Справа № 524/9737/14-ц
Провадження № 2/524/4/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Коваль Т.М.,

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про полід спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання майна особистою приватною власністю і поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Позовні вимоги неодноразово уточнював та доповнював; остаточно (т.3, а.с. 65-69, а.с 88) просив суд про наступне:

-визнати спільним майном сторін приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до переобладнання квартира АДРЕСА_1),

-визнати спільним майном сторін приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вул. Ігоря Сердюка у м. Кременчук ( до переобладнання - частина цілісного майнового комплексу),

-садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші у садівничому товаристві «Строітєль»,

-кошти в сумі 566 332,91 грн., отримані ним від продажу автомобіля Тойота Кемрі, 2012 року виробництва,

-виділити йому у власність садовий будинок з господарськими будівлями вартістю 667 320,00 грн., та кошти від продажу автомобіля в сумі 566 62,91 грн.,

-виділити у власність ОСОБА_2 приміщення магазину «Скарлет» по вулиці І. Сердюка, 37/18 вартістю 608 300,00 грн. та магазину «Скарлет» по проспекту Свободи, 18 вартістю 894 600,00 грн.,

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію як різницю між вартістю майна в сумі 134 608,00 грн,

-стягнути з ОСОБА_2 на його користь ? частку доходів, отриманих нею від підприємницької діяльності за період з 2012 року по 2014 рік включно в сумі 581 704,00 грн.

У грудні 2014 року із зустрічним позовом до суду звернулася ОСОБА_6 Позовні вимоги також неодноразово змінювала та уточнювала, остаточно просила суд про наступне (т.3, а.с. 53-59, 78):

- визнати її особистою приватною власністю приміщення обох магазинів «Скарлет» вартістю 608 300,00 грн. та 894 600,00 грн.,

- визнати спільною сумісною власністю сторін садовий будинок з земельною ділянкою в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн.,

- визнати спільною сумісною власністю сторін грошові кошти, одержані ОСОБА_5 від продажу автомобіля Тойота Кемрі в сумі 556 362,91 грн.,

- виділити їй у власність садовий будинок з земельною ділянкою в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн., а ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 556 362,91 грн., стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію в сумі 100 957,09 грн.

ОСОБА_5 в судовому засіданні свої вимоги підтримав. Суду пояснив, що з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі 28 років. За спільні кошти вони придбали майно, про поділ якого в рівних частках він просить. Крім того, їх спільним майном був автомобіль Тойота Яріс, 2013 року виробництва, якій він на прохання відповідачки у серпні 2014 року договором купівлі-продажу переоформив на ім»я дорослого сина ОСОБА_7, хоча гроші за продаж автомобіля фактично не отримав. ОСОБА_5 вважав, що має право на частину доходів ОСОБА_2, отриманих нею від підприємницької діяльності у 2012-2014 роках, і просив стягнути з неї на його користь ? частину цих доходів в загальній сумі 581 704,00 грн.

Заявлені до нього зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 вважав безпідставними та несправедливими. Зокрема, він зазначав, що такі обставини, як придбання приміщення магазину промислових товарів по вулиці І.Сердюка, буд. 37/18 за позичені у свідка ОСОБА_8 кошти, які потім нібито повернула позикодавцю мати колишньої дружини ОСОБА_9, ОСОБА_2 просто вигадала. ОСОБА_5 зазначав, що разом із дружиною він постійно їздив за товаром, в тому числі і за кордон, шукав постачальників, продавав товар на ринках м. Кременчука, м. Світловодська, м. Глобине, разом та за спільні кошти вони купляли приміщення, в яких облаштували магазини. Все майно, яке є предметом спору, на його думку, є їхнім спільним майном і підлягає поділу в рівних частках.

ОСОБА_2 заявлені до неї вимоги заперечувала та із запропонованим ОСОБА_5 варіантом поділу майна не погоджувалась. Суду пояснила, що ОСОБА_5 з 1996 року і до розірвання шлюбу між ними у 2014 році ніде не працював, жив за рахунок коштів, які вона заробляла. Вважала приміщення обох магазинів її особистою приватною власністю, оскільки приміщення по вул. І. Сердюка, 37/18 у м. Кременчуці було придбано нею за позичені у ОСОБА_8 кошти, які повернула за неї її мати ОСОБА_9 Другий магазин «Скарлет» по проспекту Свободи, 18 у м. Кременчуці належить особисто їй, оскільки придбаний за отримані нею від підприємницької діяльності кошти. Садовий будинок з господарськими будівлями та земельну ділянку, на якій він розташований, по вул. Річній,1 в с. Кривуші Кременчуцького району ОСОБА_2 вважала спільним майном подружжя. З урахуванням інтересів дорослих синів, які там фактично проживають, просила виділити це майно їй у власність, стягнувши на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію в сумі 100 957,09 грн., внесену нею на депозитний рахунок ТУ ДСАУ у Полтавській області, а також виділити йому у власність гроші, які він одержав від продажу автомобіля Тойота Кемрі в сумі 566 362,91 грн.

Дорослі діти сторін ОСОБА_7, ОСОБА_4 та ОСОБА_10, залучені до участі у справі ухвалою суду від 6 листопада 2015 року як відповідачі (а.с. 62-64, т.2) у зв»язку з тим, що предметом спору була квартира, співвласниками якої вони також є, поділяли позицію матері. Пояснили, що гроші в родині заробляла вона, а також просили врахувати їхні інтереси, оскільки у літній період всі вони користуються садовим будинком.

Допитані в судовому засіданні свідки з боку ОСОБА_5 - ОСОБА_11 (його рідна тітка), ОСОБА_12, ОСОБА_13 (двоюрідний брат), ОСОБА_14 (мати) показали суду, що фактично подружжя ОСОБА_14 разом займалися підприємницькою діяльністю та зазначали, що батьки ОСОБА_5 надавали допомогу його родині грошима. Зокрема, батько віддав ОСОБА_5 6 000 доларів США після продажу успадкованого ним будинку. Свідок ОСОБА_15 заявив, що знає колишнє подружжя ОСОБА_5 20 років, вони разом займалися бізнесом, їздили за товаром у ОСОБА_15, ОСОБА_14, Київ, Москву; разом у 90-ті роки торгували на ринках.

Свідки з боку ОСОБА_2 пояснили суду про таке: ОСОБА_8 підтвердила, що у 2000 році надала у борг під розписку ОСОБА_2 4 600 грн. для купівлі приміщення у будинку 37/18 по вул. Жовтневій (після перейменування ОСОБА_16) в м. Кременчуці під магазин; гроші їй були повернуті ОСОБА_9; ОСОБА_17 повідомила, що у магазин по вул. І. Сердюка були вкладені гроші матері ОСОБА_18 від продажу квартири; «генератором ідей» в родині була ОСОБА_17, а чоловік їй допомогав. Свідок також їздила з ОСОБА_2 за товаром у ОСОБА_15? чоловіки їх зустрічали, розвантажували товар, але все, що стосується організації бізнесу, на думку свідка, вирішувала ОСОБА_2 Свідок ОСОБА_19 виконувала замовлення ОСОБА_2 по дизайну магазинів; за послуги їй сплачувала ОСОБА_2, будівельників також наймала вона, а ОСОБА_5 був просто присутній, а також возив її та ОСОБА_2 за оздоблювальними матеріалами у м. Київ.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 квітня 1986 року по 26 листопада 2014 року. Спільне проживання припинили з червня 2014 року. Мають трьох дорослих дітей ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, синів ОСОБА_4 і ОСОБА_7, які народились 5 червня 1992 року. Родина проживала у чотирьохкімнатній квартирі АДРЕСА_2, яка належить сторонам та їх дітям на праві спільної сумісної власності (т.1, а.с.14-16). Після фактичного припинення подружніх відносин ОСОБА_5 у зазначеній квартирі не проживає.

ОСОБА_2 відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця (т.1, а.с.73) здійснює підприємницьку діяльність з березня 1994 року і до цього часу. ОСОБА_5 до 22 жовтня 1996 року працював у Кременчуцькому ВО «Дормаш» водієм (т.1, а.с.132). 17 лютого 2000 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 купила за 4 675,00 грн. у ТОВ «Кіпарис» частину цілісного майнового комплексу, розташованого по вулиці Жовтневій, будинок № 37/18 у м. Кременчуці (т.1, а.с.11). В даний час - це приміщення магазину промислових товарі загальною площею 39,2 кв.м. (т.1, а.с.13).

За версією ОСОБА_2, яка підтверджується показаннями свідка ОСОБА_8 та фотокопією розписки (т.2, а.с.68), придбання вказаного приміщення відбулося за рахунок позичених у ОСОБА_8 коштів. У подальшому, як стверджує ОСОБА_2 та - з її слів - діти сторін, гроші позикодавцю повернула мати ОСОБА_2 ОСОБА_9, яка померла 14 червня 2010 року. За версією ОСОБА_5 - приміщення було придбане за спільні кошти, про договір позики йому нічого не було відомо, і такі обставини насправді не існували.

18 травня 2005 року ОСОБА_2 за 12 632,00 грн. придбала у ОСОБА_20 квартиру № 51 по вулиці 60-річчя Жовтня, будинок № 18 у м. Кременчуці (т.1, а.с.7,8). В даний час це вбудоване приміщення магазину непродовольчих товарів по проспекту Свободи,18 у м. Кременчуці загальною площею 57,9 кв.м. ОСОБА_2 вважає це приміщення своєю особистою власністю, як майно, придбане нею за рахунок доходів від підприємницької діяльності. ОСОБА_5 приміщення магазину вважає спільним майном, пояснюючи, що після звільнення з ПАТ «Кредмаш», де у ті часи подовгу не сплачували заробітну плату, він постійно разом із дружиною займався торгівельною діяльністю, на доходи від якої існувала родина та придбавалося спірне майно.

У 2006 році подружжя придбало старий садовий будинок по вул. Річна, 1 в садівничому товаристві «Строітєль» у с. Кривуші, Кременчуцького району. У подальшому замість нього вони побудували новий садовий будинок, право власності на який оформлено рішенням Піщанської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області № 05 від 26 травня 2011 року на ім»я ОСОБА_5 (т.1, а.с. 45-53). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЗ № 161445 від 16 лютого 2010 року (т.2, а.с.148) земельна ділянка площею 0,0407 га. передана у власність ОСОБА_5 для ведення садівництва.

ОСОБА_5 вважає садовий будинок з господарськими будівлями спільним майном, а земельну ділянку - своєю особистою власністю, посилаючись на статтю 61 СК України. ОСОБА_2, посилаючись на статтю 120 Земельного Кодексу України, статтю 367 Цивільного кодексу України, вважає будинок з земельною діяльністю спільною сумісною власністю сторін.

17 лютого 2012 року ОСОБА_5 купив у ТОВ «Компанія «Про ОСОБА_19» автомобіль Тойота Кемрі, 2012 року виробництва, за 322 404,00 грн. (т.1, а.с.53-58). Під час розгляду справи ОСОБА_5 продав автомобіль. Сторони погодились з вартістю автомобіля Тойота Кемрі д.н.з. НОМЕР_1, визначену судовою автотоварознавчою експертизою станом на 12 лютого 2016 року з урахуванням строку його експлуатації, в сумі 566 362,91 грн. (т.2, а.с.122-134), та пропонували виділити гроші від продажу автомобіля у власність ОСОБА_5

У власності подружжя перебував також автомобіль Тойота Яріс, 2013 року виробництва, який 5 серпня 2014 року ОСОБА_5 за домовленістю з ОСОБА_2 переоформив на ім»я сина ОСОБА_7 (т.1, а.с. 157-162). Автомобіль Тойота Яріс предметом поділу не є, оскільки сторони свої позовні вимоги в частині врахування при поділі його вартості просили залишити без розгляду.

Згідно наданих суду податкових декларацій та звітів суб»єкта малого підприємництва-фізичної особи ОСОБА_2, у 2012 році вона отримала від торгівельно-закупівельної діяльності дохід у сумі 318 367,00 грн., у 2013 році 455 928,00 грн., у 2014 році 389 113,00 грн., а всього в сумі 1 163 408,00 грн. (т.2, а.с.2-7).

Вирішуючи спір, суд виходить із положень статті 60 Сімейного Кодексу України про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною першою статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Частина перша статті 71 СК України передбачає, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності ( пункт 29 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі ( п.30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства

при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу,

визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»).

З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про те, що підстав вважати приміщення двох магазинів «Скарлет» особистою приватною власністю ОСОБА_2 немає. Так, нею не надано належних та достатніх доказів того, що приміщення магазину по вулиці І. Сердюка, 37/18 в м. Кременчуці придбано за кошти, позичені у свідка ОСОБА_8, а в подальшому повернуті позикодавцю ОСОБА_9 Ці обставини ОСОБА_5 заперечує, належні письмові докази суду не надано, а фотокопія розписки, складеної без участі ОСОБА_5, належним доказом таких обставин бути не може.

Водночас суду надано достатньо доказів того, що ОСОБА_5 приймав постійну участь у підприємницькій діяльності своєї дружини, разом із нею займався вихованням дітей та веденням домашнього господарства, отже немає підстав вважати, що й магазин по проспекту Свободи, 18 у м. Кременчуці є особистою власністю ОСОБА_2

Згідно висновку судової оціночно-будівельної експертизи № 5/5-16 від 30 травня 2016 року ринкова вартість приміщення магазину по проспекту Свободи, будинок 18 станом на 17 травня 2016 року складає 894 600,00 грн., ринкова вартість приміщення магазину по вулиці І. Сердюка, будинок 37/18 - 608 300,00 грн., ринкова вартість садового будинку, розміщеного на території садівничого товариства «Строітєль» по вулиці Річна,1 в с. Кривуші, Кременчуцького району Полтавської області 667 320,00 грн. (т.3, а.с.7-50). Сторони не оспорювали висновок експертизи щодо вартості зазначеного майна та погодились з тим, що вартість садового будинку була визначена експертом з урахуванням земельної ділянки, на якій він розташований.

Відповідно до статті 120 Земельного Кодексу України та статті 377 Цивільного Кодексу України при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими об'єктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення, у разі будівництва подружжям на земельній ділянці будівель і споруд право власності на земельну ділянку відповідно виникає й в учасників спільної власності на ці будівлі та споруди. Аналогічне право в учасників спільної власності на будівлі і споруди виникає при приватизації земельних ділянок, на яких останні знаходяться. Згідно до правової позиції Верховного Суду України (Постанова від 9 грудня 2015 року у справі № 6-814цс15), суд вважає, що земельна ділянка площею 0,0407 га, на якій розташований садовий будинок і споруди, є об»єктом спільної власності сторін.

Отже, спільним майном подружжя ОСОБА_2 є:

- приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894 600,00 грн.,

- приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вулиці Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608 300,00 грн.,

- садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн.

- грошові кошти в сумі 566 362,91 грн., отримані ОСОБА_5 від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва, а всьго майно на суму 2 736 582,91 грн. Кожна сторона має право на виділ йому в натурі майна на суму 1 368 291,46 грн.

З урахуванням того, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, продовжує торгівельну діяльність, суд вважає, що їй у власність слід виділити приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 18 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894 600,00 грн., та приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 37/18 по вул. Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608 300,00 грн., а всього майна на суму 1 502 900,00 грн.

У власність ОСОБА_5 суд виділяє садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн. та грошові кошти в сумі 566 362,91 грн., отримані ним від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва, а всього майна на суму 1 233 682,91 грн.

З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 слід стягнути 134 608,55 грн. компенсації за різницю у вартості майна. З урахуванням того, що більша частка цієї суми 100 957,09 грн. - внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСА у Полтавській області, є підстави вважати, що розмір компенсації не буде для неї занадто обтяжливим.

Виконуючи вимоги статті 71 Сімейного Кодексу України, суд поділив майно між сторонами в натурі. Законних підстав врахувати побажання їх дорослих дітей, які користуються садовим будинком та земельною ділянкою, та виділити це майно в натурі ОСОБА_2, суд не мав. Домовленості щодо компенсації вартості частини майна сторони не досягли, а поділ майна у такий спосіб судом неспівмірно та невиправдано зашкодив би інтересам ОСОБА_5

Суд відмовляє у задоволенні вимог ОСОБА_5 про стягнення на його користь половини доходів, отриманих ОСОБА_2 у 2012-2014 роках в сумі 581 704,00 грн. У зазначений період сторони жили однією сім»єю, за рахунок цих коштів сторони утримували себе, придбавали майно, допомогали дітям.

З ОСОБА_5 на користь державного бюджету слід стягнути недоплачений ним судовий збір в сумі 3 410,00 грн. (мав сплатити 3 654,00 грн. - 243,60 грн. які фактично платив).

З ОСОБА_2 в державний бюджет підлягають стягненню 303,67 грн. (мала сплатити 3 654,00 грн. 3 350,33 грн., які сплатила).

Сторони несли витрати на сплату звітів про оцінку майна та за проведення судових експертиз. Витрати ОСОБА_5 склали 950,00 грн. Витрати ОСОБА_2 на оплату судових експертиз склали 4 376,00 грн. Сторони погодились з висновками судових експертиз щодо вартості автомобіля Тойота Кемрі, 2012 року виробництва, магазинів та садового будинку з земельною ділянкою, тому витрати підлягають поділу між сторонами з урахуванням вимог частини 1 статті 88 ЦПК України. Отже, суд стягує з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 1 238,00 грн. судових витрат (4 376,00 грн. : 2 950,00).

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_5 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати, що спільним майном колишнього подружжя, яке підлягає поділу між ним у рівних частках, є:

- приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 28 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894 600,00 грн.,

- приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 38/18 по вулиці Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608 300,00 грн.,

- садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн.

- грошові кошти в сумі 566 362,91 грн., отримані ОСОБА_5 від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва.

Виділити у власність ОСОБА_5 садовий будинок з господарськими спорудами на земельній ділянці по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому товаристві «Строітєль» вартістю 667 320,00 грн. та грошові кошти в сумі 566 362,91 грн., отримані ним від продажу автомобіля Тойота Кемри, 2012 року виробництва, а всього майна на суму 1 233 682,91 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 приміщення магазину «Скарлет», що знаходиться по проспекту Свободи, будинок 28 у м. Кременчук (до перейменування вул. 60-річчя Жовтня), вартість якого становить 894 600,00 грн., та приміщення магазину «Скарлет» у будинку № 38/18 по вул. Ігоря Сердюка у м. Кременчук (до перейменування вул. Жовтнева), вартість якого становить 608 300,00 грн., а всього майна на суму 1 502 900,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 134 608,55 грн. компенсації (грошові кошти в сумі 100 957,09 грн. внесені ОСОБА_2 на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в Полтавській області).

Позовні вимоги ОСОБА_5 в частині стягнення на його користь ? частки доходів, отриманих ОСОБА_2 від підприємницької діяльності у 2012-2014 роках в сумі 581 704,00 грн., а також позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання обох приміщень магазинів «Скарлет» її особистою приватною власністю та про виділ їй у власність садового будинку з господарськими спорудами та земельною ділянкою по вулиці Річна, 1, у селі Кривуші в садівничому «Строітєль» - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_5 у державний бюджет недоплачений судовий збір в сумі 3 410,40 грн. та на користь ОСОБА_2 1 238,00 грн. судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 у державний бюджет недоплачений судовий збір в сумі 303,67 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня його проголошення або з дня одержання копії рішення у випадку, коли особа, яка брала участь у справі, була відсутня у судовому засіданні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя