АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5018/16 Справа № 175/5083/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Ребров С. О. Доповідач - Максюта Ж.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого: Максюти Ж.І.,

суддів : Макарова М.О., Прозорової М.Л.,

за участі секретаря: Черкас Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області та ОСОБА_3, про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок неналежного надання послуг, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 04 січня 2007 року між нею та Партизанською сільською радою (Орендодавець) було укладено типовий договір оренди приміщення, за умовами якого орендодавцем було передано, а орендарем прийнято у строкове платне володіння і користування нежитлові приміщення розташовані за адресою: АДРЕСА_1, проте відповідачами навмисно порушені вимоги п.п. 9.3., 9.4., 9.5. вищевказаного Договору оренди та безпідставно провели опечатування орендованого нею приміщення де знаходяться її особисті речі, у зв'язку з чим їй завдано майнової шкоди на загальну суму у розмірі 136473,26 грн., яка складається з наступного: витрати на проїзд за період з 2012 по 2016 роки; витрати понесені у зв'язку з припиненням діяльності; витрати понесені у зв'язку зі сплатою єдиного податку у розмірі; єдиний соціальний внесок; витрати пов'язані з лікуванням чоловіка на придбання ліків та вартість майна, яке знаходиться в орендованому приміщенні, а також зазначила, що їй завдано моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у сумі 100000,00 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на незаконність рішення просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга березової Л.А. підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції 04 січня 2007 року між Партизанською сільською радою та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 укладено Договір оренди приміщення, що належить до комунальної власності Партизанської сільської ради, об'єктом якого було нежитлове приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п.9.1. договору оренди Договір вступає в силу з моменту підписання його Сторонами і діє з "04" січня 2007 р. до "31 грудня" 2007 р.

Згідно п.9.2.Усі зміни та доповнення до цього Договору оформляються в письмовій формі і вступають в силу з моменту підписання їх Сторонами.

Згідно п.9.3. Одностороння відмова від Договору не допускається. Зміни й доповнення або розірвання цього Договору допускаються за взаємної згоди Сторін. Зміни та доповнення, що пропонується внести, розглядаються протягом одного місяця з дати їх подання до розгляду іншою Стороною.

Згідно п.9.4. На вимогу однієї із Сторін Договір може бути достроково розірвано за рішенням суду, господарського суду у разі невиконання Сторонами своїх зобов'язань та з інших підстав, передбачених законодавчими актами України.

Згідно п.9.5. У разі відсутності заяви однієї із Сторін про припинення або зміну цього Договору після закінчення строку його чинності протягом одного місяця, Договір вважається продовженим на той самий термін і на тих самих умовах, які були передбачені цим Договором. :

Відповідно п.9.6. Договір припиняється в разі: - закінчення строку, на який його було укладено; - достроково за взаємною згодою Сторін або за рішенням господарського суду; - в інших випадках, прямо передбачених чинним законодавством України.

Згідно п.9.7. Взаємовідносини Сторін, не врегульовані цим Договором, регулюються чинним законодавством України. (а.с.6)

17 липня 2014 року сільською радою прийнято рішення №433-36/VІ «Про оренду приміщення» відповідно до якого ОСОБА_2 повторно відмовлено у наданні в оренду вказаного приміщення та прийнято рішення про звільнення нею спірного приміщення і повернення його дошкільному закладу, згідно п.4 ст.16 ЗУ «Про дошкільну освіту».

При цьому в преамбулі вказаного рішення зазначено, що Радою розглянуто заяви ФОП ОСОБА_2 про надання їй в оренду приміщення в будівлі дитячого садка та заяву завідуючої КЗ ДНЗ ЗР «ІНФОРМАЦІЯ_1» про повернення приміщення, займаного ОСОБА_2

Також, в матеріалах справи є рішення Патризанської селищної ради №95-19/У1 від 21 серпня 2012 року, яким було розглянуто звернення завідуючої та батьківського комітету КЗ ДНЗ ЗР «ІНФОРМАЦІЯ_1» та вирішено припинити дію договору оренди приміщення з ПП ОСОБА_2 з 01.09.2012 року, звільнити приміщення з 15.09.2012 року, зобов'язати ОСОБА_2 сплатити заборгованість станом на 01.09.2012 року згідно наданих розрахунків.

В заяві батьківського комітету, та завідуючої дитячого садку до селищної ради було висловлено проханням розірвати договір оренди з перукарнею у зв'язку зі шкідливим впливом хімічних речовин, що там застосовуються.

Намагаючись оскаржити дії Партизанської селищної ради від 20 червня 2014 року по складанню акта опечатування №1,2, ОСОБА_2 звернулась до суду з адміністративним позовом та просила суд визнати не чинним, та скасувати рішення сесії Партизанської селищної ради від 27 серпня 2012 року №95-19/У1, та від 17 липня 2014 року №433-36/У1 про припинення договору оренди нежитлового приміщення

Постановою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 08.07.2015 року в задоволені позову було відмовлено, а при апеляційному перегляді Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом постановою від 26 листопада 2015 року провадження по справі було закрито, оскільки спір, заявлений ОСОБА_2 повинен бути розглянутий в порядку цивільного судочинства, оскільки стосується права користування фізичною особою спірного нежитлового приміщення.

При звернені ОСОБА_2 до суду в порядку цивільного судочинства з вищевказаним позовом, питання про визнання незаконним та скасування рішень Партизанської селищної ради від 27 серпня 2012 року №95-19/У1, та від 17 липня 2014 року №433-36/У1 про припинення договору оренди нежитлового приміщення нею не ставилось, а тому вказані рішення сільської ради є чинним на час розгляду справи.

З матеріалів справи також вбачається, що представниками сільської ради неодноразово направлялися письмові попередження позивачці ОСОБА_2 про звільнення об'єкта оренди, однак остання жодним чином на дані звернення не реагувала, на підставі чого, комісією сільської ради 20 червня 2014 року було опечатане спірне приміщення про що було складено відповідний Акт №2.

Проте, 21 червня 2014 року ОСОБА_2 самоуправно зірвала печатку з дверей та проникла в приміщення ДНЗ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, звідки забрала частину своїх речей і замкнула двері ключем, у зв'язку з чим, сільським головою ОСОБА_4 (термін головування у період з 02.06.2014 року по 31.07.2015 року) було викликано наряд міліції, яким зафіксовано даний факт (ЖЕО-4122 від 21.06.2014 року). Після чого, представниками сільради неодноразово пропонувалося позивачці забрати свої речі, що залишилися, в зручний для неї час та спосіб, від чого вона категорично відмовилась.

Таким чином позивачка, обравши невірний спосіб захисту свого порушеного права не довела суду жодним доказом факт неправомірних дій з боку відповідачів, що до спричинення їй матеріальної шкоди, яку вона зазнала в результаті втручання в її підприємницьку діяльність з надання послуг перукаря.

Що стосується позовних вимог про відшкодування шкоди, спричиненої позивачці в результаті залиття орендованого приміщення восени 2011 року, з причин засмічення та поривання труб опалення, то вказані вимоги також визнані судом першої інстанції необґрунтованими, оскільки позивачкою не доведено суду сам факт залиття. Надані суду докази, а саме акт про затоплення (а.с.63) не оформлений належним чином, а тому правильно на прийнятий судом до уваги, інших доказів на підтвердження факту спричинення шкоди майну позивачка суду також не надала.

Належних доказів про те, що позивачка понесла реальні збитки, зокрема щодо обсягу збитків завданих залиттям приміщення та окремих доказів розміру збитків завданих обмеженням доступу до приміщення - матеріали справи не містять.

Підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди колегія суддів також не вбачає, оскільки під час розгляду справи в суді першої інстанції не знайшов підтвердження факт протиправних дій з боку відповідачів, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідачів, та вини останніх в її заподіянні, що є обов'язковою підставою доведення позивачем під час судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, апелянт посилаючись на порушення з боку відповідачів п.9.3,9.4,9.5 договору оренди нежитлового приміщення ДНЗ «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1, добросовісно помиляється, відносно своїх прав та обов'язків за договором, оскільки строк дії договору закінчився ще 31 грудня 2007 року, а намагаючись продовжити термін дії договору, позивачка особисто звернулась з відповідною заявою до сільської ради, де просила продовжити термін дії договору, вказана заява була розглянута на засіданні секції і в задоволені прохання про продовження строку дії договору їй було відмовлено ще в липні 2012 році, за вказаних обставин твердження позивачки про те, що договір дії, і про теперішній час, а сільська рада розірвала його в односторонньому порядку - є помилковими.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає рішення суду про відмову у задоволенні позову правильним, а позовні вимоги та доводи апеляційної скарги безпідставними.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі наданих доказів, підстав для виходу за межі апеляційної скарги не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 19 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: