Справа № 462/1769/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/1325/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника органу опіки та піклування - Новосельської М.О. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 вересня 2015 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_6 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним заочним рішенням від 2 вересня 2015 року з урахуванням виправленої ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року в мотивувальній та резолютивній частинах описки щодо зазначення моделі та номера кузова автомобіля, позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Оскаржуваним додатковим рішенням від 28 грудня 2015 року задоволено заяву представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 про винесення додаткового рішення в частині стягнення судових витрат.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 3 654 грн. сплаченого судового збору.

Після винесення судом ухвали 14 грудня 2015 року про відмову відповідачу у перегляді заочного рішення, таке в загальному порядку оскаржила відповідач ОСОБА_5 В апеляційній скарзі на заочне рішення суду від 2 вересня 2015 року просить таке скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові ОСОБА_2 за безпідставністю та необґрунтованістю вимог. Просить врахувати, що суд належним чином не повідомив її , як відповідача та її представника про час та місце судового розгляду, чим грубо порушив ст. 158 ЦПК України. Суд проігнорував надану для огляду довідку від 26.08.2015 року №2-1112 ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТГО «Львівська залізниця», видану її представнику ОСОБА_8 про перебування на лікуванні в умовах денного стаціонару та продовження лікування амбулаторно та надану для огляду довідку від 01.12.2015 року №147 ДЗ «Дорожня поліклініка» ДТГО «Львівська залізниця», видану відповідачу ОСОБА_5 про перебування її на лікуванні в умовах стаціонару в кардіологічному відділенні. Твердження суду про те, що відповідач була належно повідомлена про час та місце розгляду справи не відповідає дійсності.

Судом першої інстанції неодноразово відмовленої представнику відповідача - ОСОБА_8 в ознайомленні з матеріалами справи.

Судом безпідставно відхилено клопотання про визнання явки позивача обов'язковою.

Вказує на те, що при прийнятті заочного рішення не застосовано закон, який підлягав застосуванню, а саме п.п.3, 4 ч.1 ст. 57 СК України. Зазначає, що усе майна ОСОБА_5: квартира АДРЕСА_1, автомобіль «Audi» було придбано одноосібно за його власні кошти, заощаджені ще до укладення шлюб з позивачкою, що підтверджується копією реєстраційного посвідчення на приватизовану квартиру АДРЕСА_1 та копією журналу карток з Львівського МРЕВ, де зазначено, що одноосібним власником такого майна є ОСОБА_5 Тому таке не підлягає поділу, оскільки позивач не надала суду жодних доказів, які б підтверджували, що вона дійсно брала участь у придбанні квартири та автомобіля, частку на які визнано судом оскаржуваним рішенням . Окрім того, позивач роками проживала за межами України та була розлучена з її покійним сином.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення від 28.12.2015 року відповідач ОСОБА_5 зазначає що вважає його незаконним та необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, а висновок суду таким, що не відповідає дійсним обставинам справи.

Просить додаткове рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви від 17.12.2015 року про винесення додаткового рішення про стягнення із ОСОБА_5 судових витрат у розмірі 3 654 грн. відмовити у повному обсязі. Мотивує тим, що при поданні позовної заяви позивач не заявляла позовної вимоги про стягнення понесених нею судових витрат із відповідача та не скористалась своїм правом, передбаченим ст. 31 ЦПК України щодо збільшення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку, суд першої інстанції грубо порушив процесуальні норми, так як вийшов за межі заявлених позивачем вимог. З врахуванням наведеного вважає, що суд дійшов невірного висновку про підставність заяви від 17.12.2015 року про ухвалення додаткового рішення та мав відмовити представнику позивача у розгляді заяви до вирішення справи в апеляційному провадженні, так як була подана апеляційна скарга.

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_3 проти доводів зазначених апеляційних скарг заперечила. Вважає рішення суду та додаткове рішення законними та обгрунтованими. Суд правильно встановив характер спірних правовідносини, вірно застосував норми матеріального права та дотримався норм процесуального права. Враховуючи придбання зазначеного у позові майна- квартири та автомашини в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_5 дійшов висновку про рівність часток подружжя у цьому майні та визнав за позивачем ? на квартиру та автомашину , право власності на які зареєстроване було за ОСОБА_5 Що стосується ухвалення судом додаткового рішення в частині стягнення понесених позивачем судових витрат по оплаті судового збору з відповідачки ОСОБА_5 , то незалежно від заявлення вимог , суд повинен вирішити питання судових витрат у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України . У відповідності до вимог п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України вправі за заявою осіб , які беруть участь у справі , чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення , якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Представник органу опіки та піклування висловився у заперечення проти апеляційних скарг відповідача.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи за апеляційними скаргами, про що до справи долучено розписку про вручення судової повістки 16.02.2016 року ОСОБА_8, який є представником ОСОБА_5 згідно нотаріально посвідченої довіреності від 10.01. 2014 року чинної до 10.01.2019 року / а.с. 94/. У відповідності до вимог ч.5 ст. 76 ЦПК України - вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки і цій особі. Крім того - судова повістка у відповідності д вимог ст.74-76 ЦПК України надіслана і особисто ОСОБА_5

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 305 ЦПК України - апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

З врахуванням зазначеної вище норми, колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_8 незалежно від надходження в день призначений для розгляду справи - 22.02.2016 року в 11 год.14 хв. клопотання від ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з мотивів перебування її на лікуванні та погіршення стану здоров»я її представника. Долучена до клопотання копія скерування на стаціонарне лікування на ім»я ОСОБА_5 від 09.02.2016 року є нечіткою у певних її графах та не підтверджує перебування особи на лікуванні на день розгляду справи.

Зазначені у заяві причини неможливості з»явитись у судове засідання її представника ОСОБА_8 - загострення хвороби - не підтверджено будь-якими доказами. Колегія суддів враховує, що ОСОБА_5 детально виклала мотиви апеляційних скарг на судові рішення, до яких долучила ряд документів, про бажання особисто взяти участь у розгляді справи за апеляційними скаргами не заявила. Представник відповідача ОСОБА_8 12.02.2016 року ознайомився з матеріалами справи, про що свідчить його підпис на заяві від 10.02.2012 року. Після ознайомлення представника відповідача із матеріалами справи, додаткових документів учасники процесу не подавали та клопотань, які б підлягали вирішенню з врахуванням думки інших осіб - не заявляли.

У відповідності до вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України - неявка сторін або інших осіб , які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

За таких обставин колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників процесу, які не з»явились .

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково. Оскаржувані судові рішення необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові, що впливає на вирішення питання розподілу судових витрат з огляду на наступні обставини .

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення суду таким вимогам не відповідають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із обставин перебування ОСОБА_2 з 03.06.1996 року у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_6 / на даний час малолітній/. Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.01.2014 року шлюб між позивачем та ОСОБА_5 розірвано.

Враховуючи придбання ОСОБА_5 за договором купівлі-продажу від 23.01.1998 року, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу квартири АДРЕСА_1 у Львові та реєстрацію одноосібного права власності відповідно до реєстраційного посвідчення від 17.02.1998 року та придбання 06.11.2004 року автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_3, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 на ім»я ОСОБА_5, суд першої інстанції з посиланням на положення ч.1 ст. 22, ч. 1 ст. 28 КпШС УРСР , ч.ч. 1,2 ст. 60, 69, ч. 1 ст. 70 ,ч.1 ст. 71 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, відповідні роз»яснення, що у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року - дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_2 /а.с. 13,15/.

З обґрунтованістю таких висновків суду судова колегія не може погодитись з огляду на наступне.

У відповідності до вимог ч.3 ст. 303 ЦПК України - апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги , якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Матеріалами справи встановлено, що позов заявлено позивачем з наступник підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 загинув, що підтверджується актом про смерть від 29.12.2014 року /а.с.10/. Після його смерті відкрилася спадщина. Спадкоємцями першої черги за законом майна спадкодавця є малолітній син ОСОБА_6, 2009 року народження та мати ОСОБА_5 Остання 26.01.2015 року подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом /а.с.135/.

27.02.2015 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя /а.с.150/.

Постановою приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу від 03.03.2015 року позивачу відмовлено у видачі вищевказаного свідоцтва, з підстав того, що на день смерті ОСОБА_5 вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі /а.с.6/.

Враховуючи наведені обставини, позивач просила визнати за нею право власності на ? зазначеної вище квартири та транспорного засобу, як на майно, котре набуте спадкодавцем у період перебування у шлюбі з позивачем.

Задовольняючи вимоги позивача та визнаючиза ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 та право власності на ? частину автомобіля марки AUDI, модель S6.2.2, 1996 року випуску, № кузова НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, право власності на які зареєстровані за ОСОБА_5, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, що є безумовною підставою для скасування рішення суду.

У відповідності до вимог статті 30 ЦПК України - сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Матеріалами справи встановлено, що як ОСОБА_5 - мати спадкодавця, так і малолітній син спадкодавця ОСОБА_6 - є спадкоємцями першої черги за законом/ ст.1261 ЦК України/.

Вирішуючи питання визнання права на частину майна за позивачем, як на частку у спільному майні колишнього подружжя, суд тим самим вирішив питання щодо складу спадщини спадкодавця ОСОБА_5, а отже про права та обов»язки спадкоємця першої черги ОСОБА_5 /матері спадкодавця/ так і спадкоємця першої черги ОСОБА_6/ малолітнього сина спадкодавця/, в інтересах якого в процесі розгляду справи в силу положень ст. 39 ЦПК України, як зазначено у рішенні суду, діяла як законний представник ОСОБА_2, вона ж позивач у справі.

Враховуючи характер спірних правовідносин, в тому числі категоричну позицію відповідача у справі ОСОБА_5 про приналежність на день смерті спадкодавцю ОСОБА_5 спірної квартири та автомашини в цілому, а відтак входження до складу спадщини прав спадкодавця на всю квартиру та транспортний засіб і виникнення відповідних прав у спадкоємців першої черги на це майно, як на спадкове у відповідних частках, - інтереси позивача у справі ОСОБА_2 та інтереси її малолітнього сина ОСОБА_6 не співпадають і кожен з них має свій інтерес щодо спірного майна. Саме тому позивачем первинно і було заявлено позов до двох відповідачів у справі - ОСОБА_5 та малолітнього ОСОБА_6 , як спадкоємців першої черги за законом по смерті спадкодавця ОСОБА_5

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом першої інстанції, по-перше визначення процесуального статусу малолітнього ОСОБА_6, як третьої особи є помилковим.

Суд не врахував вимог ч.2 ст. 25 ЦК України - за якими цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

За змістом ч.1 ст. 26 ЦК України - усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов»язки.

У відповідності до вимог ст. 28 ЦПК України - здатність мати цивільні процесуальні права та обов»язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи / цивільна процесуальна правоздатність / мають усі фізичні і юридичні особи.

Водночас законом визначено порядок представництва інтересів фізичних осіб, що в силу положень ст.. 29 ЦПК України не можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов»язки в суді / цивільна процесуальна дієздатність /.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 39 ЦПК України - права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Законом визначено спеціальні органи, що наділені повноваженнями представництва інтересів неповнолітніх і такими органами є органи опіки та піклування.

Суд першої інстанції, по -перше, вирішив питання про майнові права третьої особи - малолітнього ОСОБА_6 та безпідставно не погодився з визначенням первинно його статусу відповідача позивачем у справі.

Враховуючи конфлікт інтересів позивача у справі ОСОБА_2 та її малолітнього сина - законним представником якого вона є, суд при вирішенні даного спору не звернув уваги на положення ст. 45 ЦПК України. За змістом даної норми, законом визначено органи та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб та необґрунтовано врахував позицію позивача, як законного представника дитини від імені малолітнього сина, про що зазначено у рішенні суду, з врахуванням очевидного конфлікту їх інтересів та настанні правових наслідків для малолітнього ОСОБА_6 задоволенням позовних вимог його матері ОСОБА_2

Залучення до участі у справі органу опіки та піклування з врахуванням визначеного судом процесуального статусу малолітньої особи, як третьої особи у справі - не спростовує висновків судової колегії.

Враховуючи вирішення питання стягнення судових витрат додатковим рішенням від 28.12.2015 року на користь позивача у справі з відповідача ОСОБА_5, колегія суддів приходить до висновку про скасування додаткового рішення з огляду на наступні обставини.

Враховуючи положення ч.5 ст. 88 ЦПК України - правові підстави для покладення на відповідача судових витрат понесених позивачем у справі відсутні, оскільки рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові. За таких обставин додаткове рішення яким вирішено питання судових витрат також підлягає скасуванню.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до переконання про часткове задоволення апеляційних скарг ОСОБА_5, оскільки наведені вище порушення норм процесуального закону, за яких рішення суду підлягає безумовному скасуванню не вимагає перевірки інших доводів апеляційних скарг відповідача на заочне рішення та додаткове рішення у справі та перевірки обґрунтованості заперечень представника позивача на апеляційні скарги .

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суд м. Львова від 2 вересня 2015 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 2 вересня 2015 року та додаткове рішення Залізничного районного суду м. Львова від 28 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6 в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2, орган опіки та піклування Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 4 019 гривен / чотири тисячі дев»ятнадцять гривен / судового збору за розгляд справи за апеляційною скаргою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді