№ апеляційного провадження: 22-ц/796/4593/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Маліновська В.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Пікало К.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

представника позивача -ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства акціонерного товариства фірми «Рігонда-Сервіс» - Українського регіонального техно-торговельного центру «Рігонда» про застосування наслідків нікчемного правочину, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся із вказаним позовом і зазначав, що відповідно до контракту про призначення на посаду директора від 15 лютого 1994 року та наказу № 22 від 29 січня 1993 року з 15 лютого 1994 року він працював директором ДП АТФ «Рігонда-Сервіс» - Український регіональний техно-торговельний центр «Рігонда» м.Київ. Наказом № 678 від 25 травня 2007 року за підписом Президента АТ Фірма «Рігонда» ОСОБА_5 його було звільнено за власним бажанням з посади директора УРТТЦ «Рігонда» та призначено на цю посаду ОСОБА_6 За матеріалами кримінальної справи № 18-336, а саме з висновку судово-почеркознавчої експертизи було встановлено, що в наказі про його звільнення підпис від імені ОСОБА_5 виконано не ОСОБА_5, а іншою особою. Вважає, що оскільки наказ про його звільнення є підроблений, то такий слід вважати нікчемним. Просив суд на підставі ст..ст.215,216 ЦК України ухвалити рішення, яким застосувати наслідки нікчемного правочину шляхом поновлення його на посаді директора ДПАТФ «Рігонда-Сервіс» з 1 червня 2007 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 до ДПАТФ «Рігонда-Сервіс» про застосування наслідків нікчемного правочину - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити його вимоги. В апеляційній скарзі посилався на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судове засідання представник ДПАТФ «Рігонда-Сервіс» УРТТЦ «Рігонда» не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення ( а.с.52), причини своєї неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим колегія вважала за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали і просили її задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та пред'явлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що на підставі контракту від 15 лютого 1994 року, укладеного між АТ -фірма «Рігонда-Сервіс» та ОСОБА_3, останній працював на посаді директора ДПАТФ «Рігонда-сервіс» УРТТЦ «Рігонда».

Відповідно до наказу № 678 від 25 травня 2007 року за підписом Президента АТ «Фірма «Рігонда-сервіс» ОСОБА_5 позивача було звільнено за власним бажанням з посади директора РТТЦ «Рігонда» з 1 червня 2007 року. Цим же наказом на посаду директора призначено ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із їх безпідставності.

Такий висновок суду першої інстанції ґрунтується на встановлених обставинах і відповідає вимогам матеріального закону.

Предметом розгляду у даній справі є наказ № 678 від 25 травня 2007 року про звільнення ОСОБА_3 з посади директора УРТТЦ «Рігонда».

Судом установлено, що між сторонами існували трудові відносини з 15 лютого 1994 року по момент звільнення ОСОБА_3

В судовому засіданні представник позивача пояснив, що наказ про звільнення ОСОБА_3 є правочином як такий, що спрямований на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків позивача, а тому до цих правовідносин підлягають застосуванню норми ст.215, 216 ЦК України, що регулюють наслідки нікчемного правочину.

Відповідно до ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Згідно із ч.1 ст.3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ч.1 ст.9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Відносини, що склалися між ОСОБА_3 та ДПАТФ «Рігонда-сервіс» УРТТЦ «Рігонда» є трудовими, оскільки ґрунтуються на трудовому договорі (ст.21 КЗпП України) , та регулюються трудовим законодавством.

Наказ про прийняття та звільнення працівника з роботи - це документ роботодавця, яким оформлюється укладення або припинення трудового договору (ст.24 КЗпП України). Такий наказ не є правочином в розумінні цивільного законодавства.

Оскільки в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на нечинність наказу, як правочину, проте, наказ про звільнення з роботи не є правочином, - правильним є висновок суду про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що в наказі № 678 від 25 травня 2007 року підпис директора акціонерного товариства - фірма «Рігонда-Сервіс» ОСОБА_5. не належить останньому, у зв'язку з чим наказ є нікчемним, та як наслідок позивач має бути поновлений на роботі, не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки правового значення у цій справі не мають.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 26 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: