Ухвала

іменем україни

09 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Фаловської І.М., ТкачукаО.С., Умнової О.В., розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!», товариства з обмеженою відповідальністю «Туристична фірма «РТК», фізичної особи-підприємства ОСОБА_6 про стягнення збитків та компенсації за неякісно надані туристичні послуги, за касаційною скаргою дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у липні 2014 року між сторонами був укладений договір на туристичне обслуговування, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався надати послуги з організації туристичної подорожі для позивачів до м. Калелья, Іспанія, терміном з 11 по 25 серпня 2014 року. Позивачами було замовлено та оплачено номер в готелі «Mont-Rosa Hotel 3*». 11 серпня 2014 року в аеропорту м. Барселона позивачі дізналися, що змінилася приймаюча компанія, представники якої повідомили туристів, що їх туроператором не було заброньовано номер в готелі «Mont-Rosa Hotel 3», у зв'язку з чим позивачі були зобов'язані поселитися в єдиний запропонований варіант - до готелю «Jaime I 3*» у м. Салоу, Іспанія. Представник фізичної особи - підприємця ОСОБА_6 (далі - ФОП ОСОБА_6), який є турсубагентом по договору, - ОСОБА_7 по телефону допомогу позивачам надати не змогла, порадивши їм вимагати заселення до готелю, де були оплачені номери. Враховуючи, що приймаюча сторона відмовилася від сприяння туристам у вирішенні вищевказаної ситуації, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були змушені поселитися до запропонованого їм, як альтернативний варіант, готелю, який за своїми характеристиками значно відрізнявся та поступався готелю, що був обраний і замовлений позивачами при укладенні договору.

Враховуючи викладене, позивачі просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ОСОБА_4 14 235 грн. як компенсацію за ненадані туристичні послуги та 611,91 грн. у відшкодування збитків за телефонні переговори. Крім того, просили стягнути з відповідачів на користь та ОСОБА_5 1 023,14 грн. на вимушені міжнародні дзвінки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» (далі - ДП «А.Е.Т. Джоін ап!») на користь ОСОБА_4 7 169,52 грн., як різницю між замовленими і фактично наданими туристичними послугами, та 533,29 грн. у відшкодування збитків за телефонні переговори. Стягнуто з ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» на користь ОСОБА_5 87,10 грн. як компенсацію за телефонні дзвінки, пов'язані з намаганням врегулювати конфлікт. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «А.Е.Т. Джоін ап!», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням нормпроцесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 15 липня 2014 року між ОСОБА_4 та туроператором ДП «А.Е.Т. Джоін ап!», від імені та в інтересах якого на підставі агентського договору діяло товариство з обмеженою відповідальністю «Туристична фірма «РТК», від імені якого, в свою чергу, на підставі субагентського договору діяв ФОП ОСОБА_6, укладено договір на туристичне обслуговування, відповідно до умов якого ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» зобов'язалося за плату забезпечити належне надання замовнику туристичних послуг. Вартість туристичних послуг складала 28 470 грн. Вказана сума, що не заперечується сторонами, була повністю сплачена замовником послуг.

06 серпня 2014 року позивачам видано ваучери на заселення до готелю «Mont-Rosa Hotel 3*». У підтвердженні бронювання вказано, що замовлення може бути анульовано до 09 серпня 2014 року.

Після прильоту до аеропорту м. Барселона, Іспанія, позивачів повідомили, що, враховуючи неможливість їх поселення до замовленого готелю, для них був заброньований інший готель - «Jaime I» у м. Салоу, Іспанія, що розташований в іншій провінції Каталонії порівняно з готелем «Mont-Rosa Hotel 3*» та розрахований на більшу кількість відвідувачів.

Відповідно до п. 2.2.1. договору на туристичне обслуговування туроператор зобов'язується забезпечити бронювання та надання туристичних послуг відповідно до заявки туриста.

Відповідно до п. 10.1 договору на туристичне обслуговування у випадку неможливості розміщення туриста у готелі, вказаному в заявці, йому надається можливість проживання в готелі такої ж або вищої категорії без додаткової оплати.

ДП «А.Е.Т. Джоін ап!» здійснило бронювання номеру для позивачів в готелі, відмінного від того, що був визначений в договорі на туристичне обслуговування.

Позивачів без попереднього повідомлення в день їх прильоту на місце відпочинку поселили в інший готель ніж той, який був узгоджений сторонами та обраний замовниками послуг.

За змістом ст. 20 Закону України «Про туризм», якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов'язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін. Туроператор несе перед туристом відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору на туристичне обслуговування, крім випадків, передбачених цим Законом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що з вини туроператора позивачам було надано туристичні послуги не в повному обсязі, передбаченому укладеним між сторонами договором. Туроператором було порушені істотні умови договору. Замовлені та оплачені позивачами послуги не відповідали фактично наданим. ОСОБА_4, ОСОБА_5 мають право на відшкодування фактично ненаданих туристичних послуг.

Визначаючи розмір компенсації, суди керувалися розбіжностями у характеристиках готелів та місцевостей, в яких вони знаходяться, фактом недотримання відповідачем істотних умов договору на туристичне обслуговування, відсутністю належного та завчасного повідомлення туристів про вказані обставини, а також тими незручностями, які були завдані споживачам послуг, як найнезахищенішій категорії осіб, на території іншої держави під час відпочинку, з вини туроператора.

Місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про задоволення позову частково, вирішивши справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказане рішення без змін.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій і при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу дочірнього підприємства «А.Е.Т. Джоін ап!» відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: І.М. Фаловська

О.С. Ткачук

О.В. Умнова