Єдиний унікальний номер 234/1634/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1379/2016
Головуючий 1 інстанції Пікалова Н.М.
Категорія 81 Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Новосьолової Г.Г., Новосядлої В.М.

за участю секретаря Ротар Я.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бахмуті Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2016 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2016 року подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 задоволено.

Обмежено у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, який проживає за адресою АДРЕСА_1, місце реєстрації: АДРЕСА_2, до виконання виконавчого листа №2/2610/22775/11, виданого 26 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором, судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 6888390,59 грн.

З вказаною ухвалою суду не погодився ОСОБА_1, та оскаржив її в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що право державного виконавця на звернення до суду про тимчасове обмеження у виїзді за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього зобов'язань, а факт такого ухилення має підтверджуватися відповідними доказами, які в матеріалах справи відсутні.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційної інстанції не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву, згідно якої просить справу розглянути за його відсутності.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області судове засіданні апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить телефонограма, зареєстрована в журналі телефонограм за №3953 від 19 серпня 2016 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд виходив із того, що в провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у відношенні ОСОБА_1 знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №2/2610/22775/11, виданим 26 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м. Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором, судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 6888390,59 грн. Суд вважав необхідним тимчасово обмежити у праві виїзду ОСОБА_1 за кордон з метою повного забезпечення захисту інтересів стягувача до виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду.

Але з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо.

Згідно із ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно із ст. 377-1ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в України громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 ч. 1 ст. 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянином від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, лише у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Відповідно до ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

З огляду на викладене, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

03 лютого 2016 року до Краматорського міського суду Донецької області надійшло подання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України

В поданні зазначено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області знаходиться виконавче провадження за виконавчим листом №2/2610/22775/11, виданим 26 лютого 2015 року Шевченківським районним судом м.Києва, про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» заборгованості за кредитним договором, судового збору, витрат на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 6888390,59 грн. Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4, який діє за довіреністю, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 10 листопада 2015 року. Оскільки боржник ухиляється від добровільного виконання зобов'язання, головний державний виконавець просив у поданні до суду вирішити питання про тимчасове обмеження у праві виїзду ОСОБА_1 за межі України.

Однак, відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу боржника на невиконання рішення суду та обставини, на які посилається суб'єкт подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Тобто, задоволення подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2016 року задоволено подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області у праві тимчасового виїзду ОСОБА_1 за межі України, з метою повного забезпечення захисту інтересів стягувача, до виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням.

Як вбачається з ухвали суду відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби взагалі не наведені докази, які свідчать про ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 6888390,59 грн.

Втім, доказів ухилення від виконання судового рішення суд в ухвалі не навів, немає на них посилання і в поданні державного виконавця, про яке зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Посилання в ухвалі суду на те, що Представник ОСОБА_1 ОСОБА_4, який діє за довіреністю, був ознайомлений з матеріалами виконавчого провадження 10 листопада 2015 року, не є переконливим доказом ухилення від виконання зобов'язань ОСОБА_1

Виходячи із встановлених обставин, наданих сторонами доказів та вимог закону, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про доведення відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби факту ухилення ОСОБА_5 від виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 312 ЦПК України апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції скасовує ухвалу і постановлює ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом з порушенням норм процесуального права.

Виходячи із встановлених фактів, наданих сторонами доказів та вимог закону, апеляційний суд приходить до висновку про те, що ухвала суду першої інстанції про обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України підлягає скасуванню із постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця з вищенаведених підстав.

Керуючись ст.ст. 312 ч. 1 п. 2, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Краматорського міського суду Донецької області від 03 лютого 2016 року скасувати.

У задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді