Справа № 500/3378/16-ц
Провадження № 2/500/2178/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді Присакар О.Я.,

при секретарі Сирбу Г.В.,

за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

21.06.2016 року позивач звернувся до суду з позовними вимогами, які заявою від 13.07.2016 року уточнив та просить визнати за ним, як спадкоємцем за законом першої черги, право власності на 3/7 частин незавершеного будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чехова, 98, мотивуючи тим, що вищевказана частка належить ОСОБА_4. 12.12.1996 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, яке складається з 3/7 частин незавершеного будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чехова, 98. Позивач прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса для видачі свідоцтва про право на спадщину, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку за спадкодавцем ОСОБА_4, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Позивач та його представник в судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги та наполягають на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належить 3/7 частин домоволодіння, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул. Чехова, 98 на підставі рішення Ізмаїльського народного суду від 04.09.1981 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 091823, виданого 12.12.1996 року відділом реєстрації актів громадянського виконкому Ізмаїльської міської Ради народних депутатів Одеської області, ОСОБА_4 помер 12.12.1996 року.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст. 58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п.1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз'яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом.

Після смерті ОСОБА_4 згідно ст.525 ЦК УРСР (1963 року) відкрилася спадщина на спадкове майно, до якої входить 3/7 частин незавершеного будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % жилого будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чехова, 98.

За життя спадкодавець заповіту не залишав, що підтверджено витягом зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 44206516 від 16.06.2016 року, згідно якого інформація про заповіт, складений та посвідчений від імені ОСОБА_4, відсутня.

Спадкоємцями за законом першої черги відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (1963 року) після смерті ОСОБА_4 являються:

-син ОСОБА_1, що підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІ-УР № 048527, виданим 17.02.1960 року відділом запису актів громадянського стану по м. Ізмаїл;

-донька ОСОБА_3.

Інших спадкоємців, які заявили права на спадкове майно, немає.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

В судовому засідання було встановлено, що позивач звернувся до Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, тобто ОСОБА_1 вважається таким, який фактично прийняв спадщину.

Відповідач ОСОБА_3 фактично не вступила в управління або володіння спадковим майном та з заявою про прийняття спадщини не зверталась, тобто вважається такою, яка фактично не прийняла спадщину.

Письмовою відповіддю державного нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 від 16.06.2016 року за № 31053/2-16 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з тим, що відповідно до п. 4.15 гл. 10 розд. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року № 296/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.02.2012 року № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Документ, що посвідчує право власності на вищевказану частку житлового будинку за спадкодавцем ОСОБА_4, який був би зареєстрований у встановленому законом порядку, відсутній.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки відповідач визнав позов і обставини визнані сторонами не підлягають доказуванню у відповідності до ст. 61 ч.1 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,130,174,213-215 ЦПК України, ст. 525, 534, 535, 549 ЦК УРСР (1963 року), суд,

ВИРІШИВ:

ОСОБА_6 Григорійовича до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, в порядку спадкування, право власності на 3/7 частин незавершеного будівництвом з виконанням будівельних робіт на 95 % житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, вул. Чехова, 98.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7