Справа № 426/2368/16-ц
РІШЕННЯ

іменем України

/заочне/

01 червня 2016 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі: головуючого судді - Реки А.С., при секретарі Гапич К.В., розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Сватове цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

Встановив:

У квітні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк», від імені якого діє представник за довіреністю, предявило дійсний позов. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначили, що 17.09.2008 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» ( далі за текстом Первинний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6 (далі за текстом кредитний договір), відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 56790 грн. Позивач свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідач у порушення норм Цивільного кодексу України та умов договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 04.03.2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 17443,99 грн.; 1277,89 грн. заборгованість за відсотками; 10778,33 грн. заборгованість по комісії; 795,06 грн. - штраф, а всього на суму 19516,99 грн., яку просили стягнути з відповідача.

В судове засідання ПАТ «Альфа-Банк» уповноваженого представника не направило, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Проти винесення по справі заочного рішення не заперечували.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що є відомості в матеріалах справи, причини неявки суд не повідомив.

У відповідності із ч.1 ст.224 ЦПК України, судом ухвалено розгляд справи в заочному порядку.

Суд, дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними позовних вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

З матеріалів справи вбачається, що 17.09.2008 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ПростоФінанс» було укладено кредитний договір № 6, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у сумі 56790 грн., для купівлі автомобіля. (а.с. 4-6).

18 тавня 2012 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю (далі за тесктом Договір відступлення), відповідно до якого ПАТ «Альфа-Банк» зобовязувалось передати гроші кошти в розпорядження ТОВ «ПростоФінанс», а ТОВ «ПростоФінанс» зобовязувалось відступити ПАТ «Альфа-Банк»свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, Товариство з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» було відступлено право грошової вимоги за кредитним договором №6 від 19.09.2008 року Публічному акціонерному товариству «Альфа-Банк». Відповідно до зазначеного договору, сторони свої зобовязання повністю виконали ПАТ «Альфа-Банк» передало грошові кошти, а ТОВ «ПростоФінанс» відступило свої права грошової вимоги до боржників за кредитним договором, перелік яких міститься в Додатку №1 до Договору відступлення.

Відповідно до ч.1 ст.1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання клієнта перед фактором.

Відповідно до ст.1080 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника.

Відповідно до ст..1080 ЦК України, договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Відповідно до ст.1084 ЦК України, якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги.

Відповідно до ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості первинний кредитор свої зобовязання за Кредитним договором виконав.

Згідно положень ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч.1 ст.1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч.1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до положень частини 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язань або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідач належно не виконував свої зобов'язання за договором, внаслідок чого станом на 04.03.2016 року виникла прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 17443,99 грн.; 1277,89 грн. заборгованість за відсотками; 10778,33 грн. заборгованість по комісії; 795,06 грн. - штраф (а.с. 25).

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № 6 від 17.09.2008 року в сумі 19516,94 грн., є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Розмір заборгованості та його розрахунок відповідачем не спростований.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 526, 610-612, 625, 638, 1050, 1054, 1055, 1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с.Маньківка, вул. Садова, буд. 7, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (МФО 300346, ) заборгованість за кредитним договором № 6 від 17.09.2008 року в розмірі 19516 (девятнадцять тисяч пятсот шістнадцять) грн. 94 коп.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2., с.Маньківка, вул. Садова, буд. 7, на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (МФО 300346, ) судовий збір в розмірі 1378 (одна тисяча триста сімдесят вісім) грн..

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення десятиденного строку на подання апеляційної скарги.

Відповідач має право оскаржити заочне рішення у десятиденний строк з дня отримання копії рішення суду, шляхом подання відповідної письмової заяви до Сватівського районного суду Луганської області.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області шляхом подання через Сватівський районний суду Луганської області у десятиденний строк з дня проголошення заочного рішення апеляційної скарги.

Повний текст було виготовлено 03.06.2016 року.

Суддя А.С. Река