Провадження № 2/760/4223/16
В справі № 760/9318/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника позивача- ОСОБА_4

відповідача- ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання повернути майно та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить зобов»язати відповідачку повернути належний йому телевізор LED LG 2352, який вона незаконно утримує за місцем свого проживання, та стягнути з неї 3000,00гр. в відшкодування моральної шкоди та судові витрати в справі.

Посилається в позові на те, що 12 серпня 2013 року в магазині побутових товарів «Ельдорадо» він придбав телевізор LED LG М2352 вартістю 2 820, 86 гр.

Для придбання телевізора уклав Кредитний договір №K3O3FL27171109 в ПАТ КБ «Приватбанк» строком на 2 роки, за умовами якого сплачував щомісячно по 172, 12 гр.

Останній платіж ним був внесений 11 червня 2015 року.

На початку літа 2014 року йому необхідно було виїхати за межі міста на дачу і, побоюючись крадіжки, він домовився з відповідачкою про зберігання нею належного йому телевізора.

У вересні 2014 року, повернувшись до місця свого проживання, він звернувся до відповідачки з метою повернення телевізора, однак відповідачка відмовилась його повернути, вимагаючи відшкодування половини витрат, які вона понесла, встановлюючи пам»ятник на моглі своєї матері.

Крім того, для отримання грошової компенсації відповідачка застосовувала відносно нього погрози та шантаж у вигляді SMS- повідомлень.

В зв»язку з такою поведінкою відповідачки він у липні 2015 року звернувся з письмовою заявою до Солом'янського РУ ГУМВС України в м. Києві, а у вересні 2015 року до керівництва МВС України. За наслідками його звернень з відповідачкою були проведені профілактичні бесіди щодо недопущення в подальшому протиправних дій відносно нього.

Зазначає, що дії відповідачки є незаконними та такими, що порушують його права, як власника речі.

Крім того, протиправними діями відповідачки йому завдано моральної шкоди.

Так, відповідачка позбавили його законного права користуватись належним на праві власності майном, що призводить до дискомфорту та порушення умов життя, що призвело до моральних страждань.

Завдану моральну шкоду оцінює в 3 000, 00 гр.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала і просить задовольнити його.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Зазначила, що позивач дійсно на початку літа 2014 року залишив їй на зберігання свій телевізор LED LG М2352, який приніс до неї вночі, посилаючись на те, що він має борги по кредиту.

Повідомив, що через два дні забере телевізор, однак до цього часу не забрав.

Вона неодноразово просила позивача забрати телевізор, однак він за ним не з»являється. Будь-яких перешкод позивачу вона в цьому не чинить, він сам не з»являється за ним, намагаючись забрати телевізор за допомогою органів міліції, створюючи таким чином враження перешкод з її боку в поверненні телевізора.

Про це ж вона повідомила і дільничному інспектору міліції, який проводив перевірку за зверненням позивача влітку 2015 року.

Крім того, в судовому засіданні посилалася на те, що вимагати у позивача кошти за встановлений нею пам»ятник на могилі її матері вона не могла, оскільки вони є зведеними братом та сестрою і мають лише спільного батька.

Влітку 2015 року вона дійсно направляла йому СМС-повідомлення про часткове повернення їй коштів, витрачених нею на встановлення надгробної плити на могилі їх спільного з позивачем батька, однак ніяким чином не пов»язувала це питання з поверненням йому телевізора, який позивач мав забрати у неї за рік до цього.

Вважає, що прав позивача на володіння своїм майном вона не порушувала, не порушує на даний час, а тому не має нести перед ним відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди та судових витрат.

Просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Судом встановлено та не спростовується сторонами, на початку літа 2014 року позивач залишив на тимчасове зберігання в квартирі позивачки АДРЕСА_1 належний йому телевізор LED LG М2352.

Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що телевізор був залишений відповідачці на зберігання на літні місці в зв»язку з перебуванням позивача на дачі за містом.

З висновку Солом'янського управління поліції Головного управління національної поліції у місті Києві від 20 липня 2015 року за результатами звернення позивача вбачається, що факту перешкод в отриманні позивачем свого майна з боку відповідачки встановлено не було і при проведенні перевірки остання виявила готовність повернути телевізор позивачу, коли останній звернеться за ним.

Це ж підтвердила відповідачка і в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

В пункті 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" роз»яснено, що застосовуючи положення ст. 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню за правилами статей 387, 388 ЦК України.

Пунктом 19 вказаної постанови передбачено, ще застосовуючи положення ст.387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним.

Майно може бути повернуте за позовом власника про його витребування на підставі ст.387 ЦК України, якщо позивач надасть докази, що підтверджують наявність обставин, зазначених в цій статті, а саме підтвердження право власності позивача на витребуване майно, факт вибуття майна з його володіння поза його волею, наявність майна у незаконному володінні відповідача, відсутність у відповідача правових підстав для володіння майном.

За змістом вказаної статті право на витребування майна належить лише-власнику та лише у особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, і може мати місце лише за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза його волею.

Наявність у діях власника майна волі на передачу майна виключає можливість його витребування.

Так, право власності позивача на телевізор відповідачкою не оспорюється.

Це ж підтверджується банківськими документами про укладення Кредитного договору на його придбання та погашення кредиту.

/ а.с. 6 - 15 /

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Так, судом встановлено і це підтвердила представник позивача, телевізор був переданий позивачем відповідачці на тимчасове зберігання за його ж ініціативою і на його прохання.

Відповідно до ч.ч.1, 2 та 3 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ці обставини встановлюються на підставі пояснень сторін, свідків, третіх осіб, письмових доказів та ін.

В п.27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції " роз»яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ»я сторін та враховуючи обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Будь-яких доказів, які б підтверджували примусове утримання належного позивачу телевізора відповідачкою, ні позивачем при зверненні до суду, ні його представником у судовому засіданні не надано.

Сам по собі факт знаходження телевізора за місцем проживання відповідачки, який був доставлений туди самим позивачем, не може бути доказом його примусового утримання відповідачкою.

Навпаки, представник позивача в судовому засіданні підтвердила, що позивач за місцем проживання відповідачки з наміром забрати телевізор, не звертався.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

Враховуючи викладене вище, передачу позивачем належного йому телевізора відповідачці на тимчасове зберігання, відсутності будь-яких доказів з його боку в обгрунтування обставин, приведених у позові, та протиправного утримання належного йому майна відповідачкою, суд приходить до висновку, що права позивача з боку відповідачки порушені не були, а тому підстави для задоволення його вимог відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою ст. 1167 ЦК України.

Згідно ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

В п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 берерзня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)шкоди» роз»яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.5 даної постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з викладеного вище, висновку суду про відсутність порушення прав позивача з боку відповідачки, підстави для задоволення його вимог і у цій частині відсутні.

Суд не приймає до уваги твердження представника позивача в судовому засіданні, виходячи з наступного.

Так, з точки зору ст.10 ЦПК України одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип змагальності.

За змістом ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Вище суд прийшов до висновку, що позивачем не надано доказів протиправного утримання майна відповідачкою.

Саме по собі знаходження цього майна у відповідачки не може свідчити про протиправність її дій.

Зі змісту СМС-повідомлень, на які посилається позивач, вбачається, що їх направлення мало місце влітку 2015 року, тобто через рік після передачі ним телевізора на зберігання, і з їх змісту не вбачається будь-якого натяку про можливість повернення телевізора в обмін на грошові кошти, витрачені відповідачкою на встановлення пам»ятника.

За змістом ч.ч.3 та 4 ст.60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Виходячи з викладеного, твердження позивача та його представника, що не підтверджені доказами, не можуть бути прийняті судом до уваги.

Керуючись ст.ст.15, 16, ч.1 ст.20, ч.1,2 ст. 23, 321, 387, ч.1 ст.1167 ЦК України ст.ст.3,4,10, 11, 57- 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов»язання повернкути майно та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя: