Справа № 521/8178/16-ц
Провадження № 2/521/3618/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2016 року

Малиновський районний суд м.Одеси у складі

головуючого судді Мурзенка М. В.

при секретарі Кіліян О. В.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Малиновського районного суду м.Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна, квартири за адресою АДРЕСА_1, з урахуванням заяви про зміну предмету позову (а.с. 56), просить суд визнати за позивачем право розпорядження спірною квартирою шляхом її продажу за ціною не меншою, ніж визначена звітом про оцінку майна в сумі 670 219 грн. з обовязковим перерахуванням половини отриманих від продажу квартири коштів, без урахування витрат на оцінку квартири, ріелтора, нотаріуса та державного мита, на депозитний рахунок Малиновського районного суду м.Одеси.

Позов мотивовано тим, що сторони по справі є спадкоємцями майна ОСОБА_4, до складу спадкового майна входить спірна квартира, позивач оформив право власності на свою частку квартири, проте відповідач чинить йому перешкоди в користуванні нею, у звязку із чим позивач просить поділити спірну квартиру шляхом надання йому права на її продаж з перерахуванням половини отриманих від продажу квартири коштів на користь відповідача.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити, додатково пояснив, що відповідач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтво про право на спадщину на свою частку не отримав, спільне володіння, користування та розпорядження спірним майном за згодою сторін неможливо.

Відповідач позов не визнав, пояснив суду, що він дійсно звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом, проте свідоцтво про право на спадщину на ? частку спірної квартири не отримує, оскільки ним подано позов про відсторонення його від спадкування, у разі задоволення якого він матиме право на спірну квартиру в цілому.

Представник відповідача позов не визнав, додатково пояснив, що виконати рішення суду в разі задоволення позову неможливо, оскільки право на спадщину відповідача не оформлено.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку про відмову в задоволенні позову з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 07 лютого 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь сторін по справі, яким заповідав їм все своє майно в рівних частках кожному, що підтверджується копією заповіту (а.с. 5).

21.03.2014 року ОСОБА_5 помер, 24.10.2015 р.позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частку квартири за адресою АДРЕСА_2, що підтверджується копією вказаного свідоцтва (а.с. 37), витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.10.2015 № 46249740 (а.с. 6).

Сторони визнають, що відповідач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, проте свідоцтва про право на спадщину на свою частку спадкового майна не отримав, відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд вважає вказані обставини встановленими.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, яким згідно із частиною другою статті 1220 цього Кодексу є день смерті особи.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною.

Відповідно до пункту 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 3 березня 2004 року N 20/5, право власності на житловий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди може бути підтверджено, зокрема, свідоцтвом про право на спадщину.

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

Відсутність реєстрації права власності відповідно до Закону України "Про реєстрацію речових прав на нерухому майно та їх обтяжень" не зумовлює позбавлення особи прав користування та володіння належним її на праві власності майном.

Таким чином, відповідач, який вчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, є співвласником ? частки спірної квартири, має право володіти й користуватися цією частиною, проте через відсутність реєстрації такого права обмежений у праві розпорядження належним йому майном. Такий висновок суду ґрунтується відповідає правовій позиції, висловленій Верховним судом України в Постанові від 06.07.2016 року по справі № 6-3095цс15.

Враховуючи викладене, суд доходить висновку про належність спірної квартири сторонам по справі на праві спільної часткової власності, позивачу та відповідача належить по ? частці спірної квартири.

Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Відповідно до ст. 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками.

Законом не передбачено можливості поділу майна, що є у спільній частковій власності шляхом примусового продажу обєкту права спільної часткової власності на вимогу одного із співвласників в разі недосягнення згоди щодо порядку володіння та користування ним. Такий продаж порушує права відповідача як іншого співвласника спірної квартири, протиправно позбавляє його можливості самостійно розпоряджатись належним йому майном.

Враховуючи викладене, суд не вбачає правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, ст. 319, 358 ЦК України, ст.. 10, 11, 14, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя: Секретар: