Справа № 372/4263/15-ц
№2-104/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участі представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до садівницького товариства «Механік», ОСОБА_4 про скасування рішення правління садівницького товариства та зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом та з урахуванням уточнених позовних вимог просив суд скасувати рішення правління садівницького товариства «Механік» щодо прийняття в члени с/т «Механік» ОСОБА_4 та передачу їй у користування земельної ділянки №2, яке прийнято відповідно до протоколу засідання правління с/т «Механік» №7 від 20.09.2015 року, та зобов»язати с/т «Механік» розглянути заяву про прийняття в члени кооперативу від 23.08.2015 року та винести рішення про прийняття ОСОБА_3 в члени товариства, та стягнути з с/т «Механік» на користь позивача понесені ним судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що він 23.08.2015 року звернувся до садівницького товариства «Механік» з заявою про прийняття його в члени садівницького товариства, яку мотивував тим, що за життя батько позивача, ОСОБА_5, був членом с/т «Механік» та користувався ділянкою №2. Позивач разом з батьком з 2009 року приймав активну участь у житті товариства, а також виконував всі обовязки члена товариства стосовно обовязкових платежів (внесків) та інших платежів повязаних з дією товариства. З моменту смерті батька, позивач, виконує всі зобовязання, передбачені ЗУ «Про кооперацію», а також Статутом с/т «Механік» для членів с/т, у тому числі, сплачує за електроенергію та членські внески. У відповідь на подану заяву, позивач 26.09.2015 року отримав лист с/т «Механік», в якому відповідач вказує про необхідність укладання договорів користування майна товариства, однак не надав відповіді про прийняття чи не прийняття його у члени кооперативу. 26.09.2015 року позивачу було повідомлено, що у члени кооперативу було прийнято ОСОБА_4 та надано у користування земельну ділянку №2, якою протягом останніх 7 років користувався позивач разом з померлим батьком. На прохання надати копію протоколу правління с/т «Механік», позивач отримав негативну відповідь. Рішення про прийняття ОСОБА_4 до членів с/т «Механік» та надання їй у користування земельної ділянки №2 вважає незаконним та просить його скасувати. Одночасно з цим, позивач просить зобовязати с/т «Механік» розглянути його заяву про прийняття в члени кооперативу від 23.08.2015 року, та винести рішення про прийняття його в члени товариства та стягнути з с/т «Механік» на його користь судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти задоволення уточнених позовних вимог та просив суд відмовити в їх задоволенні в зв»язку з їх недоведеністю, необґрунтованістю, та безпідставністю, оскільки оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог Статуту товариства, компетентним органом без порушення процедури його прийняття та жодним чином не порушує права позивача.

В судове засідання представник с/т «Механік» не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі та письмові заперечення проти позову, в яких просив у задоволені позову відмовити.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Судом встановлено, що 23.08.2015 року ОСОБА_3 подав до правління с/т «Механік» заяву про прийняття в члени садівницького товариства, в якій просив прийняти його до членів с/т «Механік», як користувача земельної ділянки №2 та видати йому членську книжку.

20.09.2015 року ОСОБА_4 теж подала до правління с/т «Механік» заяву про прийняття в члени садівницького товариства.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 16.02.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до садівницького товариства «Механік», третя особа: ОСОБА_3 про визнання спадкоємцем за законом, визнання факту прийняття спадщини, визнання дій не чинними, зобов'язання вчини певні дії та за позовом ОСОБА_3 до садівницького товариства «Механік», третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення правління, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково. Рішення Обухівського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року змінено, та виключено з мотивувальної частини рішення суду посилання на отримання членства ОСОБА_5 у садівницькому товаристві «Механік», в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

В рішенні апеляційного суду Київської області від 16.02.2015 року, зокрема встановлено, що ОСОБА_6 була членом с/т «Механік», якій рішенням загальних зборів товариства від 27.10.2002 року (протокол №4) надано в постійне користування земельну ділянку №2 площею 0,06 га..

Вказану земельну ділянку ОСОБА_6Я не приватизувала, що підтверджується даними протоколу №2 засідання правління СТ «Механік» від 14.05.2014 року..

30.10.2008 року ОСОБА_6 померла. Після її смерті спадкоємцями першої черги за законом були ОСОБА_4, та ОСОБА_5.

Судом встановлено, що п. 2.6 статуту громадської організації «Садівницьке товариство «Механік», затвердженого установчими зборами товариства та зареєстрованого Обухівським районним управлінням юстиції 02.12.2005 року, який діяв на час смерті ОСОБА_6 передбачено, що у випадку смерті члена товариства право на вступ надається одному зі спадкоємців померлого, а тому членство у с/т «Механік» не є предметом спадкування і не може набуватися в порядку спадкування.

06.12.2009 року ОСОБА_5 звернувся до с/т «Механік» із завою, в якій просив переоформити земельну ділянку №2 на нього у зв'язку зі смертю ОСОБА_6. Вказана заява того ж дня посвідчена членами правління товариства.

ОСОБА_5 після смерті своєї матері ОСОБА_6 користувався вказаною земельною ділянкою №2, сплачував всі платежі згідно з вимогами статуту с/т «Механік» та приймав участь у громадській діяльності, але рішення загальних зборів с/т «Механік» що ОСОБА_5 було прийнято в члени даного товариства, відсутнє.

06.12.2012 року ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 спадщину прийняв його син ОСОБА_7.

01.06.2013 року ОСОБА_4 звернулася із заявою до с/т «Механік», в якій просила прийняти її в члени товариства у зв'язку зі смертю її матері ОСОБА_6, та ОСОБА_5.

30.05.2014 року ОСОБА_3 також звернувся із заявою до с/т «Механік» про прийняття його в члени цього товариства.

Рішенням правління СТ «Механік» від 06.09.2014 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовлено у прийняття їх до членів товариства та запропоновано звернутися їм до суду. Рішенням правління цього ж товариства від 20.07.2014 року вирішено, що питання щодо права спадкування земельної ділянки №2 необхідно вирішувати також у судовому порядку.

29.12.2014 року Обухівським районним судом Київської області по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до садівницького товариства «Механік», третя особа: ОСОБА_3 про визнання спадкоємцем за законом, визнання факту прийняття спадщини, визнання дій не чинними, зобов'язання вчини певні дії та за позовом ОСОБА_3 до садівницького товариства «Механік», третя особа: ОСОБА_4 про скасування рішення правління було винесено рішення, яким скасовано рішення правління с/т «Механік», протокол №5 від 06.09.2014 року щодо розгляду заяв ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про надання членства у с/т «Механік», в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

26.08.2015 року головою с/т «Механік» було направлено позивачу лист на заяву від 23.08.2015 року, в якій повідомлялось про не можливість прийняття ОСОБА_3 до членів с/т «Механік», в зв»язку з відсутністю земельних ділянок.

20.09.2015 року, згідно витягу з протоколу засідання правління с/т «Механік» № 7 від 20.09.2015 року, зазначається, що ОСОБА_4 було прийнято у члени с/т «Механік», та ділянку №2 с/т «Механік», розташовану у Київській області, Обухівського району, с. Підгірці, яка належала ОСОБА_6 і знаходилась у її користуванні, передано дочці ОСОБА_4 на підставі наданих документів і заяви від 20.09.2015 року.

Відомостей про те чи було затверджено рішення правління про прийняття в члени садівницького товариства «Механік» ОСОБА_4 загальними зборами членів кооперативу у відповідності до ст.11 ЗУ «Про кооперацію», жодною із сторін не надано.

23.01.2016 року, згідно витягу з протоколу засідання правління с/т «Механік» №7/1, поставлено на голосування питання про доповнення рішення з питань порядку денного, відображеного у протоколі засідання правління с/т «Механік» №7 від 20.09.2015 року, резолюцією по заяві ОСОБА_3 за що проголосувало 7 членів правління, 1 утримався. Доповнити рішення з питання четвертого порядку денного, відображеного у протоколі засідання правління с/т «Механік» №7 від 20.09.2015 року, резолюцією по заяві ОСОБА_3 наступного змісту: «ОСОБА_3 відмовити у прийнятті у члени с/т «Механік», за що члени правління так і не проголосували а лише поставили свої підписи, що вбачається із зазначеного протоколу, тобто заяву позивача від 23.08.2015 року по прийняття в члени садівницького товариства, так і не розглянули.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про кооперацію», кооператив юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно обєдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про кооперацію» статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про кооперацію», зазначається що вступ до кооперативу здійснюється на підставі письмової заяви. Особа, яка подала заяву про вступ до кооперативу, вносить вступний внесок і пай у порядку та розмірах, визначених його статутом. Рішення правління чи голови кооперативу про прийняття до кооперативу підлягає затвердженню загальними зборами його членів. Порядок прийняття такого рішення та його затвердження визначається статутом кооперативу.

Згідно п. 3.2 Статуту с/т «Механік» прийняття в члени товариства здійснюється рішенням правління за письмовою заявою особи, яка бажає вступити до нього.

Згідно ст. 15. ЗУ «Про кооперацію», вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить окрім іншого: затвердження статуту кооперативу та внесення до нього змін, затвердження рішення правління або голови правління про прийняття нових членів та припинення членства, та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, заява ОСОБА_3 про прийняття в члени с/т «Механік» від 23.08.2015 року фактично розглянута не була. 26.08.2015 року позивачу було надано лист про те, що у звязку з відсутністю вільних ділянок в с/т та суперечками, що ведуться між позивачем та його родичами за земельну ділянку № 2 правління не може прийняти його до членів с/т, а згідно витягу з протоколу засідання правління с/т «Механік» № 7/1 від 23.01.2016 року голосування про відмову у прийнятті в члени с/т «Механік» ОСОБА_3 не відбувалось, тому вимогу позивача про зобовязання с/т «Механік» розглянути заяву про прийняття його в члени кооперативу від 23.08.2015 року суд вважає такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, суд не може задовольнити вимогу позивача про зобов»язання відповідача винести рішення про прийняття ОСОБА_3 в члени товариства, оскільки прийняття в члени с/т «Механік» відноситься виключно до компетенції правління с/т, і вирішення цього питання не може бути перекладено на інші органи, в тому числі і суд.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58, 59, ч.3 ст. 61 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивач не довів суду та не надав належних та допустимих доказів про те що рішення правління садівницького товариства «Механік» щодо прийняття в члени с/т «Механік» ОСОБА_4 та передачу їй у користування земельної ділянки №2, яке прийнято відповідно до протоколу засідання правління с/т «Механік» №7 від 20.09.2015 року, прийнято з порушенням законодавства, та порушує його права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,15,59,60,61,209,212-215,218,292,294 ЦПК України, ст. 11 ЗУ «Про кооперацію», суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3, задовольнити частково.

Зобов»язати садівницьке товариство «Механік» розглянути заяву про прийняття в члени садівницького товариства ОСОБА_3 від 23.08.2015 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :