Справа № 466/5684/16 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/5330/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Федоришин А.В.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4-ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про знесення самочинного будівництва та заборону вчиняти дії,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено.

В порядку забезпечення позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про знесення самочинного будівництва та заборону вчиняти дії, накладено заборону відповідачам (ОСОБА_6, ОСОБА_7.) проводити будь-які будівельні та інші роботи за адресою: АДРЕСА_1 до вирішення справи по суті на набрання рішенням по даній справі законної сили.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржив відповідач - ОСОБА_6 Вважає оскаржувану ухвалу незаконною. Апелянт стверджує, ОСОБА_4, яка звернулася до суду з клопотанням про забезпечення позову, не є власником будинковолодіння по АДРЕСА_2, в зв"язку з чим ніякого відношення до спірних правовідносин немає, так як її права та законні інтереси, як такі не можуть бути порушені, в зв"язку з чим вважає її такою особою, що не має права для звернення до суду із клопотанням про забезпечення позову. Також апелянт вважає, що заходи забезпечення позову не відповідають позовним вимогам та матеріалам справи. Стверджує, що суд помилково встановив, що будівництво по вул. Сенковича, 29 в м. Львові є самочинним чи таким, що порушує протипожежні норми і правила, оскільки жодних таких доказів в матеріалах справи немає. В апеляційній скарзі апелянт просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року про забезпечення позову скасувати та постановити нову ухвалу, якою в задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, представника позивача ОСОБА_4-ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 задоволенню не підлягає із наступних підстав.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього або в інших осіб.

Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч. ч. 1, 3ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки ОСОБА_4 є позивачем в даній справі, така в праві звернутися до суду з заявою про забезпечення даного позову.

Відповідно до п.п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Задовольняючи заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливо прийнятого майбутнього рішення, а також, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано і на підставі закону вжив вказані заходи забезпечення позову.

Оскільки, вжиті судом заходи забезпечення позову, як вбачається з позовної заяви позивачів, стосуються суті спору, який виник між сторонами стосовно самочинного будівництва, яке здійснюється відповідачами за адресою: АДРЕСА_1 та гарантують виконання можливого ухваленого на користь позивачів по справі рішення, а невжиття вжитих судом заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду, так як відповідачі зможуть продовжити здійснювати будівництво будинку без належних на те документів, що в свою чергу створює загрозу безпечного перебування і проживання сусідів - позивачів, в сусідньому будинку де останні проживають.

З заяви ОСОБА_3 від 25.04.2016 року адресованої Директору Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, вбачається, що заявник просила перевірити адресата факт правомірності дій сусідів - відповідачів щодо ведення ними будівництва за адресою: м.Львів, вул.Сеньковича, 29 на відповідність стандартів, норм і правил архітектурним вимогам, затвердженим вимогам, затвердженим проектним рішенням, а також місцевим правилам забудови населених пунктів.

Частиною 4 ст. 154 ЦПК України передбачено, що особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт - ОСОБА_6 таким правом скористалася, однак таке судом залишилося не вирішеним, в зв"язку з надходження апеляційної скарги на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року про відкриття провадження та про забезпечення позову.

Як вбачається з доводів заяви ОСОБА_6 про скасування заходів забезпечення позову, а також поданої нею апеляційної скарги, спірне будівництво розпочато без декларації про початок будівельних робіт, за що ОСОБА_7, як стверджує ОСОБА_6, було притягнуто до адміністративної відповідальності, а також Інспекцією ДАБК м. Львова надано строк до 07.11.2016 року для приведення документації по будівництву у відповідність до чинного законодавства.

Згідно листа Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у м. Львові від 08.06.2016 року №07-395 адресованого ОСОБА_3 та Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області, останніх проінформовано, що за результатами проведеної з 24.05.2016 року по 30.05.2016 року позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності під час будівництва приватного житлового будинку, що здійснюється гр. ОСОБА_7 по АДРЕСА_1, встановлено, що останнім, самочинно, з порушенням вимог містобудівного законодавства здійснюється будівництво приватного житлового будинку по АДРЕСА_1. Дозвільної та проектної документації гр. ОСОБА_7 при проведенні перевірки, в порушення п.2 ч.1 ст. 34 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" не надав, було складено акт перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності будівельних норм, державних стандартів і правил, та складено протокол про адміністративне правопорушення і надано припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано і на підставі закону вжив вказані заходи забезпечення позову, оскільки, вжиті судом заходи забезпечення позову гарантують виконання можливого ухваленого по справі рішення, а невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення чи неправильне застосування судом першої інстанції вимог закону при постановленні ухвали про забезпечення позову від 24 червня 2016 року та не можуть бути прийняті до уваги, так як не спростовують висновки суду.

Згідно з п. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвала про забезпечення позову відповідає нормам процесуального права, ґрунтується на матеріалах справи, підстав для її зміни або скасування немає, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, ст.313, п.4 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 24 червня 2016 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

А.В. Федоришин