Апеляційний суд міста Києва
Справа № 754/5227/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Клочко І.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Слюсар Т.А., Поливач Л.Д.

при секретарі Крічфалуши С.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Окко-Нафтопродукт» про повернення сплаченої суми за товар та стягнення моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

07 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про повернення сплаченої суми за 16 літрів пального 267 грн. та 200 000 грн. моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником автомобіля «Volkswagen Pass. В4», об'єм паливного баку якого 70 літрів. 22.08.2014 він, за необхідності заправити майже пустий паливний бак свого автомобіля, разом зі своїм сином ОСОБА_6, заїхав на автозаправочну станцію ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ», що знаходиться за адресою м.Київ, вул. Милославська, 2-А. На той час на АЗС діяла акція «Четверта заправка з знижкою». Заправку було здійснено працівником АЗС на колонці № 5, якого він попросив здійснити заправку три рази по 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5. Під час розрахунку

№ 8123 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5 час 12:25:56 год.;

№ 8124 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:27:15 год.;

№ 8125 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:28:24 год.

Тобто, паливний бак було заправлено на 45 літрів бензину.

Зазначав, що від'їхавши від АЗС на 100 метрів він звернув увагу, що стрілка на показнику палива в його автомобілі не показує навіть 30 літрів, тому повернувся на АЗС. На тій же колонці № 5 він попросив працівника АЗС заправити повний бак бензину. Під час розрахунку в касі АЗС касир ОСОБА_7 надала йому фіскальний чек № 0002 на суму 649, 58 грн. на 41,4 літри бензину марки А-92-Євро5-Е5. Тобто, на думку позивача, згідно фіскальних чеків, в період у дванадцять хвилин у паливний бак його автомобіля, ємністю 70 літрів, було заправлено 86 літрів. Вважаючи, що його обрахували, він (позивач) попросив менеджера АЗС пояснити, як могла скластися така ситуація та запропоновував злити пальне, щоб дійсно в цьому переконатися. Менеджер відповів, що резервуари для пального у них відсутні та безпідставно звинуватив його (позивача) у шахрайстві, що його обурило та завдало моральних страждань, стало причиною безсонних ночей, погіршення стану здоров'я та самопочуття.

Виїздивши повний бак пального, 24.09.2014 він знову заїхав на АЗС відповідача, та попросив заправити повний бак пального марки А-92- Євро5-Е5. Згідно фіскального чеку № 4561 від 24.09.2014, час 13:28:48 год., бак було заправлено на 68,91 літр на загальну суму 1191,1 грн. Свідком того, що бак було заправлено повністю, був його син ОСОБА_6, який в цей час був разом з ним. Розрахувавшись, він попросив покликати старшого менеджера, на що йому відповіли, що його в той час не було на АЗС. Через деякий час йому зателефонували, щоб він приїхав на АЗС, де він зустрівся з менеджером ОСОБА_8, який сказав, щоб він (позивач) оплатив 70 літрів пального і тільки потім буде перевірятись, чи справді бак його автомобіля розрахований на 70 літрів бензину. Відеоспостереження за вказаний час відсутні.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Приватного підприємства «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» про повернення сплаченої суми за товар, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне дослідження обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, як матеріального, так і морального характеру. Зокрема зазначав, що суд при ухваленні рішення не врахував, що об'єм топливного баку автомобіля позивача становить 70 літрів, а за наданими доказами заправка була проведена на 86,4 літри. Також не було прийнято до уваги, що відповідач відмовився провести вимір наявності літрів бензину у баку та не надав відеозапис за 22.08.2014, безпідставно не прийняті до уваги покази свідка ОСОБА_6

За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 305 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи є їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку позивача та відповідача Приватного підприємства «Окко-Нафтопродукт»в судове засідання, які належним чином про час та місце розгляду справи були повідомлені, про що свідчать зворотні поштові повідомлення, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін ( ч.1 п.1 ст. 307 ЦПК України).

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положеньст.57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог частини першої ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про повернення сплаченої суми за товар та стягнення моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що позивач на підтвердження своїх позовних вимог не надав суду належних та допустимих доказів того, 22.08.2014 він звертався на АЗС відповідача для заправки саме автомобіля «Volkswagen Passat В4» об'єм паливного баку якого 70 літрів, а не іншого транспортного засобу; що заправка здійснювалась безпосередньо лише у бак автомобіля, а не у інші ємності (каністри). Окрім того, позивачем 86,4 літри палива було придбано не одночасно, а з певним інтервалом, під час якого позивач залишав територію АЗС, що унеможливлює точне встановлення об'єму палива, яке знаходилось у баку автомобіля при повторному зверненні позивача для дозаправки на АЗС.

