Справа № 204/3793/16-ц
Провадження № 2/204/1661/16
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2016 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання дій незаконними, стягнення грошових коштів та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» щодо безпідставного переводу грошової суми у розмірі 1 148 грн. з картки № 5168 7423 2920 2836 без згоди ОСОБА_1 та безпідставне утримання грошової суми по картці № 5168 7423 2920 2836 у розмірі 1 762 грн. шляхом її заблокування, незаконними; стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 910 грн., 3% річних у розмірі 15 грн. 31 коп. та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

В обґрунтування вимог зазначає, що він є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк» більш ніж 5 років. Ним був відкритий банківський рахунок, в підтвердження чого видано банківську карту № 5168 7423 2920 2836. Для зручності, враховуючи відкритий ним рахунок та наявність у нього платіжної картки, 05 березня 2016 року він отримав пенсію у розмірі 2 000 грн. та поклав її на вищезазначену відкриту ним картку для користування інтернет-банком «Приват 24» для оплати різних рахунків з метою економії часу та щоб не стояти в чергах, враховуючи похилий вік та оплачувати вартість продуктів та інше. Але скористатися послугами «Приват 24» він не зміг, так як представник, з яким він спілкувався по гарячій лінії за телефоном 3700, повідомив про те, що на його картку мало місце накладення обмеження Службою безпеки банку за підозрою в шахрайстві. Але, звернувшись до СБ банку, останні його запевнили, що жодних претензій до його картки вони не мають. Крім того, з його рахунку по картці № 5168 7423 2920 2836 банком були зняті кошти в розмірі 1 148 грн., що стало відомим з виписки по даному рахунку, ат невідомо куди були перераховані, як невідомо і мета їх перерахування, та таким незаконним діям банку. Залишок на сьогоднішній день на картці складає 1 762 грн., якими він не зможе користуватися, бо картка є обмеженою по невідомій йому причині. Вказані грошові кошти в розмірі 2 910 грн. підлягають стягненню з відповідача, як частина яких з них була незаконно списана банком, без дозволу та попередження клієнта, а частина грошових коштів в розмірі 1 762 грн. незаконно банком утримана на картці. Враховуючи, що позивач не зміг отримати кошти пенсії за березень 2015 року, які він поклав на карту, та був позбавлений можливості користуватися його картою, де знаходилися всі його заощадження та грошові кошти, у результаті чого в його житті виникли негативні явища, а саме: позивач не міг придбати харчі, необхідні ліки, та взагалі залишився без коштів для існування, що спричинило погіршення здоровя та викликало нервовий стрес. Неодноразові безрезультатні звернення позивача до відповідача з заявами про повернення коштів, вплинули на його емоційний стан, він зазнав моральних страждань, додаткових незручностей, а тому просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. Крім того, враховуючи, що 11.03.2016 року відповідач кошти у розмірі 1 148 грн. незаконно списав, а кошти в розмірі 1 762 грн. незаконно утримує шляхом безпідставного заблокування його картки, необхідно розрахувати інфляційні витрати та 3% річних через знецінення на сьогоднішній день вказаних сум. На підставі вищевикладеного позивач звертається до суду з даним позовом.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив у їх задоволенні відмовити, оскільки здійснення видаткових операцій з використанням платіжної картки позивача було призупинено на підставі звернень громадян, які повідомили, що внаслідок введення в оману перерахували кошти зі свої карток, в рахунок застави за квартиру, на картку держателем якої є позивач, але послуги оренди квартири не отримали. У даному випадку відповідач діє у рамках укладеного між сторонами договору та в межах чинного законодавства.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства».

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У відповідності до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Для визнання порушеними своїх прав, позивач посилається, зокрема, на норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» дійсно підлягають застосуванню, оскільки саме цим законом врегульовано відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, вказаний закон встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту, якщо будуть встановлені відповідні порушення.

Стаття 12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживач має право вимагати від виконавця, щоб якість наданої послуги відповідала вимогам нормативно-правових актів та нормативних документів, умовам договорів.

У судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», де на його імя було відкрито банківський рахунок № 5168 7423 2920 2836.

Як зазначає позивач, 05 березня 2016 року він поклав на вищезазначену банківську картку 2 000 грн. Але скористатися ними так і не зміг, оскільки після неодноразових спроб позивача скористатися послугами «Приват 24», йому стало відомо, що банківська картка № 5168 7423 2920 2836 заблокована. Після чого позивач 14.03.2016 року звернувся до Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» із завою про розблокування його картки. Листом від 17.03.2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» позивачу було відмовлено у розблокуванні картки, оскільки позивач звернувся до банку з листом, відправленим поштовим звязком, банк не має можливості надати запитувати інформацію без ідентифікації особи, адже вказана інформація становить банківську таємницю. Також розяснено, в яких випадках такі дії банк вправі вчинити, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Як вбачається з виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.02.2016 року по 20.03.2016 року, по картці № 5168 7423 2920 2836, яка належить ОСОБА_1, станом на 05 березня 2016 року, на картці знаходилась сума у розмірі 2 910 грн. 50 коп. Проте, 11 березня 2016 року з належної позивачу картки було здійснено три транзакції, а саме: перекази коштів у сумі 400 грн., 248 грн. та 500 грн., про які позивачу стало відомо лише з вказаної виписки. Залишок грошових коштів, які заблоковані банком становить 1 762 грн. 50 коп.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу, визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Статтями 626, 629 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. При цьому договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 статті 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України, банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадку, встановлених договором між банком і клієнтом.

Відповідачем не надано суду жодного доказу наявності законних підстав для блокування карток позивача, а саме звернення до уповноваженого органу щодо порушення кримінального провадження з приводу незаконних дій позивача, порушення ним вимог чинного законодавства, у звязку з чим і було встановлено обмеження на його картки.

Крім того, такими діями, відповідач порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом.

Оскільки, судом встановлено, що відповідач належним чином не виконував вимоги позивача щодо повернення належних йому грошових коштів, які знаходяться на картковому рахунку позивача, суд за встановлених обставин, приходить до висновку про визнання дій Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» щодо безпідставного переводу грошової суми у розмірі 1 148 грн. з картки № 5168 7423 2920 2836 без згоди ОСОБА_1 та безпідставне утримання грошової суми по картці № 5168 7423 2920 2836 у розмірі 1 762 грн. шляхом її заблокування незаконними, а отже вказана сума підлягає поверненню позивачу.

Що стосується вимог позивача щодо стягнення з відповідача на його користь 3% річних у розмірі 15 грн. 31 коп., то вони підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання, боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такий правовий висновок зроблений Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 113цс14, який, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суму 3 % річних, які на підставі ст. 625 ЦК України, належать позивачу за безпідставне утримання відповідачем грошової суми, належить розраховувати наступним чином: 3% / 365 днів = 0,008219178 (сума основного боргу х 0,008219178 / 100) х кількість днів прострочення зобовязання = сума пені.

Таким чином сума 3 % річних складає 15 грн. 31 коп., яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Крім того, позивач заявляє вимогу щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., яка підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Згідно п. 5 ст. 4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України, передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи ступінь моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретні обставини по справі, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути грошові кошти у розмірі 2 910 грн., 3% річних у розмірі 15 грн. 31 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 3 425 грн. 31 коп.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за майнові вимоги у розмірі 551 грн. 20 коп. та за не майнові вимоги у розмірі 551 грн. 20 коп., а всього 1 102 грн. 40 коп., оскільки позивач звільнений від сплати судового збору за подачу даних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. ст. 23, 526, 610, 625, 626, 629, 1066, 1067, 1068, 1071, 1074 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, визнання дій незаконними, стягнення грошових коштів та моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати дії Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» щодо безпідставного переводу грошової суми у розмірі 1 148 грн. з картки № 5168 7423 2920 2836 без згоди ОСОБА_1 та безпідставне утримання грошової суми по картці № 5168 7423 2920 2836 у розмірі 1 762 грн. шляхом її заблокування незаконними.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 2 910 грн., 3% річних у розмірі 15 грн. 31 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього 3 425 грн. 31 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на користь держави судові витрати по справі у розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська