АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5128/16 Головуючий 1 інст. - Проценко Л.Г.
Справа № 642/9561/15-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м.Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Коровіна С.Г.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

23 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківський прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_2, від цього шлюбу мають доньку ОСОБА_3

Шлюб розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Харквоа від 22 жовтня 2010 року. Цим же рішенням з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 в розмірі 500 грн. щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з 25.08.2010 року.

Після розірвання шлюбу колишній чоловік зустрічався з донькою рідко, а останні два роки не було жодної зустрічі, жодного телефонного дзвінка. Аліменти на дитину сплачує мати відповідача. З дитиною зустрічаються мати відповідача та його сестра. Після цих зустрічей донька стає нервовою, оскільки бабуся та тітка щось кажуть проти позивачки та її нинішнього чоловіка. Так як ці зустрічі негативно впливають на дитину позивачка обмежила їх до часу коли дитина не подорослішає.

Позивачка вдруге знаходиться в шлюбі та її чоловік бажає вдочерити дитину.

Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, про позбавлення батьківських прав відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення скасувати та ухвалити нове рішення про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, які необхідні для її вирішення та нехтування інтересами дитини.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з положень статей 19, 150, 164, 180 СК України, статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», з урахуванням роз'яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» та тих обставин, що позивачкою не доведено ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов'язків, а тому застосування такого сурового заходу як позбавлення батьківських прав, не доцільно.

З таким висновком суду першої інстанції, апеляційний суд погоджується, вважає його правильним, обґрунтованим, та таким, що ґрунтується на достатньо повно встановлених обставинах справи, доказах, які містяться в матеріалах справи та відповідає вимогам статті 213 ЦПК України.

З позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що свої позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, обґрунтовує тим, що батько дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини протягом останніх двох років.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна

розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної

поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до положень частини 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною 2 статті 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Апеляційний суд приходить до висновку, що позивачкою не надано суду першої інстанції доказів винної поведінки відповідача щодо свідомого нехтування ним своїми обов'язками та ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання дитини.

Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно з частиною 1 статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

С.Г. Коровін