З такими висновками суду слід погодитись виходячи з наступного.

При ухваленні рішення про залишення без задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Позивач ОСОБА_4 є власником автомобіля «Volkswagen Passat В4», д.н.з. НОМЕР_1 (а.с.184).

Відповідно до довідки ТОВ «Джерман Моторз», за результатами огляду автомобіля належного позивачу, встановлено, що відхилень від заводської комплектації паливного баку не виявлено, ємність паливного баку становить 70 літрів (а.с.185).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_9 (вид діяльності: обслуговування та ремонт автомобілів), об'єм горловини бензинового баку автомобіля позивача складає 527 мл (а.с.172).

З копій фіскальних чеків ПП «ОККО-НАФТОПРОДУКТ» від 22.08.2014 позивач здійснив придбання палива - бензину марки А-92-Євро5-Е5, а саме:

відповідно до фіскального чеку № 8123 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:25:56 год.;

відповідно до фіскального чеку № 8124 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:27:15 год.;

відповідно до фіскального чеку № 8125 на суму 250, 35 грн. за покупку 15 літрів бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:28:24 год.

відповідно до фіскального чеку № 0002 на суму 649, 58 грн. на 41,4 літри бензину марки А-92-Євро5-Е5, час 12:40:51 год. (а.с.8). Всього було придбано позивачем відповідно до вказаних чеків 86 літрів пального.

Пред'являючи позов до суду позивач просив стягнути з відповідача на його користь 267 грн. сплачених за 16 літрів бензину, але не отриманих та 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди спричиненої відповідачем внаслідок не дозаправки автомобіля та його неправомірної поведінки при з'ясуванні обставин. Правовими підставами звернення до суду позивач зазначав норми ч.ч.1,2 ст. 669, ч.1 ст.670, ч.ч.1,2 ст.1166, ст. 1167 ЦК України, п.22 ст.1,4 ч.1,2,3 ст. 23 ЗУ «Про захист прав споживачів.

В той же час, відповідно до наданих представником відповідача даних повірки колонки № 0934176, копій актів перевірки ПРК на точність відпуску нафтопродуктів від

та 27.08.2014 , порушень у роботі ПРК не виявлено (а.с.22-30, 45, 46-52).

Згідно ст.669 ЦК України, кількість товару, що продається, встановлюється у догово) купівлі-продажу у відповідних одиницях виміру або грошовому вираженні.

Умова щодо кількості товару може бути погоджена шляхом встановлення у договору купівлі-продажу порядку визначення цієї кількості.

Частиною 1 ст.670 ЦК України передбачено, що у разі, якщо продавець передав покупцеві меншу кількість товару, ніж це встановлено договором купівлі-продажу, покупець має право вимагати передання кількості товару, якої не вистачає, або відмовитися від переданого товару та його оплати, а якщо він оплачений, - вимагати повернення сплаченої з нього грошової суми.

Для покладення відповідальності на заподіювача шкоди в розумінні ст. 1166 ЦК України необхідно сукупність чотирьох складових, а саме:

1. Протиправна поведінка особи;

2. Настання шкоди;

3.Причинний зв'язок між протиправною поведінкою особи та шкодою;

4.Вина заподіювача шкоди ( умислу чи необережності).

Таким чином, правовідносини, які виникли між сторонами не регулюються нормами ст. 1166 ЦК України на яку посилався позивач.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов'язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов'язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

Стаття 1167 ЦК України на яку посилався позивач, як на одну з підстав відшкодування моральної шкоди на спірні правовідносини не поширюється, оскільки регулює позадоговірні ( деліктні) правовідносини.

Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів" встановлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Пунктом 22 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Права та обов'язки споживачів визначені ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», якою передбачено, що споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: 1) захист своїх прав державою; 2) належну якість продукції та обслуговування; 3) безпеку продукції; 4) необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); 5) відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров'я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 10,11,58-60 ЦПК України суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до вимог вищезазначених норм сторона позивача не надала суду доказів на підставу своїх вимог.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволені позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного дослідження обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі висновки суду першої інстанції щодо безпідставності заявленого позову та неможливості відновлення порушеного права у обраний позивачем спосіб повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При цьому не було надано доказів, який автомобіль заправляв позивач. Окрім того, позивач заправляв автомобіль з перервою, покидаючи АЗС. До того ж, за відео спостереженням сторона позивача звернулася через шість місяців, що унеможливило їх отримання.

Таким чином, обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача також не навів таких обставин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 09 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: