АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/9588/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.
в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року задоволено позов Комунального підприємства (далі по тексту КП) «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» заборгованість у розмірі 95 209,97 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 428,15 грн., а всього 96 638,12 грн.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Зазначає, що зобов'язання щодо сплати комунальних послуг перед КП ЖЕК «Златоустівська» ОСОБА_2 виконуються в повному обсязі, заборгованість відсутня, на підтвердження чого останній надав суду відповідні довідки. Однак, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув, не надав належної оцінки доказам наявним в матеріалах справи та дійшов безпідставного висновку про задоволення позовних вимог. Також суд не врахував положення ст. 256, 257, 261 ЦК України та безпідставно стягнув заборгованість за комунальні послуги, яка нарахована поза межами позовної давності.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити з наведених в ній підстав.

СимоненкоВ.В. в інтересах КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір вирішений судом правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_2 не з'явився, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлений належним чином, забезпечив явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за його відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом ОСОБА_2 має право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.67).

На підставі типового договору оренди нежилих приміщень від 01 грудня 1999 року, ОСОБА_2 є орендарем приміщення в будинку АДРЕСА_1 (а.с.61-64), яке використовується ним під юридичну контору по наданню послуг населенню.

Відповідно до умов укладеного договору понад орендну плату орендар зобов'язується брати участь у загальних витратах орендодавця по управлінню, експлуатації та поточному ремонту житлового фонду, а також відшкодовувати податок на землю; крім того, сплачувати фактичні витрати за користування комунальними послугами (водою, каналізацією або вигрібною ямою, газом, електроенергією, центральним опаленням), а також сплачувати витрати на утримання внутрішньо-будинкових мереж. Якщо орендар несе додаткові витрати по оплаті комунальних послуг чи з експлуатації, пов'язаної з особливостями діяльності орендаря, останній сплачує всі витрати повністю (п. 1.4 договору оренди нежилих приміщень) (а.с.62).

Зазначений будинок знаходиться на балансі КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

01 квітня 2015 року ОСОБА_2 та КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Шевченківського району» уклали договір про надання послуг з утримання будинків і споруд прибудинкової території за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.65-66).

У листопаді 2015 року КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з 29 вересня 2010 року по 30 квітня 2014 року в сумі 75 734,45 грн., 3% річних в розмірі 4 834,14 грн., інфляційної складової в розмірі 14 634,38 грн., а всього 95 209,97 грн.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Пунктом 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району», ОСОБА_2 не виконував належним чином обов'язок по оплаті за отримані житлово-комунальні послуги, в зв'язку з чим у останнього утворилась заборгованість у розмірі 95 209,97 грн., з яких: 75 734,45 грн. - сума основного боргу за період з 27.09.2010 по 30.04.2014, 14 634,38 грн. - інфляційні втрати, 4 834,14 грн. - 3 % річних (а.с.11).

Таким чином, установивши, що ОСОБА_2 неналежним чином виконує свої зобов'язання по оплаті за житлово-комунальні послуги, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з останнього наявної заборгованості.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що згідно довідок КП Житлово-експлуатаційної контори «Золотоустівська» Шевченківського району №39 від 05 вересня 2014 року та №46 від 01 грудня 2014 року заборгованості по нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 129,3 кв.м. по утриманню прибудинкової території, відшкодуванню мереж та за комунальні послуги немає, оскільки вказані довідки не є належними та допустимими доказами відсутності заборгованості (а.с.96, 97).

Квитанцій на підтвердження оплати за житлово-комунальні послуги ОСОБА_2 за спірний період ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції не надано.

Натомість, як повідомив представник ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції квитанції по оплаті за житлово-комунальні послуги за період з 2010 року по 2013 рік були знищені позивачем.

Відтак, ОСОБА_2 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності у нього заборгованості перед КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» по оплаті за житлово-комунальні послуги.

Також, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що вимоги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» були заявлені з пропуском строку позовної давності, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Вказана правова позиція висловлена Верховних Судом України в постанові №6-780цс 15 від 30 вересня 2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 грудня 2015 року ОСОБА_2 отримав копію ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року про відкриття провадження у даній справі та копію позовної заяви, тобто був повідомлений про розгляд справи в суді першої інстанції та був обізнаний про заявлені вимоги КП «Центр обслуговування споживачів Шевченківського району» (а.с.54).

Проте, ОСОБА_2 своїм правом не скористався, із заявою про застосування позовної давності до суду першої інстанції не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують. Всі викладені у апеляційних скаргах обставини проаналізовані судом у сукупності з іншими доказами по справі, висновки суду є повністю мотивованими і підстав для сумніву у їх обґрунтованості не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова