АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/937/16-ц 22-ц/774/1147/К/16
Справа № 212/937/16-ц Головуючий у першій
Провадження № 22-ц/774/1147/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 (ІV) Доповідач Бондар Я.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 вересня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Зубакової В.П., Митрофанової Л.В.

секретар: Чубіна А.В.

за участю позивача - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2016року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 09.11.2009 року ОСОБА_2 отримала кредит на платіжну картку у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 4000 грн., розмір якого в подальшому неодноразово змінювався, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за договором в частині сплати кредитного ліміту та відсотків за його користування, виникла заборгованість, яка станом на 07.02.2016 року склала 21843,96 грн., й яку в добровільному порядку відповідач не сплатила.

За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму заборгованості, яка складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 9365,98 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 10299,70 грн.; заборгованості за пенею та комісією в розмірі 900 грн.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 1028,28 грн., а також сплачений судовий збір в розмірі 1378 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2016року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 12 травня 2016 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що суд не врахував чинності дії кредитної картки відповідача, який пролонговано й здійснено перевипуск картки відповідача на строк дії до 30.06.2017 року, факт користування кредитною карткою та вчинення дій відповідачем щодо погашення заборгованості за кредитом, що свідчить про переривання строку позовної давності та відсутність підстав для його застосування.

У судове засідання сторони, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, не зявилися. Оскільки відповідно до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливе здійснити її розгляд за їх відсутності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 09 листопада 2009 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», назва якого, згідно рішення загальних зборів акціонерів від 30.04.2009 року змінена на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 24) та ОСОБА_2 на підставі поданої нею заяви укладено кредитний договір б/н, за умовами якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 4000 гривень 00 копійок у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № 258584 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік (2,5% на місяць) на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до змісту заяви відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку складають кредитний договір (а.с. 13).

Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за вказаним кредитним договором не виконала, що призвело до виникнення заборгованості.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався ч.4 ст. 267 ЦПК України й виходив з того, що оскільки відповідач ОСОБА_2 перестала виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування ним, починаючи з 25 грудня 2009 року, а відповідач предявив позов 17.02.2016 року, тобто після спливу загального строку позовної давності, то наявні підстави для його застосування.

Проте, погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від виконання зобовязань не допускається. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання (ст. 625 ЦК України).

Свої зобовязання за кредитним договором банк виконав належним чином, надавши відповідачу ОСОБА_2 кредит, однак остання взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконувала, вчасно не вносила платежі за користування кредитними коштами, що підтверджується розрахунком заборгованості, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Як передбачено ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Відповідно до змісту заяви позичальника від 09.11.2009 року строк дії кредитного договору, укладеного між сторонами, відповідає строку дії картки.

Згідно п.9.12 Умов та правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеного між сторонами кредитного договору, договір діє протягом 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той же строк (а.с. 13-18).

Згідно наданої позивачем інформації, картка № 258584 діє до серпня 2013 року, й після закінчення строку дії картки, її дію, й відповідно дію укладеного між сторонами кредитного договору, пролонговано банком згідно п. 9.12 Розділу І, п. 3.1.3 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг на строк до 30 червня 2017 року й здійснено перевипуск картки (після перевипуску картка № 835931).

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не належним чином виконувала свої зобовязання за кредитним договором, утворилася заборгованість, право вимоги дострокового погашення якої реалізував позивач, звернувшись 15.02.2016 року до суду з позовом.

Матеріалами справи доведено та не оспорювалося відповідачем факт порушення ОСОБА_2 зобов'язання стосовно щомісячного повернення частини кредитного ліміту, сплати процентів за користування ним, а також комісії за користування кредитною карткою.

Спір між сторонами виник з приводу наявності підстав для застосування строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якої заявлено ОСОБА_2 під час розгляду справи судом першої інстанції.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку, що строк позовної давності позивачем попущено, оскільки останні щомісячні платежі ОСОБА_2 перестала здійснювати починаючи з 25 грудня 2009 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно із чч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Верховний Суд України в постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів загальної юрисдикції, зробив висновок про те, що за умовами кредитного договору, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

Оскільки, укладений у справі кредитний договір передбачає щомісячне погашення відсотків по кредиту (п. 5.4 Розділу ІІ Умов та правил надання банківських послуг), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що перебіг позовної давності починається після несплати кожного чергового платежу.

Разом з тим, ч. 1 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, а в силу ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

З розрахунку заборгованості, а також з виписки по картковому рахунку позивача вбачається, що відповідач здійснювала платежі на погашення кредитної заборгованості протягом усього строку користування карткою, тобто протягом 2009-2016 років (а.с. 4-11, 47-52).

Вказаний факт спростовує висновок суду першої інстанції про припинення відповідачем ОСОБА_2 виконання своїх зобовязань за укладеним кредитним договором, починаючи з 25.12.2009 року й свідчить про переривання строку позовної давності.

Таким чином, предявивши 15.02.2016 року позов до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, позивач подав його в межах строку позовної давності, що вказує на відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності згідно поданої відповідачем заяви.

Отже, на підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку про обовязок відповідача ОСОБА_2 нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 4-11), а також враховуючи часткову сплату заборгованості відповідачем на час розгляду справи судом першої інстанції , що визнано позивачем та зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у загальному розмірі 17493,96 грн.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав, передбачених п.1, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Згідно матеріалів справи, позивачем за подання позовної заяви до суду першої інстанції сплачено судовий збір на суму 1378 грн., а за подання апеляційної скарги 1515,80 грн., всього на суму 2893,80 грн. (а.с. 1, 56).

Отже, на думку колегії суддів, судовий збір за подання позовної заяви підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволених вимог у розмірі 2317,45 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п.1, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 01 квітня 2016року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору б/н від 09 листопада 2009 року у загальному розмірі 17493,96 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 2317,45 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Я.М.Бондар

Судді: В.П. Зубакова

ОСОБА_3