У Х В А Л А

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.

Сімоненко В.П.,

Яреми А.Г.,

розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року в справі за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої оплатою часу вимушеного прогулу у зв'язку із поновленням незаконно звільненого працівника,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області відхилено, рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 26 травня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 29 липня 2015 року залишено без змін.

Заступник Генерального прокурора України звернувся із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме пункту 8 частини 1 статті 134, статті 237 КЗпП України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального права заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 й 25 липня 2012 року, 6 й 13 лютого та 20 грудня 2013 року, 2 квітня, 4 червня, 3 вересня 2014 року, 9 березня 2016 року та дві ухвали цього ж суду від 17 червня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне неоднакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу заступника прокурора Хмельницької області суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій, які відмовляючи в задоволенні позову виходили з того, відповідач відносився до осіб начальницького (особового) складу, мав спеціальне звання - полковник служби цивільного захисту, тому спірні правовідносини регулюються Законом України «Про правові засади цивільного захисту», Дисциплінарний статут та Положенням про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2015 року № 629. Оскільки зазначеними нормативними актами не передбачена можливість покладення матеріальної відповідальності на осіб начальницького складу, норми трудового законодавства на ці правовідносини не поширюються, то підстави для покладення на відповідача відповідальності в спричиненні позивачу шкоди відсутні.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 й 25 липня 2012 року, 6 й 13 лютого та 20 грудня 2013 року, 2 квітня, 4 червня, 3 вересня 2014 року, 9 березня 2016 року та двох ухвалах цього ж суду від 17 червня 2015 року, суд касаційної інстанції погодився з висновками судів попередніх інстанцій про стягнення шкоди, передбаченої пунктом 8 частини першої статті 134, статті 237 КЗпП України. При цьому судами встановлено, що чинним законодавством передбачено повну матеріальну відповідальність службової особи винної в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

За таких обставин вважати заяву заступника Генерального прокурора України обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом Головного управління державної служби України з надзвичайних ситуацій у Хмельницькій області до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої оплатою часу вимушеного прогулу у зв'язку із поновленням незаконно звільненого працівника, за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема