__________________________________________________________________
Справа № 433/3299/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.01.16

26.01.2006 року, Троїцький районний суд Луганської області у складі:

головуючого судді Ляшенко М.А.,

при секретарі Книшові О.С.,

за участю прокурора Бондарева С.С

Розглянуви у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора до стягувача ДП « Білокуракінське ЛМГ» Луганської обл. до боржника ОСОБА_1, органа, бездіяльність якого оскаржується Відділ державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції про визнання бездіяльність противоправною та зобовязання вчинення дії,-

В С Т А Н О В И В:

До Троїцького районного суду звернувся прокурор з позовною заявою, в обґрунтування своїх вимог вказав, що Статьею 121 Конституції України на прокуратуру України, як на єдину систему, покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно ч.6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження: брати участь у виконавчому провадженні при виконанні рішень у справі, в якій прокурором здійснювалося представництво інтересів громадянина або держави в суді.

Згідно ч.2 ст.45 Цивільного процесуального кодексу України , прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

З огляду на зазначене, органом уповноваженими здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах є ДП «Білокуракинське ЛМГ» Луганської області.

Статьею 124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обовязковість рішень суду.

Статьею 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) передбачено, що виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Примусове виконання рішень відповідно до ст.2 Закону покладається на державну виконавчу службу.

Відповідно до статті 7 Закону визначено коло учасників виконавчого провадження та осіб, які залучаються до проведення виконавчих дій. Учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Сторони виконавчого провадження та прокурор, як учасник

виконавчого провадження, відповідно до статті 12 Закону мають право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07.02.2014 прокурор має право звернутись до суду із скаргою не лише як учасник виконавчого провадження, статусу якого він набуває при відкритті виконавчого провадження за його заявою у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді (частина перша статті 7, пункт 2 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»), а й при здійсненні представництва в суді особи, яка є стороною виконавчого провадження.

Прокуратурою Троїцького району в інтересах держави в ДП «Білокуракинське ЛМГ» до ОСОБА_1 подано цивільний позов про відшкодування шкоди завданої злочином, а саме незаконною рубкою в сумі 15106,35 грн.

Рішенням Троїцького районного суду від 14.02.2012 позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДП «Білокуракинське ЛМГ» шкоду в сумі 15106,35 грн.

Відповідно до частини 2 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, за заявою прокурора у випадках представництва інтересів громадянина або держави в суді.

Використовуючи надані права прокурором отримано виконавчий лист, який виданий Троїцьким районним судом від 28.03.2012 № 2-22 про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави в особі ДП «Білокуракинське ЛМГ» заподіяну злочином шкоду у сумі 15106,35 грн.

У подальшому прокурором Троїцького району 23.04.2012 вказаний виконавчий лист направлено для примусового виконання до відділу державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції відповідно до п. 2 ч.1 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Постановою заступника начальника відділу державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції ОСОБА_2 за даним виконавчим листом 23.04.2012 відкрито виконавче провадження № 32378030.

Прокуратурою Троїцького району 19.11.2015 на підставі ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» вивчено матеріали виконавчого провадження № 32378030.

Вивченням встановлено, що зазначене провадження від його відкриття до теперішнього часу (3 роки) перебуває на виконанні у заступника начальника відділу державної виконавчої служби Троїцького районного управління юстиції ОСОБА_2

При виконанні виконавчого документу державні виконавці керуються Інструкцією з організації примусового виконання рішень затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 р. № 512/5. Абзацом 7 вказаної Інструкції передбачено, що державний виконавець здійснює розшук боржника шляхом направлення запитів до органів державної податкової служби, Державної реєстраційної служби України, банків, Державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Державної казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічної інвентаризації, нотаріату, органів статистики тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів, що містять інформацію про майно чи доходи боржника, а також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід за місцезнаходженням (місцем проживання) боржника.

Після направлення запитів та отримання відповідної інформації державний виконавець може застосовувати заходи примусового виконання рішень, до яких згідно ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження» відносяться: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до пункту 5 статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржнику інше майно, за винятком майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати ті види майна чи предмети, на які необхідно в першу чергу звернути стягнення. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається державним виконавцем.

Постановою від 06.06.2012 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника стягнення звернуто на дохід боржника від передачі в оренду земельної ділянки.

Станом на 05.12.2015 року за даною постановою фактично стягнуто 3568 грн.

Відповідно до п.1 ст. 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення а суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Згідно матеріалів виконавчого провадження, на момент винесення постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, будь-яке майно, на яке відповідно до закону можливо звернути стягнення, у боржника відсутнє.

Проте, всупереч вимогам статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», пунктом 8 якої передбачено, що державний виконавець кожні три місяці проводить перевірку майнового стану боржника щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника, отримання інформації про доходи боржника, державним виконавцем остання перевірка майнового стану боржника проводилась у січні 2015 року.

Відповідно до 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Також, перевіркою матеріалів виконавчого провадження встановлено, що з моменту його відкриття державним виконавцем не здійснено жодного запиту до нотаріальної контори про наявність спадкового майна у боржника, на яке в подальшому можливо звернути стягнення.

Не виконання виконавчого листа та несплата боржником боргу призводить до ненадходження коштів до бюджету, що в свою чергу порушує інтереси держави, а тому вбачаються правові підстави для звернення прокурора з позовом до суду у межах своєї компетенції, передбаченої ст. 121 Конституції України.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» статтю 5 Закону України «Про судовий збір» викладено у новій редакції, відповідно до якої органи прокуратури не мають пільг на сплату судового збору при здійсненні представницьких повноважень. Норма набрала чинності з 1 вересня 2015 року.

Таким чином, при зверненні до суду з позовними заявами (заявами, поданнями), апеляційними та касаційними скаргами, заявами про перегляд судових рішень прокурор зобовязаний сплачувати судовий збір відповідно ставок, визначених ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

Натомість Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» видатки на сплату прокурорами судового збору не передбачені.

Відповідно до ст. 89 Закону України «Про прокуратуру» від 14.10.2014 № 1697-VII фінансування органів прокуратури здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету, розпорядником яких є Генеральна прокуратура України. Фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період (ст. 90 Закону).

Згідно кошторису прокуратури Луганської області на 2015 рік, затвердженого 03.02.2015 заступником Генерального прокурора України, видатки для сплати судового збору не передбачено.

Будь-які інші бюджетні кошти не можуть бути витрачені для вказаних цілей, оскільки це є порушенням бюджетного законодавства.

Статтею 8 Закону України «Про судовий збір», ст. 82 ЦПК України встановлено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Крім того, суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Наявність істотних порушень вимог законодавства та інтересів держави, які негативно впливають на виконання дохідної частини бюджету, надає можливість для застосування ст. 8 Закону України «Про судовий збір».

В судовому засіданні прокурор підтримав свої позовні вимоги і просить позовну заяву задовольнити у повному обсязі.

Начальник ВДВС Троїцької РУЮ ОСОБА_3 просить розглянути справу за відсутністю представника виконачої служби.

Директор ДП «Білокуракінське ЛМГ» ОСОБА_4, просить розглянути справу за відсутністю представника.

Суд дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву прокурора Троїцького району Луганської обл.. задовільнити у повному обсязі.

На підставі ст.121 Конституції України, стю7,11,30,52 Закону України « про виконавче провадження» , керуючись ст.10,60,88,212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника ВДВС Троїцького РУЮ ОСОБА_2 щодо здійснення примусового виконання виконавчого листа Троїцького районного суду №2-22 від 28.03.2012 року у виконавчому провадженню №32378030.

Зобов»язати начальника ВДВС Трїцького РУЮ ОСОБА_5 вчинити всі передбачені Законом України « Про виконавча провадження» заходи від 28.03.2012 у виконавчому провадженні № 32378030, а саме:

Направити запити до банківських установ, органів статистики, нотаріуса, сільської ради.

Здійснити вихід за місцезнаходженням боржника, скласти належний акт.

Рішення суду може бути оскаржено до Луганського апеляційного суду на протязі десяти днів з дня його оголошення через Троїцький районний суд Луганської обл.

Суддя