Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.03.2016 року Артемівський міськрайонний суд районний Донецької області у складі судді Хомченко Л.І.

при секретарі Халаджи А.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника першого відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Артемівськ цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат та Відділення Виконавчої дирекції Про відшкодування моральної шкоди,завданим трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків внаслідок виробничої травми

В С Т А Н О В И В :

25.11.2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ,посилаючись на те що в період часу з 17.05.1978 року по 23.01.2012 він працював у відповідача на робочих професіях,під час роботи 30.01.1989 року з ним трапився нещасний випадок ,та при цьому він травмував праве око ,та висновком МСЕК від 24.04.2003 року йому безстрокове було втасновлене 25% втрати профпрацездатності. Вважає що з вини відповідача йому заподіяна моральна шкода.,просив стягнути з відповідача на підставі ст. 3,ч.4ст,43 Конституції України,рішення Конституційного суду України від 27.01.2004 року,ст. 153ч.1,173,237-1 КЗпП України ,11,15,16,,1167,268 ЦК Україниморальну шкоду 30000гривень.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги просив позов задовольнити по підставах викладених у позовній заяві,просив стягнути з відповідача моральну шкоду на користь позивача у суму 30 000 гривень на підставі ст. 153,173,237-1 ,440 ЦК України .

Представник відповідача позов не визнала ,пояснив ,що не має вини відповідача у спричиненні моральної шкоди позивачу.

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

Судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 17.05.1978 року по 23.05.2012 року , що підтверджується копією трудової книжки (арк.с.7-8)

Під час виконання позивачем трудових обов'язків слюсаря, 30 січня 1989 року з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого він був травмований.,що підтверджується актом про нещасний випадок(арк..с75-77 ) Висновком МСЕК від 28.04.89 року йому первинно було встановлено 25 % втрати працездатності, а висновком МСЕК від 24.04.2003 року йому було встановлено 25 % втрати працездатності з 6.04.2003 року безстроково, що підтверджено висновками МСЕК (арк. с.,90 ,70 ).

Позивач посилається, що моральна шкода йому заподіяна ушкодженням здоров'я внаслідок трудового каліцтва, отриманого 30 січня 1989 року.

Станом на 30 січня 1989 року питання відшкодування підприємствами шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, регулювалося «Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з їх роботою», затвердженим постановою Ради Міністрів СРСР від 09 жовтня 1961 року, а з 01 січня 1985 року „Правилами відшкодування підприємствами, установами, організаціями шкоди, заподіяної робітникам та службовцям каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, затвердженим постановою Ради Міністрів СРС від 03 липня 1984 року, які відшкодування моральної шкоди не передбачали.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду країни від 31 березня 2001 року № 4 « Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з подальшими змінами оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону праці, який вперше передбачав право на відшкодування моральної шкоди працівникам, та введено в дію з 24 листопада 1992 року , відшкодування морального шкоди проводилося власником підприємства, якщо небезпечні або шкідливі умови праці завдали моральної шкоди потерпілому, порушили його нормальні життєві зв'язки та

вимагають від нього додаткових зусиль для організації життя.

Пізніше право на відшкодування моральної шкоди було передбачено п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органам шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою КМУ від 23 червня 1993 року №472.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі.

На момент отримання позивачем травми 30.01.1989 року не було прийнято Закону України „Про охорону праці і цих Правил. Тому їх дії не поширюються на події, що мали місце до прийняття даних актів.

Норми ЦК України 2003 року - ст. ст. 23, 1167, 1168 ЦК України, на які посилається позивач, не розповсюджуються на виниклі правовідносини, оскільки діють з 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України (набрала чинності 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, обов'язок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на власника або уповноваженого ним органу незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Дія Закону України "Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, що спричинили втрату працездатності", норми якого передбачали можливість відшкодування моральної шкоди відділеннями виконавчої дирекції Форду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійної захворювань України та набрав чинності з 1 квітня 2001 року не поширюється на події, що сталися до його прийняття.

Таким чином, на час виниклих правовідносин жодний нормативний акт не передбачав можливості відшкодування моральної шкоди позивачеві.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволені позовних ,заявлених позивачем до відповідача про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов,язків.

Керуючись ст.ст. 153, 173 , 237-1 КЗпП України , 440-1 ЦК України,15,30,62,2015-218 ЦПК України , суд

ВИРІШИВ :

У позові ОСОБА_3 до ПАТ Часівоярський вогнетривкий комбінат та Відділення Виконавчої дирекції Про відшкодування моральної шкоди,завданим трудовим каліцтвом при виконанні трудових обовязків

внаслідок виробничої травми відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайоний суд протягом 10 днів з часу його проголошення .

14.03.2016

Суддя Л.І.Хомченко