Справа № 364/240/16-ц
Провадження № 2/364/120/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.03.2016 року, Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченко О. В.,

за участю секретаря Бондаренко Л. С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в смт. Володарка, справу за позовом

ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 Держгеокадастру у Володарському районі Київської області,

про визнання недійсним договору оренди землі,

ВСТАНОВИВ:

29 лютого 2016 року до суду звернулась ОСОБА_1 з позовною заявою в якій зазначила, що їй на праві власності належить земельна ділянка площею 3,9432 га, що розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області, право власності на яку посвідчено свідоцтвом про право власнотсі на нерухоме майно № 46684243 від 30.10.2015 року. 13 грудня 2012 року позивач уклала договір оренди землі з ТОВ «ФК ЛТД» строком на 10 років. В звязку з тим, що позивач була юридично необізнана та не мала достатнього досвіду щодо передачі нерухомого майна в оренду, в листопаді 2015 року звернувшись до фахівця в галузі права, було виявлено порушення ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», тому позивач просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 13 грудня 2012 року.

В судовому засіданні представник позивача посилаючись на обставини викладені у позовній заяві, просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача ТОВ «ФК ЛТД» - позовні вимоги не визнав та надав свої заперечення.

Представник третьої особи ОСОБА_2 Держгеокадастру у Володарському районі Київської області заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 3,9432 га, з цільовим призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Володарського району Київської області. Право власності позивача на названу земельну ділянку посвідчено свідоцтвом про право власності на нерухоме майно № 46684243 від 30.10.2015 року (а.с.12). 13 грудня 2012 року ОСОБА_1 уклала договір оренди землі з ТОВ «ФК ЛТД» строком на 10 років (а.с.6-8).

Представник позивача в позовній заяві та в у судовому засіданні вказала, що при підписанні договору оренди землі, позивач ОСОБА_1 була юридично необізнана та не мала достатнього досвіду щодо передачі нерухомого майна в оренду, в листопаді 2015 року звернувшись до фахівця в галузі права позивач виявила порушення ст. 15 ЗУ «Про оренду землі», а саме, позивач не має гарантій, що її земельна ділянка не буде передана відповідачем у заставу або як внесок до статутного капіталу, що в подальшому може порушувати майнові права позивача.

Представник відповідача заперечував проти наведених позивачем обставин визнання договору недійсним, так як відповідач викону в повному обсязі всі взяті на себе за умовами договору оренди землі укладеного між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК ЛТД», та зазначив, що згідно норм Земельного кодексу України та Закону України «Про заставу», реалізувати наведені позивачем істотні умови може лише власник земельної ділянки, тобто позивач ОСОБА_1 .

Представник третьої особи ОСОБА_2 Держгеокадастру в судовому засіданні пояснив, що позивач є власником двох земельних ділянок та нею укладено договори оренди, які зареєстровано та заведено поземельні книги, але було допущено технічну помилку при реєстрації договорів оренди землі на земельні ділянки, які належать ОСОБА_1, а саме, зареєстровано під одним договором, однак вказану помилку можна виправити шляхом звернення власника земельної ділянки чи особи, яка користується земельною ділянкою на підставі договору оренди.

Вирішуючи спір суд враховує, що відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним Кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі». Передусім статтею 41 Конституції України проголошено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право власності набувається в порядку визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Дане конституційне право конкретизовано та розширено в положеннях Цивільного та Земельного кодексів України.

Частиною 1 ст. 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Так ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначає, що ніхто не може бути протиправно обмежений у здійсненні права власності.

У відповідності до приписів статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 93 ЗК України, право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Ст. 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеномучастиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

4. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

5. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Згідно ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, громадянам, юридичним особам, визначеним частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу, здійснюється в порядку, встановленому статтею 123 цього Кодексу. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем. Підставою для укладення договору оренди може бути цивільно-правовий договір про відчуження права оренди.

Відповідно до вимог ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно ст. 6 Закону України "Про оренду землі" орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно ст. 13 вказаного закону України договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. За ст. 16, укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Ст. 13 Закону України "Про оренду землі" визначено що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ст. 14 Закону України "Про оренду землі", договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі», істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. У разі якщо договором оренди землі передбачено здійснення

заходів, спрямованих на охорону та поліпшення обєкта оренди, до договору додається угода щодо відшкодування орендарю витрат на такі заходи. Договір оренди може передбачати надання в оренду декількох земельних ділянок, що перебувають у власності одного орендодавця (а щодо земель державної та комунальної власності земельних

ділянок, що перебувають у розпорядженні одного органу виконавчої

влади чи органу місцевого самоврядування).

За змістом ст. ст. 10 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 58, 59 ЦПК України, надані суду докази мають бути належними та допустимими. Згідно з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Підсумовуючи вище викладене та виходячи із норм законів, які регулюють дані правовідносини та наданих суду доказів, які досліджені в судовому засіданні, право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку не підлягає захисту, оскільки договір про оренду землі підписано ОСОБА_1, умови договору відповідачем виконуються в повній мірі. З огляду на зазначене, суд визнає позов таким, що є передчасним, так як на даний час права позивача не порушено. Окрім того, позивач, підписавши тексти договору оренди, за весь період часу з моменту його укладання не зверталась до відповідача із заявами про внесення змін до договору оренди землі і що оскаржувані договори містять істотні умови, передбачені Законом України «Про оренду землі», а пункти, на які посилається позивач, потребують уточнень у позасудовий спосіб, що унеможливлює визнання договорів оренди недійсними.

КЕРУЮЧИСЬ ст.ст. 13, 14, 15 ЗУ «Про оренду землі», ст. 15 ЦК України, ст.ст. 93, 116, 124, 126, 152 ЗЕМЕЛЬНОГО КОДЕКСУ УКРАЇНИ, СТ.СТ. 3, 5, 8, 10, 13, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК УКРАЇНИ, СУД, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ЛТД», третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_2 Держгеокадастру у Володарському районі Київської області, про визнання недійсним договору оренди землі відмовити повністю.

З повним рішенням сторони можуть ознайомитись 01 квітня 2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Володарський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. В. Ткаченко