У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: Рожина Ю.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Ковалевича С.П.

секретаря судового засідання Мельник С.Ю.,

з участю:

представника позивачки ОСОБА_1, - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Рівненської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до арбітражного керуючого ОСОБА_3 - ліквідатора публічного акціонерного товариства «Рівненський радіотехнічний завод» про визнання незаконним та скасування наказу про переведення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка вважає рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вказує, що судом не враховано вимоги ст.32 КЗпП України, відповідно до якого переведення на іншу постійну роботу тільки за згодою працівника, та обставину, що ніякої заяви про згоду на переведення вона не давала, що й не зазначено в наказі.

Стверджує, що по вині відповідача наказ про тимчасове переведення був виданий як переведення на роботу по іншому трудовому договору, тоді як мало місце тимчасове переведення в зв'язку з вагітністю, відповідно до довідки №591 від 21 травня 1986 року та підтверджене в наказі, як підстава для такого переведення.

Доводить, що рішенням Рівненського міського суду від 14 липня 2014 року встановлено, що вона в період з 16 червня 1986 року по 02 жовтня 1989 року працювала паяльщиком радіодеталей, що не підлягає доказуванню відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України.

За викладених обставин просить скасувати рішення, ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що згідно трудової книжки НОМЕР_1 ОСОБА_1 07 лютого 1986 року прийнята на Рівненський радіотехнічний завод учнем паяльщиком радіодеталей з шкідливими умовами праці в цех №21, а 05 травня 1986 року ОСОБА_1 переведена паяльщиком радіодеталей по першому розряду.

Відповідно до наказу №957-ок від 16 серпня 1986 року ОСОБА_1 переведена вимірювачем електричних параметрів радіодеталей по першому розряду з погодинною оплатою праці та нормальними умовами праці з 15 червня 1986 року, того ж цеху у зв'язку з наданням позивачкою довідки від 21 травня 1986 року №591про вагітність.

Відповідно до наказу №1093-ок від 04 жовтня 1989 року ОСОБА_1 переведена паяльщиком радіодеталей по другому розряду.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не надано у встановленому законом порядку доказів незаконності оскаржуваного наказу. А посилання позивачки на те, що наказ є незаконним і підлягає скасуванню, з підстав, що вона не писала заяву про переведення на інше постійне місце роботи не заслуговує на увагу, оскільки позивачка приступила до виконання обов'язків вимірювача електричних параметрів радіодеталей по першому розряду, тривалий час їх виконувала, зокрема і після пологів, отримувала заробітну плату, жодних дій, які б вказували на примушування її до такої роботи або її небажання працювати на вказаній посаді не вчиняла.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст.178 КЗпП України вагітним жінкам відповідно до медичного висновку знижуються норми виробітку, норми обслуговування або вони переводяться на іншу роботу, яка є легшою і виключає вплив несприятливих виробничих факторів, із збереженням середнього заробітку за попередньою роботою.

Зазначене положення містить пільги для вагітних жінок, які роботодавець повинен надати при наявності відповідного медичного висновку.

Стаття 178 КЗпП України прямо не вказує на необхідність надання згоди вагітної жінки на переведення її на іншу роботу.

Таке переведення відбувається за ініціативою роботодавця, при наявності відповідного медичного висновку наданого працівником, при цьому згода чи прохання вагітної жінки не є обов'язковою, з огляду на те, що надання працівником такої довідки свідчить про її бажання обіймати посаду та виконувати роботу яка є легшою та виключає шкідливі та несприятливі впливи виробництва, а на роботодавця, при отриманні такої довідки, покладається обов'язок у наданні такої пільги визначеної законодавством.

Згідно з ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством.

Законодавство чітко не встановлює форми й порядку надання працівником такої згоди. Надання працівником згоди зазвичай оформлюється шляхом подання ним відповідної письмової заяви.

Про свою незгоду на переведення на іншу роботу працівник може зазначити при ознайомленні з наказом про переведення та оскаржити в установленому законом порядку.

В той же час слід виходити з того, якщо працівник після видання та ознайомлення із наказом про його переведення на іншу роботу приступив до виконання цієї роботи без будь-яких заперечень, то слід розцінювати такі дії як надання згоди на таке переведення.

За матеріалами справи ОСОБА_1 працювала на посаді вимірювача електричних параметрів радіодеталей по першому розряду, більше трьох років, зокрема і після пологів, що свідчить про те, що остання знала на якій посаді вона працює, за якими умовах праці та які обов'язки виконує, що свідчить про наявність згоди позивача на переведення на таку роботу на відповідних умовах.

Колегія суддів враховує ту обставину, що позивачка знала про переведення її на іншу посаду, приступила до виконання обо'язків за іншим місцем роботи, наказ про переведення не оскаржувала, отже погоджувалась на виконання такої роботи.

Доводами апеляційної скарги висновки місцевого суду не спростовані, не наведено підстав для задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 07 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий Ю.М. Рожин

Судді Н.М. Ковальчук

С.П. Ковалевич