Справа № 184/1107/16-ц
Номер провадження 2/184/413/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.08.2016м. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Томаш В.І.,

при секретарі - Михайловій Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про повернення безпідставно отриманих коштів»,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом і просить суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 576 416,00 грн..

Представник позивача в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій підтримує позов в повному обсязі та просить розглянути справу за їх відсутності.

Відповідач судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій заперечує проти позовних вимог представника позивача та просить відмовити в їх задоволенні.

У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи і оцінивши їх в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги необґрунтовані, не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що в період з 25.11.2014 року по 26.05.2015 року ОСОБА_2 перерахував ОСОБА_3 кошти на загальну суму 576416 грн., а саме: - 25.11.2014 року згідно квитанції №...4081 - 100 000,00 грн.; - 25.11.2014 року згідно квитанції №...8476 - 70 000,00 грн.; - 23.12.2014 р. згідно квитанції №...4595 - 100 000,00 грн.; - 02.01.2015 року згідно квитанції №...2256 - 30 000,00 грн.; - 02.02.2015 року згідно квитанції №…6860 - 7645,00 грн.; -24.02.2015 року згідно квитанції №…3867 - 59 000,00 грн.; - 31.03.2015 року згідно квитанції №…2897 - 7671,00 грн.; - 14.04.2015 року згідно квитанції №...5519 - 7100,00 грн.; - 26.05.2015 року згідно квитанції №… 1229 - 50 000,00 грн.; - 26.05.2015 року згідно квитанції №…0935 - 45 000,00 грн.; - 26.05.2015 року згідно квитанції №...6864 - 50 000,00 грн.; - 26.05.2015 року згідно квитанції №...3515 - 50 000,00 грн.. Однак, жодних договорів, у тому числі письмових, між сторонами укладено не було.

Відповідно до ч.3 ст.208 ЦК України, правочини фізичних ociб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян становить 17 грн. (пункт 5 підрозділу І розділу XX Податкового кодексу України). Тобто, письмова форма правочину є обов'язковою для фізичних осіб починаючи з суми 340 грн..

Згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Ці положення застосовуються і до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином та витребування майна власником із чужого незаконного володіння (ч.3 ст.1212 ЦК України). Представник зазначає про те, що відповідач зазначеної суми коштів позивачеві не повернув, а тому суд повинен стягнути з відповідача суму у розмірі 576 416,00 грн..

З доводами представника позивача, викладених в позовній заяві, суд погодитись не може, оскільки вони є голослівними, безпідставними, недоведеними, нічим не підтвердженими, не відповідають вимогам Цивільного законодавства України і спростовуються доводами відповідача, наданими ним письмовими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підстави своїх вимог. Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно квитанцій Банку, наданих відповідачем ОСОБА_3, за період з 26.08.2014 року по 26.05.2015 року він перевів позивачу ОСОБА_2 гроші на загальну суму 431 748 грн.; за період з 13.03.2015 року по 11.06.2015 року - 50 174 грн.; за період з 19.07.2015 року по 31.08.2015 року - 79 000 грн.; за період з 09.07.2015 року по 14.09.2015 року - 4290 грн. Загальна сума переводів за вказаний період склала 565 212 грн.. Тобто суму грошових коштів, які позивач надав відповідачу, останнім була повернута в повному обсязі за винятком 11 206 грн., яка не знайшла свого підтвердження та оспорюється відповідачем по справі.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 Цивільного кодексу України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна у іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання повинно виконуватися належним чином вiдповiдно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства, а за вiдсутноcтi таких умов та вимог цього Кодексу, інших aктiв цивільного законодавства - вiдповiдно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Частиною першою статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із частинами першою та другою статті 205 ЦК України правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Приписами частини першої статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Системний аналіз положень частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частини першої статті 177, частини першої статті 202, частин першої та другої статті 205, частини першої статті 207, частини першої статті 1212 ЦК України дає можливість дійти висновку про те, що чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей).

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпідставності такого виконання.

Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не статтею 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог. Таким чином, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

До такого висновку дійшов Верховний Суд України, який у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх суб'єктів, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, яка містить зазначену норму права, та для всіх судів України, сформулював правову позицію, згідно із якою відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Але навіть, якщо і посилатися на вимоги ст.. 1212 ЦК України, то отримані відповідачем грошові кошти були ним повернути в повному обсязі, що підтверджено належними доказами.

Оцінюючі всі докази досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності, та приймаючи до уваги приписи законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку про безпідставність пред'явлених позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову, тому що зобов'язання, які були між сторонами по справі, виконані відповідачем в повному обсязі і виключає можливість повторного стягнення у примусовому порядку.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що заявлені представником позивача позовні вимоги цілком є необґрунтованими, безпідставними, недоведеними, ґрунтуються на доказах, наданих представником позивача та які не відповідають дійсності та обставинам справи і є недостовірними і спростовуються доводами відповідача, наданими ним письмовими належними та допустимими доказами, матеріалами справи в їх сукупності.

За таких обставин суд, вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про повернення безпідставно отриманих коштів» задовольнити та стягнути з ОСОБА_3 користь ОСОБА_2 кошти у сумі 576 416,00 грн..

Керуючись ст. 1212 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10, 11, 57, 60, 88, 209 - 213 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог представника позивача ОСОБА_1 по довіреності в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «про повернення безпідставно отриманих коштів».

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 - днів з дня його ухвалення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш