Справа № 357/1793/16-ц Головуючий у І інстанції Бондаренко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4008/16 Доповідач у 2 інстанції Кашперська Т. Ц.
Категорія 26 30.08.2016

РІШЕННЯ
Іменем України
30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Антоненко В.І., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позов мотивував тим, що між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «ПриватБанк» 11 квітня 2007 року був укладений кредитний договір № KICWGA00000118, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 66600 доларів США до 11 квітня 2017 року. Станом на 14 січня 2016 року за позичальником обліковується заборгованість в сумі 21384,35 доларів США, яка складається із 20648,27 доларів США заборгованості за кредитом, 596,14 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 120 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 19,94 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Просив стягнути із відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 21384,35 доларів США, що еквівалентно 505526,03 грн.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року в задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Позивач ПАТ «КБ «ПриватБанк», не погоджуючись із рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що ненаправлення позичальнику письмової вимоги не є підставою для відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості. Оскільки відповідач з 2014 року заборгованість відповідно до умов договору не погашає, то у банку виникли правові підстави для дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором в примусовому порядку.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам не відповідає.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 11 квітня 2007 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № KICWGA00000118, за умовами якого банк зобов`язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк по 11 квітня 2017 року включно у вигляді непоновлюваної лінії у розмірі 60000 доларів США на придбання земельної ділянки і будівництво житла, 6600 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,02 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми кредиту щомісяця в період сплати, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п. 3.11 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 6.2 даного договору. Періодом сплати вважається період з 20 по 26 число кожного місяця. Щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 953,08 долари США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороді. При порушенні позичальником зобов`язань по поверненню кредиту, передбачених п.п. 1.1, 2.2.4, 2.3.3 цього договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 1,84 % на місяць, розраховані на суму непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Згідно ордеру-розпорядження про надання кредиту від 12 квітня 2007 року та заяви на видачу готівки, ОСОБА_1 отримав 60000 доларів США за кредитним договором.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 14 січня 2016 року, наданого позивачем, за відповідачем обліковується заборгованість в сумі 21384,35 доларів США, яка складається із 20648,27 доларів США заборгованості за кредитом, 596,14 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом, 120 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом, 19,94 доларів США пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. При цьому погашено пені, в тому числі списано 15850,80 доларів США.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату від 10 березня 2016 року № ГСЗ/31, ОСОБА_1 згідно Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303 «Про часткову мобілізацію» 19 березня 2014 року призваний в Збройні Сили України. Наказ військового комісара Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату Київської області від 19 березня 2014 року № 1. Ця довідка дає право працівникам, призваним на військову службу, під час мобілізації, в особливий період, та їх роботодавцям на гарантії, пільги і привілеї, визначені чинним законодавством.

Згідно довідки Білоцерківського об`єднаного міського військового комісаріату від 12 березня 2016 року, ОСОБА_1 з 19 березня по 17 листопада 2014 року знаходився на військовій службі в Білоцерківському об`єднаному міському військовому комісаріаті Київської області.

Згідно довідки командира в/ч польова пошта НОМЕР_1 від 16 березня 2016 року № 384/1, ОСОБА_1 зараз перебуває на військовій службі в військовій частині польова пошта НОМЕР_1 , яка безпосередньо знаходиться та бере участь в антитерористичній операції. ОСОБА_1 з 20 листопада 2014 року і дотепер приймає безпосередню участь в антитерористичній операції в Луганській та Донецькій області.

За довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 21 березня 2016 року № 10008616/5136594, ОСОБА_1 надавав в ПАТ «КБ «ПриватБанк» документи про мобілізацію 09 квітня 2014 року і 17 грудня 2015 року.

За довідкою ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 25 березня 2016 року № 19.1.0.1.0-16/09, ОСОБА_1 станом на 19 березня 2014 року не мав заборгованості в ПАТ «КБ «ПриватБанк».

ОСОБА_1 має посвідчення учасника бойових дій, видане 15 грудня 2015 року, і таким чином має право на пільги, що надаються учасникам бойових дій.

22 вересня 2014 року та 18 вересня 2014 року ПАТ «КБ «ПриватБанк» здійснено перерахунок заборгованості за договором згідно з службовою запискою № 6920120 про зупинення кредитних угод по мобілізованим клієнтам, і списано 2841,41 грн. та 116889,54 грн. (а. с. 80).

Згідно довідки ПАТ «КБ «ПриватБанк» від 28 квітня 2016 року, ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 592628,58 грн. станом на день видачі довідки.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 17 Конституції України держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.

Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про соціальний правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом в.о. Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014, затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про часткову мобілізацію в Україні» в Україні оголошена мобілізація, у зв`язку з чим з 18 березня 2014 року настав особливий період.

Відповідач ОСОБА_1 як учасник бойових дій, користуючись пільгами на підставі відповідного посвідчення, із початку особливого періоду 18 березня 2014 року має право на звільнення від сплати пені, штрафних санкцій і процентів за користування кредитом, отриманим за кредитним договором, а банк із цього часу зобов`язаний був припинити їх нарахування.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого ПАТ «КБ «ПриватБанк» 29 серпня 2016 року, станом на 19 березня 2014 року (до мобілізації) прострочена заборгованість за кредитним договором складала: 764,45 доларів США прострочена заборгованість по тілу, 891,89 доларів США заборгованість по відсоткам, 637,06 доларів США заборгованість по відсоткам на прострочене тіло, 239,17 доларів США прострочена заборгованість з комісії, 44,20 доларів США пеня.

З 19 березня 2014 року по 14 січня 2016 року збільшувався лише розмір простроченого тіла за кредитом, при цьому відсотки, комісія та пеня не нараховувались.

Однак суд першої інстанції усунувся від з`ясування обставин періоду нарахування даних складових кредитного платежу, залишив поза увагою наданий позивачем розрахунок, відтак дійшов необґрунтованого висновку про те, що банк поновив нарахування штрафних санкцій, пені та процентів і це призвело до утворення заборгованості у заявленому в позові розмірі.

Також суд першої інстанції помилково вважав, що ненадання позивачем доказів про направлення відповідачу вимоги про дострокове повернення кредиту є підставою для відмови в позові про стягнення заборгованості. Так, дані обставини не є перешкодою для реалізації права кредитора звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки боржник у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог кредитора, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Колегія суддів враховує, що рішенням Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 роз`яснено, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб`єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.

Оцінюючи довідку від 25 березня 2016 року № 19.1.0.1.0-16/09 про відсутність заборгованості ОСОБА_1 станом на 13 березня 2014 року, колегія суддів приходить до висновку про неузгодженість даного доказу із іншими довідками і розрахунками ПАТ «КБ «ПриватБанк» про наявність заборгованості, які надані у структурному розрізі, і в сукупності зазначені докази підтверджують наявність заборгованості відповідача у заявленому позивачем розмірі.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо необґрунтованості позову, залишивши поза увагою надані позивачем докази на підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскільки права позивача є порушеними в зв`язку із утворенням заборгованості відповідача, розмір якої останнім не спростований, у позивача виникло право на стягнення її із відповідача, відтак висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ухвалене в результаті неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, не може залишатися в силі та підлягає скасуванню.

З огляду на вимоги ст. 309 ЦПК України колегія суддів пришла до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції із ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України колегія суддів здійснює перерозподіл судових витрат і стягує із відповідача на користь позивача 15924,07 грн. понесених витрат за подання позову та апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -
в и р і ш и л а :
Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2007 року № KICWGA00000118 в розмірі 21364,41 доларів США, що складає 505054,65 грн. та пеню за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором в розмірі 471,38 грн., а також судові витрати в розмірі 15924,07 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц

Судді: Антоненко В.І.

Фінагєєв В.О.