Справа № 472/545/16-ц
Провадження №2/472/301/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2016 року смт. Веселинове

Веселинівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді - Орленко Л.О.,

при секретарі - Крамарчук Л.Б.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 смт. Веселинове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

15 червня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом до відповідача ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення.

На обґрунтування позову позивач вказала, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 12.01.1987 року, виданого виконкомом Веселинівської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради народних депутатів № 278 від 23.12.1986 року. Відповідач ОСОБА_2 є її дочкою та має власне житло, зареєстрована за адресою АДРЕСА_2. Але, приблизно п'ять років тому відповідач ОСОБА_2 без її згоди самовільно вселилася до її будинку і проживає в ньому до теперішнього часу. З моменту вселення ОСОБА_2 за комунальні послуги не сплачує, зловживає спиртними напоями, приводить додому невідомих осіб, п'яниць, безхатченків, виносить з дому побутові речі, з приводу чого в них постійно виникают сварки, відповідач ображає її, принижує її гідність. Нею неодноразово вживалися заходи щодо виселення відповідачки з її будинку, але добровільно вона не бажає звільнити самовправно займане житлове приміщення, що створює їй перешкоди в користуванні будинком. А тому вона звернулася до суду з позовом за захистом свого права і просить суд виселити відповідачку ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позовні вимоги змінила та просила суд виселити відповідача ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення, оскільки вона створює перешкоди у користуванні її житловим будинком. Крім того, пояснила, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 та вона в період, коли її дочка ОСОБА_2 мала зі своїм чоловіком складні сімейні відносини, тимчасово надала їй дозвіл проживати у власному будинку по АДРЕСА_1 до тих пір, доки вона не примириться зі своїм чоловіком, але відповідач так і не помирилася зі своїм чоловіком, стала зловживати спиртними напоями, приводити додому невідомих осіб, п'яниць, постійно принижує її, між ними виникають сварки, що є нестерпним. Крім того, вони спільного господарства не вели, кожен мав свій окремий бюджет, тому відповідач не має ніяких правових підстав проживати в її будинку. Просить суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, суду пояснила, що дійсно вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2, хоча проживає за іншою адресою: АДРЕСА_1. В даний час вона не бажає виселятися, так як їй ніде проживати, крім того, вона разом з позивачкою, тобто її матір'ю, вела спільне господарство, а саме: робила ремонти, обробляла земельну ділянку. До будинку матері вселилася за її згодою та проживала у ньому як член сім'ї позивача. Просить відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та наданих доказів дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню повністю з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом на право особистої власності на житловий будинок від 12.01.1987 року, виданого виконкомом Веселинівської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради народних депутатів № 278 від 23.12.1986 року. - (а.с.5)

Як вбачається з довідки Веселинівської селищної ради Веселинівського району Миколаївської області № 515/05-03 від 22.06.2016 року відповідач ОСОБА_2 зареєстрована АДРЕСА_2. (а.с.29)

Однак, відповідач приблизно 5-6 років тому за згодою позивача, переживаючи складні особисті стосунки зі своїм чоловіком, тимчасово вселилася до будинку своєї матері за адресою АДРЕСА_1. В подальшому між сторонами склалися напружені відносини, в зв'язку з чим позивач поставила вимогу відповідачеві залишити її житловий будинок та повернутися до свого помешкання, розташованого за адресою: АДРЕСА_2. Однак, відповідач відмовляється виселятися з будинку позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В судовому засіданні було встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 та її колишньому чоловікові ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить житловий будинок по АДРЕСА_2, в якому вона зареєстрована. 06 квітня 2009 року відповідач зверталася до Веселинівського районного суду з позовом до ОСОБА_3 про вселення та усунення перешкод в користуванні житлом та 19 червня 2009 року рішенням Веселинівського районного суду позов був задоволений повністю та вселено ОСОБА_2 в житловий будинок АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Матеріалами справи встановлено, що між сторонами постійно виникають сварки на грунті неприязних відносин, в зв'язку з чим позивач неодноразово зверталася до відділу поліції. - (а.с.14-19)

З досліджених матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 з дозволу позивача тимчасово проживала в будинку по АДРЕСА_1, спільного господарства з позивачем не вела, спільного бюджету не мали, а тому не входить до кола осіб, зазначених у ст.64 ЖК УРСР, а є тимчасовим мешканцем.

Будь-яких доказів на підтвердження обставини, що відповідач ОСОБА_2 вселилася і проживала в житловому будинку по АДРЕСА_1 як член сім'ї позивача вона суду не надала.

Відповідно до ч.3 ст. 818 ЦК України тимчасові мешканці повинні звільнити житло після спливу погодженого з ними строку проживання або не пізніше семи днів від дня пред'явлення до них наймачем або наймодавцем вимоги про звільнення помешкання.

Відповідно до ч.3 ст. 98 ЖК України тимчасові жильці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Враховуючи, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, і що такі перешкоди створюються відповідачем позивачеві, оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно не бажає виселитися з житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, що перешкоджає позивачеві повноцінно розпорядитися житловим будинком на власний розсуд, то суд, дослідивши наведені докази та оцінивши їх в сукупності, дійшов висновку про виселення відповідачки ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до п.9 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" № 3674 - VI від 08.07.2011 року від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: інваліди I та II груп, законні представники дітей-інвалідів і недієздатних інвалідів.

За даними довідки, виданої управлінням соціального захисту населення Веселинівської районної державної адміністрації № 2645/06-10 від 14.11.2016 року, позивач ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи.

Частиною 3 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з даною нормою законодавства суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 11-1, 15, 58, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення - задовольнити повністю.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженку смт.Веселинове Миколаївської області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, з житлового будинку АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, без надання іншого жилого приміщення.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки смт.Веселинове Миколаївської області, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2, в дохід держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення через Веселинівський районний суд Миколаївської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Веселинівського районного суду

Миколаївської області Л.О. Орленко