У Х В А Л А

16.03.2016 Справа №607/1971/16-ц

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сташків Н.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 подала до суду позовну заяву до Тернопільської міської ради про визнання права власності на квартиру з добудовою і підвалом під добудовою, загальною площею 57,7 кв.м., та визнання права власності на землю під добудовою.

Відповідно до ст. 119 ЦПК України позовна заява має містити відомості, передбачені пунктами 1 7 частини другої зазначеної статті, та відповідати іншим вимогам, встановленим законом. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Зазначена позовна заява не відповідала вказаним вимогам, оскільки:

Відповідно до ч. 3 ст. 119 ЦПК України позовна заява підписується позивачем або його представником із зазначенням дати її подання. Однак, як вбачалося з поданої позовної заяви, вона була не підписана позивачем або її представником, та було не зазначено дату подання заяви до суду.

В порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України в позовній заяві було не вказано ціни позову, хоч заявлено дві вимоги майнового характеру:

1) визнання права власності на квартиру з добудовою і підвалом під добудовою;

2) визнання права власності на землю під добудовою.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України в позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві власності ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

У відповідності до п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Дійсної вартості спірного нерухомого майна, на яке позивач просить визнати право власності, та відповідних доказів на підтвердження її розміру в позовній заяві не було зазначено.

Крім цього, до згідно з п. 3 ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог. Однак зміст позовних вимог ОСОБА_1 був неконкретизованим, оскільки позивачем не вказано, на яку саме кватиру з добудовою і підвалом під добудовою, та землю під добудовою вона просила визнати право власності, зокрема було не вказано адреси місцезнаходження цього нерухомого майна.

З цих підстав ухвалою судді від 29 лютого 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності залишено без руху і надано позивачу строк для усунення виявлених недоліків терміном пять днів із дня отримання копії ухвали.

08 лютого 2016 року на виконання зазначеної ухвали суду позивачем подано позовну заяву у новій редакції із конкретизованим змістом позовних вимог. Позовна заява у новій редакції підписана позивачем із зазначенням дати подання заяви до суду. В позовній заяві у новій редакції вказано ціну позову у розмірі 41834 гривень.

Проте зазначена ціна позову є не обґрунтованою, оскільки дійсної вартості спірного нерухомого майна та відповідних доказів на підтвердження її розміру в позовній заяві так і не зазначено.

Згідно з розясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданими в п. 16 Постанови № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року, суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача.

Таким чином, необхідність усунення недоліків позовної заяви у частині зазначення у ній доказів, якими обґрунтовано ціну позову, зазначення дійсної вартості спірного майна, про що прямо зазначено в ухвалі судді, позивач проігнорувала.

Жодних посилань на те, що отримати зазначені докази самостійно позивач не може чи у неї виникли складнощі з отриманням цих доказів, позовна заява не містить.

При цьому суд не зобовязував позивача надавати будь-які докази суду, а лише зазначити їх у позовній заяві, як цього вимагає норма п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України.

Отже, позивач усунула недоліки позовної заяви вибірково, виконавши одні вимоги ухвали, та проігнорувавши інші, хоч ніякі обставини не могли перешкоджати їй виправити недоліки в повному обсязі, оскільки в ухвалі від 27 листопада 2015 року чітко та зрозуміло викладено перелік недоліків, які слід було усунути.

Тобто позовна заява й після часткового усунення позивачем недоліків не відповідає встановленим законом вимогам.

Беручи до уваги, що недоліки, про необхідність усунення яких зазначено в ухвалі судді від 29 лютого 2016 року про залишення без руху позовної заяви ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності, належним чином не виправлені, позовна заява відповідно до ч. ч. 2, 5 ст.121 ЦПК України підлягає поверненню позивачу з правом його повторного звернення до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Враховуючи наведене та керуючись ч. ч. 2, 4, 5 ст. 121, ст. 210, п. 3 ч. 1 ст. 293, ч. 2 ст. 294, ст. 296 ЦПК У країни,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тернопільської міської ради про визнання права власності повернути позивачу.

Розяснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження. Апеляційна скарга подається Апеляційному суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя