Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4814/15-ц Головуючий у 1-й інст. Щербак Д. С.
Категорія 27 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Миніч Т.І., Талько О.Б.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду із вказаним позовом. Посилалося на те, що 21 грудня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № ZRS4АК04040016, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 70 180 грн. строком до 21 грудня 2009 року зі сплатою 1,34 % на місяць. ОСОБА_1 порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 28 липня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 125 795 грн. 62 коп. Від цієї суми позивач відрахував заборгованість у розмірі 63 862 грн. 38 коп., яка була стягнута з відповідача за судовим рішенням. Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 61 933 грн. 24 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 04.12.2015 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі Банк, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність судового рішення, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості у відповідача перед Банком та безпідставно не застосував до спірних правовідносин положень ст. ст. 525, 526, 598, 599, 610, 611, 1048 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 10 009 грн. 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 липня 2016 року рішення Апеляційного суду Житомирської області від 09 лютого 2016 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог ? відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 21 грудня 2006 року між сторонами укладений кредитний договір № ZRS4АК04040016, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 70 180 грн. строком до 21 грудня 2009 року зі сплатою 1,34 % на місяць /а.с.10-11/.

Неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості.

У лютому 2009 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яка станом на 15 січня 2009 року становила 36 449 грн. 86 коп.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 04 жовтня 2011 року, в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено за безпідставністю позовних вимог /а.с.27-28/.

Судовими рішеннями встановлено, що станом на 23 лютого 2009 року заборгованість ОСОБА_1 перед банком відсутня.

ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про витребування майна з чужого незаконного володіння, а саме автомобіля ГАЗ, який був предметом застави за кредитним договором № ZRS4АК04040016, посилаючись на те, що заборгованості перед банком не має.

Також рішеннями встановлено, що прострочення боржника перед кредитором наступило з вини останнього, а тому суд відстрочив виконання зобов'язання за кредитним договором від 21 грудня 2006 року з 30 грудня 2008 року до фактичного повернення заставного автомобіля банком.

Відповідно до ч. ч. 2, 4 ст. 613 ЦК України, якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обов'язок, виконання зобов'язання може бути відстрочене на час прострочення кредитора. Боржник за грошовим зобов'язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Проте, рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року не виконано, автомобіль ОСОБА_1 Банком не повернуто.

Натомість, знаючи про наявність зазначеного судового рішення, ПАТ КБ «ПриватБанк» у грудні 2011 року звернулося до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ПАТ „Акцент-Банк", ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки і заочним рішенням цього суду від 17.01.2012 року звернуто стягнення на автомобіль ГАЗ, який був предметом застави за кредитним договором № ZRS4АК04040016 від 21.12.2006 року /а.с.70/.

В подальшому, у січні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до відповідача з позовом про стягнення заборгованості і рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року стягнуто заборгованість за кредитним договором від 21 грудня 2006 року у розмірі 63 862 грн. 38 коп., з яких: 4 802 грн 16 коп. - заборгованість за кредитом; 37 979 грн 93 коп. - заборгованість за відсотками; 1 126 грн 92 коп. - заборгованість за комісією; 19 953 грн 37 коп. - пеня /а. с. 6/.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Житомирської області від 9 лютого 2016 року Вищий спеціалізований суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказав, що відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Однак указане рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 березня 2013 року містить взаємовиключні обставини, які не спростовані жодною із сторін.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідач до суду апеляційної інстанції не з'явився, у письмових запереченнях наполягав на необхідності виконання позивачем рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року, заперечував про обізнаність з рішеннями Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» пояснив, що позивачу було відомо про наявність рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 16 червня 2010 року. Невиконання вказаного рішення пояснювалось відсутністю виконавчого листа для примусового виконання рішення.

Проте, зазначена обставина не перешкоджала виконати рішення суду в добровільному порядку.

Однак нехтування позивачем судовим рішенням від 16.06.2010 року зводилось не лише до його невиконання, а й до пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки /автомобіля ГАЗ/ та пред'явлення позову про стягнення заборгованості.

При цьому пред'явлення позивачем позову до іншого суду та неповідомлення про наявність судового рішення, яке безпосередньо впливає на наслідки розгляду справи в силу положень ч.3 ст.61 ЦПК України, свідчать про недобросовісність дій позивача, які призвели до ухвалення взаємовиключних рішень.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що вимоги позивача є безпідставними і в їх задоволенні правомірно відмовлено судом першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді