Ухвала

іменем україни

26 жовтня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до страхової компанії «Еталон» про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним вище позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 квітня 2013 року між ним та страховою компанією «Еталон» (далі - СК «Еталон») було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Предметом договору є забезпечений транспортний засіб Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить йому на праві власності.

17 серпня 2013 року о 07 год. 10 хв. ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_2, по вул. Сумгаїтській у м. Черкаси біля будинку № 10 виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з його (позивача) автомобілем, який зазнав механічних пошкоджень.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

Позивач зазначав, що у вказані у договорі строки звернувся до відповідача з повідомленням про страховий випадок та механічні пошкодження забезпеченого автомобіля. Згідно з рахунком-фактурою вартість ремонтних робіт та запасних частин його автомобіля склала 18 945 грн.

Не погоджуючись із вартістю ремонтних робіт, СК «Еталон» повторно направила зазначений автомобіль для проведення автотоварознавчого дослідження, згідно з висновком якого вартість майнового збитку склав 25 034 грн 84 коп.

Однак відповідач лише частково визнав вимоги, погодившись сплатити йому 4 229 грн 40 коп.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_5 просив стягнути з СК «Еталон» страхове відшкодування в сумі 25 034 грн 84 коп. та вартість проведення діагностики в сумі 48 грн, всього 25 082 грн 84 коп.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено та стягнуто з СК «Еталон» на користь позивача страхове відшкодування в сумі 25 034 грн 84 коп., судові витрати 229 грн 40 коп., всього 25 264 грн 24 коп.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 березня 2015 року заочне рішення суду першої інстанції скасовано і призначено справу до судового розгляду.

Під час розгляду справи ОСОБА_5 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача на його користь вартість страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції в сумі 43 423 грн 31 коп. та 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1 292 грн 63 коп., всього 44 715 грн 94 коп.

Заочним рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 07 вересня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з СК «Еталон» на користь ОСОБА_3 страхове відшкодування в розмірі 25 034 грн 84 коп., інфляційні втрати в сумі 18 306 грн 47 коп., 3 % річних в розмірі 1 292 грн 63 коп. та судові витрати в сумі 229 грн 40 коп., всього 44 863 грн 34 коп.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду, справу направити на новий розгляд.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не повністю відповідає.

Судом встановлено, що 17 серпня 2013 року о 07 год. 10 хв. по вул. Сумгаїтській у м. Черкаси біля будинку № 10 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів марки «Део Ланос», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_4, марки «Сузукі», державний номерний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, та Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_7 Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 серпня 2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн.

13 квітня 2013 року між ОСОБА_3 та СК «Еталон» укладено договір (поліс) обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2001821.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що належний на праві власності позивачу автомобіль Mitsubishi Lancer, державний номерний знак НОМЕР_1, зазнав механічних пошкоджень у дорожньо-транспортній пригоді, що є страховим випадком, а відтак відповідач зобов'язаний сплатити позивачеві страхове відшкодування відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та договору страхування.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд дійшов висновку про те, що у відповідача не виникло обов'язку сплачувати страхове відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 17 серпня 2013 року, оскільки таке відшкодування не передбачене договором страхування, укладеним між сторонами, та Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Зокрема, суд зазначив, що ОСОБА_3 має право вимоги про сплату страхового відшкодування до страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 перед третіми особами, або безпосередньо до особи, винної у завданні шкоди, - ОСОБА_4

Проте погодитися з висновком апеляційного суду не можна.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

У п. 22.1 ст. 22 цього Закону зазначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відмовляючи у позові, апеляційний суд виходив із того, що ОСОБА_3 у СК «Еталон» застрахував свою відповідальність перед третіми особами, а тому відповідно до п. 32.1 ст. 32 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди лише майну третьої особи. Згідно з п. 32.1 ст. 22 Закону страховик - СК «Еталон» - не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правова відповідальність відповідно до закону.

Суд вважав, що сплату страхового відшкодування ОСОБА_3 має право вимагати від страховика, який застрахував цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 перед третіми особами.

При цьому, суд не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 є третьою особою за страховим полісом АС 5267797, укладеним між ОСОБА_4 та СК «Еталон», чинним до 25 грудня 2013 року.

Тобто третя особа ОСОБА_4 також знаходиться в цивільно-правових відносинах із СК «Еталон», оскільки застрахував свою відповідальність перед третіми особами саме й цій страховій компанії і саме з його вини ОСОБА_3 була заподіяна майнова шкода.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції зазначені положення закону та обставини справи не врахував і не встановив, не дослідив страховий поліс АС 5267797, укладений між ОСОБА_4 та СК «Еталон», та не надав йому відповідної оцінки.

Крім того, суд не надав ніякої оцінки листу СК «Еталон» від 21 жовтня 2013 року (а. с.18), згідно із яким СК «Еталон» прийняла рішення про виплату ОСОБА_3 страхового відшкодування, але останній не погодився із визначеним розміром збитку.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131, 132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення у справі неможливо.

Наведене свідчить, що апеляційний суд не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 22 лютого 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик