БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/1173/16-ц
Провадження № 2/497/509/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Болград

Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кодінцевої С.В.,

за участю секретаря Сітченка М.М.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності, визнання угоди дійсною та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з вищеназваним позовом, та просять постановити рішення, яким:

- визнати поважними причини пропуску позовної давності, та поновити строк позовної давності для звернення до суду;

- визнати дійсним договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між відповідачем ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та від свого імені в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 (на даний час має прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що зареєстрований Бесарабською товарною біржею 08 серпня 2001 року, реєстраційний № 167-01.

- визнати за ними, позивачами право власності на цю квартиру у рівних частках по 1/3 за кожною.

В обґрунтування позовних вимог, позивачі посилаються на те, що 08 серпня 2001 року між позивачкою ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір купівліпродажу, відповідно до умов якого вона придбала у відповідача квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 за 9 304.00 гривен. При цьому вона передала відповідачу ОСОБА_4, зазначену суму коштів в рахунок оплати за придбану квартиру, а відповідач передав їй, та її дітям вказану квартиру у володіння та користування. В звязку з тим, що договір купівлі продажу квартири не був посвідчений нотаріально, вони, позивачі не можуть повною мірою володіти та користуватися належним їм майном та вимушені звертатися до суду з цим позовом.

В судове засідання позивачі не прибули, повідомлені належним чином (а.с.37). В позовній заяві зазначили клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.6).

Болградська міська рада Одеської області в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.36). Подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність її представника (а.с.40).

Відповідач ОСОБА_4, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.38). Надіслав до суду заяву про визнання позовних вимог, та розгляд справи у його відсутність (а.с.23-25).

Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судовим розглядом встановлено, що 08 серпня 2001 року між відповідачем ОСОБА_4 та позивачкою ОСОБА_1, яка діяла від свого імені в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 (на даний час має прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, було укладено договір купівлі-продажу, що зареєстрований Бесарабською товарною біржею 08 серпня 2001 року, реєстраційний № 167-01. Відповідно до умов цього договору, відповідач ОСОБА_4 продав, а позивачка ОСОБА_1 купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 39,7 кв.м., жилою площею 21,0 кв.м. за 9 304.00 гривен (а.с.21).

Договір купівлі продажу квартири був зареєстрований Бесарабською товарною біржею за реєстраційним номером 167-01 (а.с.21).

Згідно записів, наявних в домовій книзі для прописки громадян, проживаючих за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 був знятий у подальшому з реєстраційного обліку. Тоді як позивачі були зареєстровані за цією адресою з 13.08.2001 року (а.с.12-13).

Дані обставини свідчать про те, що сторони домовились щодо усіх істотних умов договору купівліпродажу зазначеної квартири і в повному обсязі виконали умови цього договору, а саме позивачка сплатила відповідачу ОСОБА_4 вартість цієї квартири в сумі 9 304.00 гривен, а відповідач передав позивачці цю квартиру у володіння та користування. Розпорядитися вказаною квартирою позивачі не в змозі, так як договір купівлі - продажу квартири відповідно до вимог ст.227 ЦК України в редакції 1963 року підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню.

Позивачка ОСОБА_6 змінила прізвище на ОСОБА_3, зареєструвавши шлюб з ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-ЖД № 208639 (а.с.14).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі ЦК УРСР).

Положеннями ст. 153 ЦК УРСР, визначено, що договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Стаття 227 ЦК УРСР, визначає, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу).

Згідно ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу.

Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов.

Зі змісту договору від 08.08.2001 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Бесарабській товарній біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов:

а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі;

б) якщо її учасниками є члени біржі;

в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня.

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України.

Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі.

Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам.

Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 08.08.2001 року право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_4 зареєстровано за ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу № 167-01 від 08.08.2001 року, про що свідчить запис в реєстровій книзі № 24 по реєстровому № 286 (а.с.22).

До 01.01.2013 року виникнення права власності на нерухоме майно не пов`язувалося з його державною реєстрацією. Державна реєстрація здійснювалася за фактом права власності, яке вже виникло.

В даному випадку право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу, який проведено у якості біржової операції між продавцем ОСОБА_4 і покупцями ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_2, які при цьому виступали членами біржи, про що зазначено в самому договорі.

Отримавши державну реєстрацію в КП «Болградське БТІ» права власності на вказану квартиру, яку позивачі придбали за договором купівлі-продажу № 167-01 від 08.08.2001 року, що зареєстрований на Бесарабській товарній біржі, держава цим самим визнала право власності позивачів на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах.

Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувачів нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості.

При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році.

У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2001 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст.15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи.

Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору №167-01 від 08.08.2001 року, зареєстрованого на Бесарабській товарній біржі, за яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_1, яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6 і ОСОБА_2, придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_4.

Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався.

З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст.15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна квартири за адресою: АДРЕСА_4 реєстраційний №167-01, оформленого на Бесарбській Товарній Біржі, дійсним.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту цивільних прав є звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу шляхом визнання права.

Враховуючи вищевикладене суд вважає, що права позивачів порушено, іншим шляхом поновити їх неможливо, отже заявлені вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, суд, враховуючи обставини справи, вважає можливим поновити позивачам строк позовної давності для звернення до відповідачів з позовом про визнання угоди дійсною, та визнання права власності.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-61, 209, 212-215, 218, 292, 294 , 296 ЦПК України, ст.ст.16, 253, 256, 257, 261, 267, 328, 392 ЦК України, ст.ст.47, 48, 63, 153, 224, 227 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.15 Закону України «Про товарну біржу», суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 про поновлення строку позовної давності, визнання угоди дійсною та визнання права власності задовольнити.

Поновити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 строк позовної давності для звернення до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_4 з позовом про визнання угоди дійсною та визнання права власності.

Визнати дійсним договір купівліпродажу, укладений 08 серпня 2001 року та зареєстрований Бесарабською товарною біржею за реєстраційним номером 167-01, відповідно до якого ОСОБА_8Ю, як продавець, продав, а ОСОБА_1 як покупець, яка діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_1 (на даний час має прізвище ОСОБА_3) ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 придбала однокімнатну квартиру № 47 в житловому будинку № 35 по вул. 25 Чапаєвської Дивізії в м. Болград, Одеської області, загальною площею 39,7 кв.м., жилою площею 21,0 кв.м. за 9 304.00 гривен.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер 5, право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 39,7 кв.м., жилою площею 21,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 39,7 кв.м., жилою площею 21,0 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, право власності на 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, загальною площею 39,7 кв.м., жилою площею 21,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Болградський районний суд Одеської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В.Кодінцева