Справа № 754/3088/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Рудь Н.В.

за участі

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_1 ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Свої вимоги мотивували тим, що 02 вересня 2015 року о 21 год. 22 хв. по просп. Ватутіна в напрямку бул. Перова сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Фіат Гранде Пунто» д/н НОМЕР_1, під керуванням позивача ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням відповідача. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено автомобіль позивача та спричинено телесні ушкодження пасажиру ОСОБА_6 29 січня 2016 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідача ОСОБА_5 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України. Згідно рахунку № к8 від 27 лютого 2016 року позивачу завдано матеріальні збитки в результаті пошкодження транспортного засобу в наслідок ДТП у розмірі 299 302,00 грн. У зв'язку з чим просить стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 299 919,98 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 1 150,74 грн., моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн., стягнути судові витрати.

Ухвалою суду від 25 серпня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення моральної та матеріальної шкоди залишено без розгляду.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги та остаточно просила стягнути з відповідача вартість матеріального збитку, понесеного в результаті пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП у розмірі 115 000,00 грн., судові витрати.

Позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Дала пояснення,аналогічні викладеним у позові.

Позивач ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги. Дав пояснення,аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі у розмірі 115 000,00 грн.

Дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено наступні обставини справи.

29 січня 2016 року постановою Дніпровського районного суду м. Києва відповідач ОСОБА_5 визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України (а.с. 8).

Згідно схеми дорожньо-транспортної пригоди від 02 вересня 2015 року в результаті зіткнення автомобіль НОМЕР_3 отримав такі пошкодження: пошкоджено радіатор, капот, праву та ліву фари, праве та ліве крило, ліве колесо та вентилятор (а.с.20-21).

Відповідно до вимог п.п. 8,9 ч.2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування майнової та моральної шкоди.

Згідно ст.1166 ЦК України відшкодування матеріальної шкоди можливо при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Згідно ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 " Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди" під власником джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична чи особа громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки на підставі права власності, оперативного чи керування на інших підставах (договір оренди, довіреності і т.п.). Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки з зв'язку з трудовими відносинами з володільцем цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо).

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин по справі (докази) встановлюються, у тому числі на підставі висновків експертів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі. Тому справа розглядається на підставі наявних у справі доказів та у в межах заявлених вимог.

Згідно рахунку № к8 від 27 лютого 2016 року позивачу завдано матеріальні збитки в результаті пошкодження транспортного засобу внаслідок ДТП у розмірі 299 302,00 грн. (а.с.27).

Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Як вбачається з п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Позивачем заявлені вимоги про відшкодування матеріальної шкоди відповідачем у розмірі 115 000 грн. 00 коп.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Встановлені обставини свідчать про наявність підстав щодо відшкодування відповідачем ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_1 матеріальної шкоди у розмірі 115 000 (сто п'ятнадцять тисяч) грн. 00 коп., що є в межах позовних вимог.

У відповідності з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено повністю, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру в сумі 1 150,00 грн. (115 000,00 грн. Х 1%)

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір майнового та немайнового характеру на користь позивача в сумі 1 150,00 грн.

Керуючись ст.ст. 16, 22, 23,ст.ст. 511,636, 999,1166,1167, 1187,1194 ЦК України, п. 4 постанови № 6 від 27 березня 1992 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ по позовах про відшкодування шкоди», ст.ст. 10, 11, 60, 79, 80, 84, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 у відшкодування матеріальної шкоди у сумі 115 000 (то п'ятнадцять тисяч)грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 150 (одна тисяч сто п'ятдесят) грн. 00 коп.

Повний текст рішення виготовлений 30 серпня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н. Є. Арапіна