигляді.

Представник позивача ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», будучи завчасно належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за його апеляційною скаргою (про що свідчить розписка представника позивача ОСОБА_7 - а.с. 219), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив.

Зважаючи на те, що справа перебуває у провадженні апеляційного суду Дніпропетровської області тривалий час (з 22 квітня 2016 року) та численні судові засідання відкладалися через неможливість вручити відповідачу ОСОБА_2 судову кореспонденцію, а також виходячи з обовязковості для суду положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо розумних строків розгляду судової справи та висновків Європейського суду з прав людини, викладених в рішенні у справі «Калашников проти Росії», а також вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, та зважаючи на приписи ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», суд першої інстанції керувався ч. 3 ст. 118 ЦПК України та виходив з того, що позивач, до звернення до суду з даним позовом, не звертався із заявою про видачу судового наказу.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений судом з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» відповідно до Закону України Про електроенергетику та Правил користування електричною енергією для населення (надалі ПКЕЕН), затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1357 від 26 липня 1999 року, постачає електричну енергію споживачам.

Відповідач ОСОБА_2 є споживачем Криворізьких міських електричних мереж, відповідно до ЗУ Про електроенергетику, ЗУ Про житлово-комунальні послуги, ЗУ Про захист прав споживачів, на нього відкрито особовий рахунок № М 7128158.

22 листопада 2012 року у квартирі відповідача за адресою: АДРЕСА_2, контролерами енергопостачальника: контролером ОСОБА_3, інженером ОТА ОСОБА_4, інженером ОКДО ОСОБА_5 та електромонтером ОСОБА_6 у відповідності із п.37 ПКЕЕН було проведено перевірку дотримання ПКЕЕН, в результаті якої було виявлено порушення п. 48 ПКЕЕН, а саме: безоблікове користування електроенергією - накид проводів на лінію електропередач сусіднього домоволодіння, після відключення прихованим способом. Порушення продемонстровано споживачу та усунено.

Факт порушення ПКЕЕН зафіксований актом № Д 019228 від 22.11.2012 року, який підписаний трьома представниками енергопостачальника та самим споживачем ОСОБА_2, яким не було внесено жодних зауважень чи застережень до акту.

Відповідно до ч.1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при вирішенні справи.

З огляду на зміст заявлених вимог, предметом доказування у даній справі є обставини, повязані із дотриманням споживачем ПКЕЕН.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач на їх підтвердження надав акт № Д 019228 від 22.11.2012 року, яким встановлено факт порушення за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Треньова, буд. 8/1.

Пунктом 53 Правил користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року № 1357 (надалі ПКЕЕН) зі змінами на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі виявлення представником енергопостачальника порушення споживачем правил користування електричною енергією, у тому числі фактів розкрадання електричної енергії, складається акт, який підписується представником енергопостачальника та споживачем. Один примірник акта вручається споживачу, другий залишається у енергопостачальника. Споживач має право внести до акта свої зауваження.

У разі відмови споживача від підпису в акті робиться позначка про відмову. Акт вважається дійсним, якщо його підписали три представники енергопостачальника.

Акт про порушення цих правил розглядається комісією з розгляду актів, що утворюється енергопостачальником і складається не менш як з трьох уповноважених представників енергопостачальника.

Оскільки акт підписаний трьома представниками енергопостачальника та самим споживачем ОСОБА_2, то він є дійсним.

Отже, саме вказаний акт є не тільки фіксацією встановленого при перевірці, проведеної енергопостачальником, порушення ПКЕЕН споживачем ОСОБА_2, а й засобом доказування по справі.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Жодних доказів в спростування наявності факту порушення ПКЕЕН, у відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідачем не надано.

За положеннями ст. 26 Закону України «Про електроенергетику» та п. 48 Правил на споживача електроенергії покладається відповідальність згідно із законодавством, зокрема за розкрадання електричної енергії у разі самовільного підключення до електромереж і споживання електричної енергії без приладів обліку.

За змістом п. 53 ПКЕЕН розмір відшкодування збитків, заподіяних енергопотсачальнику внаслідок користування електричною енергією обчислюється відповідно до Методики визначення обсягу та вартості електроенергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженою постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 року № 562.

Перевіряючи розрахунок збитків, наданий позивачем, колегія суддів погоджується з його розміром в сумі 13 815,08 грн. (а.с. 6) й вважає, що при його обчисленню позивач, у відповідності допп. 6 п. 3.1, п. 3.2, пп. «а» п. 3.3, п. 3.5 Методики зі змінами чинними на час виникнення спірних правовідносин, вірно використав формулу 2.7 Методики: W доб.с.п. = P с.п. х t вик.с.п., де P с.п. потужність самовільного підключення, яка визначається виходячи з допустимого тривалого струму, що може протікати по колу самовільного підключення. При цьому, P с.п. визначається за формулою 2.8. Методики (у разі підключення до однієї фази) та дорівнює І х U ном.фаз х cos?, де І сила струму, визначена, виходячи з найменшої поперечної площі перерізу проводів (кабелів), що використані в самовільному підключенні до мережі та допустимого тривалого струму, який може ними протікати (згідно з главою 1.3. Правил улаштування еклетроустановок), А; U ном.фаз номінальна напруга, кВ; cos? cos кута між фазною напругою Uфаз та струмом навантаження , який протікає тією самою фазою, що виміряний з дотриманням чинного законодавства у сфері метрології. У разі відсутності приладів, за допомогою яких визначається фактична величина cos?, cos? приймається рівним 1 (при активному навантаженні електроустановки споживача) або 0,9 (при змішаному навантаження). t вик.с.п. це час використання самовільного підключення, він приймається за 8 год. протягом доби.

Погоджується колегія суддів і з визначеним позивачем розрахунковим періодом для визначення суми відшкодування збитків. Так, згідно пп. «в» п. 3.3 Методики у разі самовільного підключення споживачем електроустановок, струмоприймачів або проводів до електричної мережі після припинення електропостачання у звязку з порушенням ПКЕЕН розрахунок вартості необлікованої електроенергії здійснюється за кількістю днів із дня припинення електропостачання електроустановки споживача до дня повторного припинення електропосатачання. Припинення постачання електроустановки споживача було здійснено 07 травня 2007 року (а.с. 4), а порушення ПКЕЕН виявлено 22.11.2012 року, у звязку з чим енергопостачальником розраховано збитки за період, що не перевищує трьох років, тобто з 22.11.2007 року по 22.11.2012 року.

Отже, розмір збитків позивачем вірно визначено у сумі 13 815,08 грн., і саме вказана сума збитків й підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Згідно зі статтею 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої ;статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлена відповідальність за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені.

Предметом регулювання цього Закону є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг.

Суб'єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Разом із тим, відповідно до загальних умов виконання зобов'язання, установлених статтею 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Недотримання таких вимог призводить до порушення зобов'язань.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом ч. 1 ст. 901, ч. 1 ст. 903 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки за невиконання або неналежне виконання зобов'язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов'язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

До такого ж висновку прийшла колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ при постановленні ухвали від 18 листопада 2015 року, якою рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 02 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 червня 2015 року по даній справі скасовано, справу передано на новий розгляд до Тернівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області. Згідно ж ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Отже, ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» має право на стягнення з відповідача штрафних санкцій за прострочення виконання зобовязання, передбачених ч.2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки, розрахунок розміру відшкодування збитків по акту № Д 019228 від 22.11.2012 року отримано споживачем ОСОБА_2 04 грудня 2012 року (а.с. 6), колегія суддів погоджується з доводами ПАТ «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО», що з 05.01.2013 року відповідачем порушено строки виконання зобовязань та з нього підлягають стягненню три відсотка річних, згідно ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог, за період 05.01.2013 року по 22.07.2014 року в розмірі 640,41 грн., а також інфляційні втрати згідно, ст. 11 ЦПК України в межах позовних вимог, за період 05.01.2013 року по 22.07.2014 року в розмірі 1 674,46 грн. (а.с. 2-зворот: розрахунок позивача, який є вірним та відповідачем не оскаржується), отже саме вказані суми й підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені ним судові витрати за подачу позовної заяви в загальному розмірі 511,56 грн., які складаються з судового збору за подання позовної заяви в сумі 243,60 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 267,96 грн. (а.с. 1, 155, 158).

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» - задовольнити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 24 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» до ОСОБА_2 про стягнення вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» 16 129 (шістнадцять тисяч сто двадцять девять) гривень 95 копійок на відшкодування збитків, завданих порушення споживачем Правил користування електричною енергією для населення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 акціонерного товариства «ДТЕК ДНІПРООБЛЕНЕРГО» понесені судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 511 (пятсот одинадцять) гривень 96 копійок.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: