Справа № 209/516/16-ц
Провадження № 2/209/605/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12 грудня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір про надання споживчого кредиту № 0 від 28 лютого 2008 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством "УкрСиббанк" та ОСОБА_3, таким, що укладений із порушенням прав споживача, передбаченими п.4 ч.1 ст. 4 та п.п. "д" п. 2 ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

На обґрунтування позову зазначив, що 28 лютого 2008 року між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав йому кредитні кошти в сумі 34000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 171700,00 грн. за курсом НБУ на день укладання договору. Кредит було надано банком та отримано ним виключно на споживчі цілі. В зв'язку із істотною зміною курсу валюти в період з 2008 року до 2016 року та зростанням цього курсу з 5,00 грн. за один долар США до курсу в 27,00 грн. за один долар США, виникла ймовірність того, що він як позичальник, взагалі не буде спроможним погасити зобов'язання за кредитом. Про таку істотну зміну обставин йому, як позичальнику, при підписанні договору не було відомо та згоди на це він не давав. Вважає, що банк знав про такі ризики та розумів їх наслідки, однак не надав йому, як споживачеві, відповідної інформації та не попередив про це, чим порушив п. 4 ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів». Також вважає, що істотна зміна курсу валюти підпадає під визначення поняття «істотний недолік», що в свою чергу впливає на вартість (ціну) кредиту, про орієнтовну сукупну вартість якого, згідно п.п. «д» п.2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», кредитодавець повинний був повідомити його перед укладанням кредиту. Цей самий обовязок банку передбачений п. "в" ч. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, які затверджені Постановою НБУ №168 від 10.05.2007 року. Отже, ціна є одним із визначальних критеріїв для здійснення споживачем свідомого вибору. Ціна товару (послуги) та термін дії договору є істотними умовами будь-якого договору, а тому мають погоджуватися сторонами, а їх зміна в односторонньому порядку є недопустимою. Таким чином, банк при укладенні кредитного договору не повідомив його про ризик істотної зміни валюти, чим порушив його права, як споживача. За таких обставин, кредитний договір є таким, що укладений з порушенням прав споживача, передбачених п. 4 ч.1 ст. 4 та п.п. «д» п. 2 ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, вважає, що кредитний договір укладений із застосування нечесної підприємницької практики, яка згідно ч. 1 ст. 19 Закону, забороняється. Відповідач не надав йому доступної та достовірної інформації про істотну зміну курсу валюти, чим навмисно ввів його в оману, внаслідок чого він уклав з банком договір, який би не укладав, якщо б знав вказану інформацію та розумів би, що у зв'язку з істотною зміною курсу валюти, він не зможе належним чином виконати взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

Представник позивача - ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення, аналогічні його обґрунтуванню. Також суду пояснив, що кредитний договір укладений з порушенням норм Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки при його укладенні банк не надав позивачу достовірну інформацію стосовно зміни курсу валюти, в якій надавався кредит. Крім того, кредитний договір укладався як валютний, а грошові кошти позивач отримав у гривні, в якій здійснював погашення кредиту. Вважає, що відповідач при укладенні кредитного договору ввів позивача в оману стосовно зміни курсу валюти. В нього немає квитанцій на підтвердження того, що позивач сплачував кредит у гривні, вони знаходяться у ОСОБА_3 Банк, хоча і не знав про підвищення курсу валюти, але повинний був повідомити про ризик такого підвищення.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав пояснення, аналогічні обґрунтуванню проти позову. Також суду пояснив, що сукупна вартість кредиту була вказана у графіку погашення кредиту. Позивач отримав від Банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України "Про захист прав споживачів, що вказано у п. 7.13 кредитного договору. В інформаційному листі були вказані різні умови надання кредиту, як у гривнях, так і в іноземній валюті. Кредит був наданий позивачу в іноземній валюті згідно його особистої заявки - анкети позичальника від 26 лютого 2008 року, в якій він вказував умови, за якими бажає отримати кредитні кошти, і в п. 8 цієї заяви ОСОБА_3 вказав, що просить видати кредит в розмірі 34000 доларів США. Крім того, в п. 1.1 кредитного договору було зазначено, що позичальник, укладаючи кредитний договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні. Кредит видавався позивачу шляхом зарахування кредитних коштів на його поточний рахунок, який вказаний у п. 1.5. кредитного договору. Кошти, що поверталися позивачем, зараховувалися на рахунок, вказаний у п. 3.4.1 кредитного договору. Повернення кредиту повинно було відбуватися згідно графіку погашення кредиту, який є додатком № 1 до кредитного договору. Позивач протягом 6 років повертав кредитні кошти у валюті кредиту. Просить відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні встановлено, що 26 лютого 2008 року позивач ОСОБА_3 звернувся до Акціонерного комерційного інноваційного банку "УкрСиббанк" за отриманням кредиту, заповнивши заявку - анкету позичальника на отримання кредиту, в якій зазначив, що просить видати йому кредит в розмірі 34000 доларів США строком на 360 місяців (а.с. 69 -70).

Заявка позивача на отримання кредиту 27 лютого 2008 року була розглянута на засіданні кредитного комітету ТТ № 683 1 ДУ ДРД АКІБ "УкрСиббанк" і прийнято рішення про надання кредиту в розмірі 34000 доларів США строком на 360 місяців за процентною ставкою 12,4% (а.с. 71).

Перед укладанням та підписанням кредитного договору позивач ОСОБА_3, відповідно до вимог Закону України "Про захист прав споживачів", отримав від позивача інформаційний лист із відомостями, що є суттєвими для обрання ним найбільш привабливої програми кредитування та усвідомлення умов та особливостей кредитування клієнтів - фізичних осіб, в якому, серед іншого було зазначено, що у випадку обрання кредитування в іноземній валюті, банк попереджає про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за договором покладаються на позичальника (а.с. 67-68).

28 лютого 2008 року Акціонерний комерційний інноваційний банк "УкрСиббанк" та позивач ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту №0, за умовами якого банк зобовязався надати ОСОБА_3 кредитні кошти (кредит) в іноземній валюті, долар США, в сумі 34000 доларів США, що дорівнює 171700,00 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, а позичальник зобовязався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредитні кошти (кредит ) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у цьому договорі (а.с. 6 -8).

В п.1.1 кредитного договору було зазначено, що позичальник, укладаючи цей договір, усвідомлює можливість виникнення курсових різниць (коливань) валюти кредиту при отриманні кредитних коштів та їх використанні за цільовим призначенням згідно умов договору, внаслідок чого може виникнути потреба у доплаті позичальником за рахунок власних коштів повної вартості продукції (товару/робіт/послуг), яку останній придбаває за рахунок кредитних коштів банку.

Крім цього, ОСОБА_3 при підписанні договору підтвердив те, що перед укладенням кредитного договору він отримав від банку інформаційний лист, згідно вимог законодавства України, зокрема, Закону України "Про захист прав споживачів", що вказано в п. 7.13 договору про надання споживчого кредиту.

Банк в повному обсязі виконав свої зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши кредитні кошти у розмірі 34000 доларів США на поточний рахунок позивача, що не заперечувалося представником позивача. За отримані кредитні кошти позивач придбав у власність нерухоме майно, яке передав банку в іпотеку до виконання своїх зобовязань за кредитним договором.

Згідно п. 1.2.2 договору ОСОБА_3 зобовязався повернути кредит в повному обсязі в терміни та в розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до договору, але не пізніше 01 березня 2038 року.

Пунктом 3.4.5. договору було передбачено, що сукупна вартість кредиту визначається "Графіком платежів, визначення сукупної вартості кредиту", що є Додатком № 2 до кредитного договору (а.с. 60- 65).

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Судом встановлено що позивач ОСОБА_3 був вільним в укладенні договору, самостійно обрав банк, куди звернувся із заявою про надання кредиту і самостійно обрав умови отримання кредиту в іноземній валюті. Він був попередженим банком перед укладенням кредитного договору про те, що валютні ризики під час виконання зобовязань за договором покладаються на позичальника.

Суд вважає, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту позивачем та відповідачем були дотримані всі загальні вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України, а саме: зміст договору не суперечив вимогам законодавства та загальним засадам суспільства; сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі; договір був укладений у письмовій формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що були обумовлені правочином.

Отже вказаний кредитний договір був укладений з додержанням вимог законодавства та Закону України "Про захист прав споживачів", так як сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, таких як: мета, сума, валюта та строк кредиту; умови і порядок його видачі та погашення; види забезпечення зобовязань позивача; відсоткові ставки; порядок плати за кредит; порядок зміни та припинення договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що перед укладенням договору позивач отримав всю необхідну доступну, достовірну та своєчасну інформацію про кредит, вартість всіх супутніх послуг, мав можливість дослідити отриману інформацію та самостійно прийняти рішення про доцільність укладення кредитного договору з урахуванням своєї фінансової можливості та валютних ризиків під час виконання зобовязань за договором, про які був попереджений банком.

Відповідно до ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договором строку його надання.

Згідно п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, позивач у встановленому порядку не відмовлявся від укладення договору, від виконання умов кредитного договору та не інформував банк про неможливість виконання своїх зобов'язань за кредитним договором, навпаки, отримавши від банку кредитні кошти, на протязі шести років виконував зобов'язання за кредитним договором належним чином (а.с. 75-82).

Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України якщо відповідно до актів цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дій.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що укладення договору про надання споживчого кредиту між сторонами у справі відбулося з дотриманням всіх вимог законодавства, Закону України "Про захист прав споживачів", з повідомленням позивача про валютні ризики, про сукупну вартість кредиту. Відповідач не примушував позивача укладати кредит, не вчиняв певних навмисних дій, намагаючись запевнити ОСОБА_3 про такі властивості та наслідки договору, які насправді наступити не можуть, тобто не вводив позивача в оману.

Відповідно до змісту ч. 1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору, відповідно до змісту ч.1 ст. 638 ат ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Судом встановлено, що договором про надання споживчого кредиту, укладеного між сторонами, вказані вище умови було передбачено, і в момент укладення договору про надання споживчого кредиту відповідач не вчиняв умисних дій та не мав умислу на введення позивача в оману щодо умов кредитного договору.

Отже відсутні підстави для визнання договору № 0 від 28 лютого 2008 року таким, що укладений з порушенням прав споживача, передбаченими п.4 ч.1 ст. 4 та п.п. "д" п. 2 ч.2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", або укладеним із застосуванням нечесної підприємницької практики відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про захист прав споживача.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.