Справа № 404/2491/16-ц
Номер провадження 2/404/1916/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2016 року Суддя Кіровського районного суду м. Кіровограда Кулінка Л.Д., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому позовні вимоги викладені наступним чином:

визнати квартиру № 88, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Пацаєва, 8, корп. 2, майном, набутим за час шлюбу та таким, що є спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_1 та ОСОБА_2;

розділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру № 88, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Пацаєва, 8, корп. 2 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступним чином: визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частини спірної квартири та визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири.

Стаття 119 Цивільного процесуального кодексу України містить вимоги щодо форми і змісту позовної заяви. Позовна заява повинна містити зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину. За приписом частини 5 статті 119 Цивільного процесуального кодексу України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Оскільки із змісту позовної заяви вбачається, що вимоги позивача містять одночасно майновий і немайновий характер, вважаю за необхідне роз'яснити, що відповідно до частини 3 статті 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

В пункті 2 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551,20 грн.

Згідно пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем судовий збір складає 1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року в пункті 10 розяснено, що подані до суду позовні заяви чи заяви, а також зустрічні позовні заяви можуть містити кілька самостійних позовних вимог, кожна з яких є обєктом справляння судового збору.

В пункті 2 частини першої статті 80 Цивільного процесуального кодексу України передбачено визначення ціни позову у позовах про визнання права власності на майно або витребування майна.

В порушення зазначених норм позивачем при зверненні до суду судовий збір не сплачено, ціну позову не вказано, з посиланням на пункт 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Зважаючи на те, що в позовній заяві заявлено дві позовні вимоги майнового характеру (про визнання права власності за позивачем та про визнання права власності за відповідачем), звертаю увагу позивача, що у відповідності до пункту 10 частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог. Крім того, в пункті 1 частини 1 статті 80 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна. Тобто ціна позову визначається від ринкової вартості майна на момент звернення до суду, на яке позивач просить визнати ним право власності та повинна бути підтверджена відповідними відомостями (оцінкою відповідної установи), що можливо здійснити в досудовому порядку.

Крім того, вважаю за необхідне роз'яснити, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 Сімейного кодексу України та статтею 372 Цивільного кодексу. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладені в постанові № 11 від 21.12.2007 Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Також роз'яснено в підпункті «а» пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутністю - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору. Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Крім того, згідно частини 2 статті 79 Цивільного процесуального кодексу України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До позовної заяви додано посвідчення, серії ЮА № 008912, видане 20.07.2015 року Управлінням персоналу штабу управління оперативного командування «Південь», в якому зазначено, що предявник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни учасників бойових дій.

Пунктом 8 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, інваліди Великої Вітчизняної війни та сім'ї воїнів (партизанів), які загинули чи пропали безвісти, і прирівняні до них у встановленому порядку особи.

Статтею 10 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» передбачено, що чинність цього Закону поширюється на: 1) сім'ї військовослужбовців, партизанів, підпільників, учасників бойових дій на території інших держав, прирівняних до них осіб, зазначених у статтях 6 і 7 цього Закону, які загинули (пропали безвісти) або померли внаслідок поранення, контузії чи каліцтва, одержаних під час захисту Батьківщини або виконання інших обов'язків військової служби (службових обов'язків), а також внаслідок захворювання, пов'язаного з перебуванням на фронті або одержаного в період проходження військової служби чи на території інших держав під час воєнних дій та конфліктів; сім'ї військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу, які призивалися на збори військовозобов'язаних Міністерства оборони, органів внутрішніх справ і державної безпеки колишнього Союзу РСР і загинули (померли) під час виконання завдань по охороні громадського порядку при надзвичайних ситуаціях, пов'язаних з антигромадськими проявами; сім'ї загиблих під час Великої Вітчизняної війни осіб із числа особового складу груп самозахисту об'єктових та аварійних команд місцевої протиповітряної оборони, а також сім'ї загиблих внаслідок бойових дій працівників госпіталів, лікарень та інших медичних закладів.. До членів сімей загиблих (тих, які пропали безвісти) військовослужбовців, партизанів та інших осіб, зазначених у цій статті, належать: утриманці загиблого або того, хто пропав безвісти, яким у зв'язку з цим виплачується пенсія; батьки; один з подружжя, який не одружився вдруге, незалежно від того, виплачується йому пенсія чи ні; діти, які не мають (і не мали) своїх сімей; діти, які мають свої сім'ї, але стали інвалідами до досягнення повноліття; діти, обоє з батьків яких загинули або пропали безвісти; 2) дружин (чоловіків) померлих інвалідів Великої Вітчизняної війни, а також дружин (чоловіків) померлих учасників війни і бойових дій, партизанів і підпільників, визнаних за життя інвалідами від загального захворювання, трудового каліцтва та з інших причин, які не одружилися вдруге. На дружин (чоловіків) померлих інвалідів війни, учасників бойових дій, партизанів, підпільників і учасників війни, нагороджених орденами і медалями колишнього Союзу РСР за самовіддану працю і бездоганну військову службу, визнаних за життя інвалідами, чинність цієї статті поширюється незалежно від часу смерті інваліда; 3) дружин (чоловіків), які не одружилися вдруге, батьків, неповнолітніх дітей померлих учасників бойових дій, партизанів, підпільників, військовослужбовців та учасників війни, які проходили службу у військових підрозділах, частинах, штабах і установах, що входили до складу діючої армії в період Великої Вітчизняної війни 1941-1945 років та війни 1938, 1939, 1945 років з імперіалістичною Японією, нагороджених за бойові дії державними нагородами та орденами і медалями колишнього Союзу РСР (крім ювілейних); 4) дітей померлих учасників бойових дій, які навчаються за денною формою навчання у вищих навчальних закладах I-IV рівнів акредитації та професійно-технічних навчальних закладах, до закінчення цих навчальних закладів, але не довше ніж до досягнення ними 23 років.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» ветерани війни та особи, на яких поширюється чинність цього Закону, звільняються від судових витрат, пов'язаних з розглядом питань щодо їх соціального захисту.

Оскільки в даній справі між сторонами існує спір, що не пов'язаний з розглядом питань щодо соціального захисту позивача, а також останній не є інвалідом Великої Вітчизняної війни, тому не має підстав для звільнення ОСОБА_1 від сплати судового збору.

Також слід звернути увагу позивача, що заявлена вимога про визнання права власності за відповідачем не відповідає принципам диспозитивності цивільного процесу.

Таким чином, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у статті 119 Цивільного процесуального кодексу України і підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, як то передбачено статтею 121 Цивільного процесуального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись частиною 1 статті 121 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, до ОСОБА_2, про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна подружжя, залишити без руху.

Надати позивачеві строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Запропонувати позивачеві визначити ціну позову від ринкової вартості майна на момент звернення до суду, на яке позивач просить визнати право власності, зазначити про докази на підтвердження ринкової вартості майна та сплатити судовий збір у розмірі 1% від вартості майна, на яке заявлено право власності, а також сплатити судовий збір в розмірах, встановлених Законом України "Про судовий збір" у разі заявлення позовної вимоги про визнання права власності за ОСОБА_2 за одну позовну вимогу немайнового характеру та за дві позовні вимоги майнового характеру або надати належні докази звільнення від сплати судового збору.

Банківські реквізити для зарахування судового збору: Одержувач коштів: УДКС України у м. Кіровограді Кіровоградської області; код отримувача (код за ЄДРПОУ): 38037409; банк отримувача - ГУ ДКСУ України у Кіровоградській області; МФО: 823016; р/р 0003; код класифікації доходів бюджету: 22030001.

Розяснити, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кіровського

районного суду

м.Кіровограда Л. Д. Кулінка