Справа № 761/4643/16-ц
Провадження № 2/761/3679/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Маліновської В.М.,

при секретарі Кріт І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016 року ОСОБА_1 (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (Відповідач) про стягнення аліментів, в якому просила: стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., щомісячно у розмірі 2 000,00 грн. на місяць, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення 23 років; - стягнути з Відповідача на свою користь аліменти на утримання ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., за період з 09.02.2013 року по 09.02.2016 року в загальному розмірі 72 000,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між нею та ОСОБА_2 13.07.1996р. був зареєстрований шлюб, від якого вони мають дочку - ОСОБА_11. 06.02.2001р. шлюб між позивачем та відповідачем розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-1019/01, про що видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.02.2001р. Також, за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2001р. у справі № 2-1018/01 відповідача позбавлено батьківських прав щодо спільної доньки сторін - ОСОБА_11. Позивачка зазначила, що після розірвання шлюбу між нею та відповідачем було укладено усну домовленість, за якою сторони дійшли згоди, що донька проживатиме з позивачкою у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, що була придбана відповідачем в 1999 році під час перебування у шлюбі з позивачем. Разом з тим, всі обов'язки щодо утримання та виховання ОСОБА_3 несе Позивачка самостійно, Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. На момент звернення до суду ОСОБА_3 навчається у Київському індустріальному коледжі Київського національного університету будівництва і архітектури, на денній формі навчання, термін навчання - до квітня 2019 року. Витрати на оплату житлово-комунальних послуг на утримання квартири, в якій проживає ОСОБА_3, також покладені в повній мірі на позивача. Окрім того, спільна донька позивача та відповідача, у зв'язку з незадовільним станом здоров'я, потребує постійного догляду та лікування. Водночас, на утриманні позивачки перебуває також ще двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3.), так Позивачка несе значні матеріальні затрати для утримання трьох дітей, на разі не має змоги працювати в повній мірі, зважаючи на те, що останній дитині позивача ще не виповнилось трьох років. Не зважаючи на домовленість між сторонами, відповідач чинить перешкоди в проживанні ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, шляхом спроби вселитись в дану квартиру без згоди та відома ОСОБА_3 під час перебування останньої за кордоном. Відомо, що відповідач є працездатним, на обліку в органах Державної служби зайнятості не перебуває, кредитних зобов'язань не має, що може свідчити про наявність у відповідача доходу та про його задовільне матеріальне становище. Так, Позивачка вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти за останні три роки та до досягнення дитиною віку 23 років в твердій грошовій сумі 2000 гривень на місяць.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києві Маліновської В.М. від 10.02.2016р. відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у судовому засіданні (а.с.48).

Відповідач подав суду заперечення на позовну заяву (а.с.60-62), в яких зазначив, що позовна заява ОСОБА_1 є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню. Так, фактично відносини між Позивачкою та Відповідачем як чоловіком та дружиною тривали з 13.07.1996р. по липень 1997р. З липня 1997р. сторони перестали проживати я чоловік та дружина, Позивачка могла тижнями не з'являтись вдома та жила своїм життям, донька її не цікавила. Так твердження Позивачки, що АДРЕСА_2 придбана у шлюбі, не відповідають дійсності, оскільки на момент купівлі вказаної квартири шлюбні відносини між сторонами вже були припинені, безпосередньо квартири придбавалась за особисті кошти Відповідача, точніше за кошти його брата - ОСОБА_6, який передав їх Відповідачу по розписці у якості компенсації за його частку у квартирі їх батьків. З початку 2009 року і до 2014 року донька сторін - ОСОБА_3 проживала в сім'ї Відповідача, разом з його цивільною дружиною - ОСОБА_7, та їх спільної з Відповідачем донькою - ОСОБА_8. На початку 2014 року спільна дочка сторін виявила бажання жити самостійно та пішла до квартири Відповідача зі своїм хлопцем. Так сталося, що у 2015 році Відповідач залишився без роботи та як наслідок втратив можливість винаймати житло, відтак був змушений повернутися (зробити спробу) у власну квартиру, проте Позивачка почала чинити перешкоди щодо вселення Відповідача. Позивачці добре відомо, що Відповідач не має фінансових можливостей надавати матеріальну допомогу доньці, так через різке погіршення здоров'я у 2015 році Відповідач взагалі не має фізичної можливості виконувати будь-яку роботу. Окрім того, у Позивачки відсутні підстави стягувати з Відповідача аліменти за період, що передує подачі позовної заяви, рівно як і за майбутні періоди. Водночас, ОСОБА_1 є неналежним у питанні стягнення з Відповідача на її користь аліментів, оскільки ОСОБА_3 має повну цивільну дієздатність, у зв'язку з чим повинна сама відстоювати свої інтереси в суді.

В судовому засіданні представник Позивачки - ОСОБА_9 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник - ОСОБА_10 в судовому засіданні проти позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні, оскільки Відповідач не має фінансової можливості надавати матеріальну допомогу доньці, сам тяжко хворий та не має змоги працювати, окрім того, має на утриманні неповнолітню доньку - ОСОБА_7 та мати.

В судовому засіданні 20.05.2016р. була допитана свідок - ОСОБА_7, яка повідомила суду, що вона проживала разом з Відповідачем у цивільному шлюбі з 2000р. по 10.01.2016р., від якого мають неповнолітню доньку - ОСОБА_8. Свідок з Відповідачем проживали на орендованих квартирах, оскільки мали фінансову можливість для оренди житла. Свідок пояснила, що з серпня-вересня 2009р. по листопад-грудень 2013р. включно донька Відповідача - ОСОБА_11, проживала разом з ними та перебувала на утриманні Відповідача, що було зумовлено тим, що Позивачка поїхала з м.Києва та донькою не займалась. ОСОБА_11, як їй відомо, відвідувала музичну школу, гурток анімації, пару разів до неї приходили в гості друзі. Свідок вказала, що вона слідкувала за тим, щоб дівчинка була чисто одягнута, забезпечена харчуванням. Ні конфліктів, ні сварок між ними не було. З 2014 року донька ОСОБА_11 почала проживати окремо від Відповідача та його цивільної дружини, у квартирі на АДРЕСА_1, що була придбана Відповідачем. Чи проживала мати дівчинки в той період часу в м.Києві постійно чи ні свідку не відомо. Зазначила, що з 2006 року Відповідач не мав постійної роботи, проте працював неофіційно та намагався фінансово допомагати доньці від першого шлюбу, але з 2013 року Відповідач взагалі не працює, утримання доньки ОСОБА_11 фактично здійснювався за рахунок коштів свідка. Серед іншого, свідок зазначила, що наскільки їй відомо позбавлення батьківських прав Відповідача щодо доньки - ОСОБА_3 було необхідне для полегшення виїзду його колишній дружині та доньці ОСОБА_11 за кордон. Пояснила суду, що десь з 2012 року Відповідач почав хворіти, з 2015 року - стан здоров'я Відповідача дуже погіршився, внаслідок чого останній не має фізичної можливості працювати та потребує відповідного лікування, фінансову допомогу свідку та їх спільній дитині не надає. При цьому свідок повідомила, що раніше заробітки Відповідача, який є дизайнером за фахом, поки він не хворів, не були постійними, але якщо в середньому розділити на кількість місяців у році суми, які він заробляв, то в середньому виходило по 8-10 тисяч на місяць. Працездатний на даний час Відповідач офіційно чи ні свідкові не відомо, але за її даними він не працює і не має доходу, хворіє. У січні 2016р., як повідомила свідок, вона забрала спільну дитину з Відповідачем та вирішила проживати з нею окремо від Відповідача, оскільки фактично матеріальне забезпечення родини здійснюється лише за її кошти, а вона не зовсім спроможна матеріально утримувати трьох осіб. Відповідач хворіє і фактично не може працювати та заробляти кошти.

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що 13 липня 1996 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб, про що в книзі актів про укладення шлюбу 13.07.1996р. зроблено запис за № 230, що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають дочку - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 01.06.2000р. (а.с.14).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.02.2001р. у справі № 2-1019/01 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.10), в зв'язку з чим ОСОБА_1 відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві 20.02.2001р. видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 (а.с.9).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 15.02.2001р. у справі 2-1018/01 ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав відносно дочки ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.н. (а.с.11-12).

Згідно довідки № 2520 від 25.08.2015р. ОСОБА_11 у 2015 року вступила у ДВНЗ Відокремлений структурний підрозділ Київського індустріального коледжу Київського національного університету будівництва і архітектури (І рівень акредитації), спеціальність «Декоративно-прикладне мистецтво» і зараз навчається на І курсі денного відділення, термін закінчення навчання - квітень 2019р. (а.с.18).

Позивачка зазначила, що всі обов'язки щодо утримання та виховання ОСОБА_3, в тому числі і витрати на житлово-комунальні послуги за квартиру в якій Позивачка проживає разом з дочкою - АДРЕСА_3, вона несе самостійно (а.с.40-45). Окрім того, Позивачка вказала, що ОСОБА_3 у зв'язку з незадовільним станом здоров'я, потребує постійного догляду та лікування (а.с. 26-39). Водночас, на утриманні позивачки перебуває також ще двоє малолітніх дітей: ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4.), та ОСОБА_5 (ІНФОРМАЦІЯ_3.), що підтверджується посвідченням багатодітної сім'ї міста Москви № 20, виданим 02.12.2014р. (а.с.19-20), в зв'язку з чим Позивачка несе значні матеріальні затрати для утримання трьох дітей, на разі не має змоги працювати в повній мірі, зважаючи на те, що останній дитині позивача ще не виповнилось трьох років. Відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання спільної з Позивачкою донькою не надає.

Разом з тим, судом встановлено, що Відповідач з 28.09.2006 року офіційно не працює, що підтверджується копією трудової книжки НОМЕР_4 (а.с.63-64), проте зі свідчень допитаного в судовому засіданні свідка - ОСОБА_7, вбачається, що з 2006 року до 2013 року Відповідач працював неофіційно та мав певний дохід, що в середньому складав 8-10тис на місяць. Достатніх доказів про наявність на даний час (час розгляду справи) заробітків Відповідача, як і про їх повну відсутність, у судовому засіданні не встановлено.

Відповідач в судовому засіданні пояснив, що не працює та не має такої можливості, відтак не може матеріально допомагати своїй з Позивачем доньці, окрім того, зазначив, що з 2015 року тяжко хворіє, на підтвердження чого надав консультативний висновок медичного центру Eurolab та дані магнітно-резонансної томографії головного мозку та органів черевної порожнини (а.с.67-69), проте на сьогоднішній день Відповідач навіть не має можливості пройти відповідне обстеження для встановлення точного діагнозу та розробки плану подальшого лікування.

Відповідно до ст.60ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989р. (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27.02.1991р. та яка набула чинності для України 27.09.1991р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Водночас, згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання (ч.2, ч.3 ст.199СК України).

Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Частиною 2 ст. 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини.

За ст.200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 15.05.2006р. № 3 «Про застосування Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Так, Відповідачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України, на підтвердження того, що він взагалі непрацездатний, зовсім не працює, не лише офіційно, а й маючи професію дизайнера неофіційно, не отримує жодного доходу та не має можливості надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній доньці - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., яка навчається та потребує у зв'язку з цим матеріальної допомоги, та таких не здобуто в судовому засіданні.

Разом з тим, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я ОСОБА_3, стан здоров'я та матеріальне становище Відповідача - ОСОБА_2 та наявність у Відповідача іншої неповнолітньої дитини - ОСОБА_8, яка також потребує матеріальної допомоги, яку наразі Відповідач не надає.

Окрім того, згідно ч. 2 ст. 191 СК України визначено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Проте, Позивачкою не надано доказів на підтвердження вжиття в минулому заходів щодо одержання з Відповідача аліментів на утримання спільної доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., відтак суд не вбачає можливості для стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_3 за минулий час за період з 09.02.2013р. по 09.02.2016р.

Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмету спору та підстав для задоволення позову, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає частковому задоволенню, а тому присуджує до стягнення з ОСОБА_2 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., в розмірі 1 000,00 грн. на місяць до припинення навчання останньою - 30.04.2019р., але не більше як до досягнення ОСОБА_3 23 років - ІНФОРМАЦІЯ_5.

При визначенні часу, з якого підлягають присудженню аліменти, суд виходить з положень ст.191 СК України, за якою аліменти присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову до суду, та з урахуванням положень ст.199 СК України щодо часу навчання повнолітньої дитини.

Як вбачається з матеріалів справи датою звернення позивачки до суду є 09.02.2016р. (позов подано через канцелярію суду саме 09.02.2016р., що підтверджується штампом канцелярії), отже аліменти присуджуються починаючи з 09.02.2016р.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), Відповідач зобов'язаний сплатити судовий збір у розмірі 551,20 грн. в дохід держави.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 141, 166, 180, 182,191, 198,199 Сімейного кодексу України та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 64, 88, 174, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої дочки - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_6 народження, в розмірі 1 000,00 грн. на місяць починаючи з моменту подачі позову до суду 09.02.2016 року до припинення ОСОБА_11 навчання - 30.04.2019р., але не більше як до досягнення нею 23 (двадцяти трьох) років (ІНФОРМАЦІЯ_5.).

У іншій частині позовних вимог - відмовити.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 551,20грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: