Справа № 534/2832/15-ц
Провадження № 2/534/93/16
Рішення

Іменем України

02 березня 2016 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі головуючого судді Окунь Т.В.

при секретарі Гончар С.Т.

з участю сторін:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Комсомольську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк /третя особа ОСОБА_4/ про визнання угоди недійсною,

в с т а н о в и в :

В грудні 2015 року ПАТ „УкрСиббанк звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить в солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором в сумі 22 587,95 доларів США, заборгованість по пені в розмірі 13 182 грн.35 коп. та судові витрати в сумі 8 265 грн. 57 коп. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням відповідачем положень кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, звернувшись до суду із зустрічною позовною заявою про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним (а.с. 67-72). Позов обґрунтований посиланням на порушення позивачем положень ст.ст.11,18,21 ЗУ «Про захист прав споживачів» та п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затв. постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року № 168.

Ухвалою Комсомольського міського суду від 04.02.2016 року позов ОСОБА_3 обєднаний в одне провадження із первісним позовом.

До суду відповідач не зявився, уповноваживши відповідною довіреністю представляти свої інтереси в суді адвоката ОСОБА_2 (а.с. 6:)

Третя особа у справі ОСОБА_4. до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у відповідності до положень ч.5 ст.74 ЦПК України.

В судовому засіданні кожна із сторін наполягала на задоволенні власних вимог з підстав, наведених у позові.

Отже, заслухавши пояснення сторін та дослідивши представлені ними на обґрунтування заявлених вимог та заперечень докази, суд встановив наступне:

03 жовтня 2007 року між Публічним акціонерним товариством „ УкрСиббанк та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким позивач надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 27 000 дол. США зі строком повернення в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно з Додатком №1 (а.с. 9,10), але не пізніше 02 жовтня 2037 року зі сплатою 11,9 % річних (а.с. 6-9). Згаданий договір був забезпечений договором:

поруки, укладеним Банком із ОСОБА_4 03 жовтня 2007 року (а.с. 12-13), за умовами якого поручитель зобовязалась перед Кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх його зобовязань перед Кредитором, що виникли з кредитного договору, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих на час укладення Договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

На виконання умов кредитного договору, надання кредиту проводилось позивачем шляхом надання Позичальнику кредиту у вигляді одного траншу в розмірі 27 000 дол. США шляхом перерахування готівкових коштів з кредитного на поточний рахунки Позичальника у відповідності до поданої ним заяви (п.п. 1.1, 1.4 Договору), а отже, взяті за договором зобовязання позивач виконав повністю.

Проте, в порушення п.п. 1.2-1.3.4 Договору, взяті зобовязання по поверненню сум кредиту та сплаті процентів за користування кредитом, не виконує Позичальник. Згідно представленим Банком розрахункам /механізм проведення якого не заперечується стороною відповідача/ станом на 15 грудня 2015 року загальна сума заборгованості по кредитному договору /з врахуванням заборгованості по тілу кредиту, прострочених процентів та пені/ становить 22 587, 95 доларів США та додаткової пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого обрахована позивачем за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування пені (а.с. 14-23).

Заперечуючи позов, і зокрема дійсність основного договору, представник позивача зазначила, що оспорюваний договір суперечить вимогам діючого законодавства України, оскільки Банк при укладенні кредитного договору не надав йому, як споживачу необхідної, достовірної та своєчасної інформації про отриману продукцію та відповідні валютні ризики, внаслідок чого він, як споживач не мав можливості при його укладенні /на невигідних для себе умовах/ впливати на його умови, що в кінцевому підсумку призвело до порушення принципу рівності сторін того, а дійсна сукупна вартість кредиту виявилася значно вищою, ніж та, на яку він розраховував при його отриманні.

Визначаючи характер спірних правовідносин та правову норму, яку належить до них застосувати, суд виходить з наступного:

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються гл.16, 47-51 ЦК України, ЗУ Про захист прав споживачів, ЗУ Про банки і банківську діяльність та умовами укладених сторонами договорів.

Піддаючи аналізу посилання позивача відносно суперечності змісту укладеного кредитного договору чинному законодавству України, як однієї із підстав недійсності оспорюваного ним договору, суд наголошує про наступне:

Сторони за оспорюваним кредитним договором передбачили виконання грошових зобовязань позичальника на певних умовах, які на разі позивач називає невигідними для себе, які він змушений був прийняти при підписанні договору, не маючи можливості вплинути на його умови, і що за його посиланням є свідченням порушення принципу рівності сторін. Разом з тим, укладення ОСОБА_3 кредитного договору /із згаданим Банком зокрема/ та свідомо прийняте ним, за умови абсолютного права вибору, рішення про отримання Кредиту саме у відповідача /за умови письмового повідомлення п.1.1 Договору /а.с. 6 см.зв.сторону/ про валютний ризик, на думку суду і є свідченням прояву принципу свободи договору, що виключає правову підставу для визнання оспорюваного договору недійсним з мотивів порушення принципу вільного волевиявлення учасників правочину при його укладенні.

Інша частина наведених ОСОБА_3 мотивів, якими він обґрунтовує підставу для визнання правочину недійсним, а саме порушення Банком та п.3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту щодо обовязку попередження про валютні ризики та надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, повязаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобовязання, спростовується в матеріалах даної справи рядом власноруч підписаних ним документів, зокрема: текстом Кредитного договору, в якому детально, у максимально повному обсязі зазначені умови надання та повернення кредиту (а.с. 6-9), графіком надання кредиту із зазначенням терміну та розміру кредитних коштів, що були надані ОСОБА_3 (а.с. 9-10), а також отриманим від Банку перед укладанням договору інформаційним листом у відповідності до положень ЗУ «Про захист прав споживачів».

Факт укладення сторонами договору в письмовій формі з зазначенням виду, суми та строку кредиту, типу відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту, умов його забезпечення та повернення, і крім того, часткове /протягом семи років/ виконання Позичальником взятих на себе зобовязань є свідченням відсутності у нього спотвореного уявлення про обставини, що дійсно мали місце і виникли з укладенням кредитного договору. Не є таким, що заслуговує на увагу мотив відповідача щодо його необізнанності стосовно валютних ризиків, оскільки будучі абсолютно вільним у виборі виду кредиту, більш того, будучи у встановленому законом порядку попередженим про те, що в разі зміни курсу іноземної валюти, всі валютні ризики несе Позичальник /п.1.1.Договору/ він обрав саме валютний кредит.

Отже, аналіз представлених у справі доказів дає суду підставу дійти висновку про порушення ОСОБА_3 взятих по кредитному договору зобовязань /в формі їх неналежного виконання/ повернути кредит та проценти за його використання в строки, визначені кредитним договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Порука, як вид забезпечення виконання ОСОБА_3 основного зобовязання за кредитним договором, має правові наслідки лише у разі порушення боржником зобовязання, яке було забезпечене відповідним чином (ст.ст. 554, 559 ЦК України).

Згідно з п.п. 1.3 Договору (а.с. 12) поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобовязаннями останнього за Основним договором включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій,відшкодування можливих збитків, пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору.

Відповідно до узгодженого сторонами порядку виконання зобовязання Поручителем Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобовязання, що витікає із Кредитного договору при умові, якщо в установлений Договором строк виконання Позичальником Зобовязання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані. У випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором, Боржник та Поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники.

Отже, невиконання Позичальником взятих за кредитним договором зобовязань, за умови дотримання банком обовязкового направлення Поручителю повідомлення з вимогою виконати зобовязання Позичальника /яка є однією з умов, за наявності якої Кредитор набуває право вимагати від Поручителя виконання зобовязання /а.с.33-38/ є підставою для покладення солідарної відповідальності на боржників та задоволення вимог Кредитора в повному обсязі предявлених позовних вимог.

Питання про судові витрати вирішене судом у відповідності до положень ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 554, 610, 1054 ЦК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк задовольнити повністю.

В солідарному порядку стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк заборгованість за кредитним договором в сумі 22 587 (двадцять дві тисячі пятсот вісімдесят сім доларів 95 центів США та суму боргу по сплаті пені в розмірі 13 182 грн. 35 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІН НОМЕР_1) та ОСОБА_4 (ІН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства „УкрСиббанк судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі по 4 132 грн.79 коп. з кожного.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис ОСОБА_5

Згідно з оригіналом:

Суддя Т.В. Окунь