АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/2303/16 Головуючий 1 інстанції Курганникова О.А.
Справа № 641/8964/14-ц Доповідач Коровін С.Г.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коровіна С.Г.

суддів Коваленко І.П., Довгаль А.П.,

при секретарі Личак А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 міської ради Донецької області на рішення Комінтенівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області, ОСОБА_1 міської ради Донецької області, третя особа: ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом до про відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок злочину, посилаючись на те, що 24 жовтня 2011 року біля 15-00 год. в приміщенні спортивно-оздоровчого комплексу «Джунглі», що є власністю ТОВ «Вінамекс» стався нещасний випадок, а саме утоплення його малолітнього сина ОСОБА_4, який після нещасного випадку помирав більше місяця, знаходячись в комі в лікарні в м. Харкові, тоді як він з дружиною мешкає в м. Краматорськ Донецької області, а 26 листопада 2011 року помер.

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року ОСОБА_3 визнано винною у скоєні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України та їй призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі, з позбавленням права займатися діяльністю, повязаною з учбово-виховним процесом строком на два роки. Зазначений вирок залишено без змін Апеляційним судом Харківської області.

Позивач ОСОБА_2 по вищевказаній кримінальній справі був визнаний потерпілим.

Неправомірними діями ОСОБА_5 йому заподіяно моральну шкоду, яка полягає в душевних переживаннях та моральних стражданнях. Внаслідок незаконних дій ОСОБА_5, внаслідок яких сталася смерть сина, у нього виникли психотравматичні фактори, що стали джерелом негативних емоцій і переживань, призвели до погіршення здоровя, вплинули на реалізацію його намірів. Крім того, моральна шкода виразилася в тому, що після нещасного випадку у нього істотно погіршилось самопочуття, з'явилися головні болі, безсоння, він став нервовим, неврівноваженим, що негативно впливає на відносини з близькими людьми, і заважає встановленню нових і підтримці існуючих відносин з тими, що оточують.

Внаслідок того, що дитина довгий періоду часу перебувала в комі в іншому місті, він був змушений змінити звичайний устрій свого життя, немає нічого більш страшного, аніж батькам втратити свою дитину.

Моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 500 000 грн. та просить стягнути з відповідача.

Представник відповідача ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області в судове засідання зявився, проти заподіяння шкоди їх працівником ОСОБА_5 під час виконання нею своїх трудових обовязків не заперечувала, але заперечували проти стягнення відповідної шкоди саме з ОСОБА_1 Української гімназії, оскільки гімназія не має власних рахунків в банківських та казначейських установах, та є структурним підрозділом управління освіти ОСОБА_1 міської ради. Після надання пояснень заявила клопотання про слухання справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та вважала ОСОБА_1 міську раду неналежним відповідачем, оскільки ОСОБА_1 українська гімназія ОСОБА_1 міської ради Донецької області є самостійною юридичною особою, зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб-підприємців, має самостійний баланс, власну печатку, рахунки у банках. Крім того ОСОБА_5 не є працівником ОСОБА_1 міської ради і ніколи не працювала в ОСОБА_1 міської раді.

Рішенням суду позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 міської ради на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 60000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 міської ради на користь держави судовий збір у розмірі 600 грн.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 міська рада подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог до міської ради в повному обсязі. Представник ОСОБА_1 міської ради зазначає, що міськрада не є належним відповідачем за цим позовом. Рішення суду ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального права. Крім того ОСОБА_1 міська рада не повинна відповідати за шкоду завдану не її працівниками, а працівниками іншої юридичної особи.

У відповідності до вимог ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника) крім випадків, встановлених установчими документами та законом.

В апеляційній скарзі також зазначається, що Управління освіти ОСОБА_1 міської ради є самостійною юридичною особою і може відповідати по зобовязанням своїх працівників.

Представник ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області у судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про одержання судової повістки.

Заслухавши доповідача, позивача, який фактично не заперечував, що з ОСОБА_1 міської ради моральну шкоду стягнуто помилково, представника ОСОБА_1 міської ради, перевіривши обставини справи колегія суддів вважає що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення моральної шкоди на користь позивача з іншого відповідача - ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 жовтня 2011 року біля 15-00 год в приміщенні спортивно-оздоровчого комплексу «Джунглі», що є власністю ТОВ «Вінамекс» стався нещасний випадок, а саме утоплення його малолітнього сина ОСОБА_4С, який після нещасного випадку помирав більше місяця, знаходячись в комі в лікарні в м. Харкові, тоді як він з дружиною мешкає в м. Краматорськ Донецької області, а 26 листопада 2011 року помер.

Вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 липня 2013 року ОСОБА_3 визнана винною у скоєні злочину , передбаченого ч. 2 ст. 137 КК України та їй призначено покарання у вигляді трьох років обмеження волі , з позбавленням права займатися діяльністю, пов'язаною з учбово - виховним процесом строком на два роки. Зазначений вирок залишено без змін Апеляційним судом Харківської області.

Згідно вироку суду ОСОБА_5 будучи класним керівником особою на яку покладені обовязки відносно охорони життя та здоровя неповнолітніх під час учбово-виховального процесу, знаходячись на екскурсії у Аквапарку «Джунглі» залишила без нагляду у плавальному басейні неповнолітнього ОСОБА_4, який мав недостатні навики плавання, і не забезпечила виконання ним правил безпеки життєдіяльності під час перебування у аквапарку, хоча мала реальну можливість застосувати відповідні дії і таким чином не виконала свої професійні обовязки по охороні життя та здоровя неповнолітнього , що призвело до його смерті. (т. 1, а. с. 10-18).

Згідно висновків судової інженерно-технічної експертизи в сфері безпеки життєдіяльності № 2924 від 23 квітня 2012 року, класним керівником 4-Б класу ОСОБА_1 української гімназії ОСОБА_5 під час перебування групи учнів в спортивно-оздоровчому комплексі «Джунглі» не були виконані вимоги п.п.7.2, 7.7 Правил відвідання аквапарку «Джунглі», а також п.1.13 посадової інструкції № 9 класного керівника, що виразилося в залишені без нагляду в плавальному басейні неповнолітнього ОСОБА_4С, який не мав достатніх вмінь плавання. Вищевказані дії ОСОБА_5 знаходяться в причинному зв'язку з нещасним випадком з ОСОБА_4

Відповідно до висновків судово-медичної експертизи №1 1 /2165-с/12 від 25.01.2012 року, проведеної в рамках кримінальної справи №19110141, причиною смерті ОСОБА_4 є утоплення, що обумовило постаноксичну енцефалопатію, яка проявилася в тотальному некрозі головного мозку та розвитку синдрому «смерті мозку».

Таким чином згідно вироку суду винним у загибелі неповнолітнього ОСОБА_4 визанано працівника ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області, ОСОБА_1 міської ради Донецької області ОСОБА_3.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що за шкоди завдану її працівником відповідає юридична особа.

Приймаючи рішення про стягнення у відшкодування моральної шкоди, заподіяної злочином, з ОСОБА_1 міської ради на користь ОСОБА_2 60000 грн. суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 українська гімназія ОСОБА_1 міської ради Донецької області не має власних рахунків в банківських та казначейських установах, є структурним підрозділом управління освіти ОСОБА_1 міської ради, фінансування її діяльності здійснюється в межах планових призначень . передбачених на утримання загальноосвітніх шкіл, з міського бюджету за рахунок коштів освітньої субвенції з державного бюджету за рахунок коштів освітньої субвенції з державного бюджету, а також податкових та неподаткових надходжень до загального фонду ОСОБА_1 міського бюджету. Фінансування здійснюється на реєстраційні рахунки , відкриті в управлінні державної казначейської служби в м. Краматорськ Донецької області. (т. 2, а. с. 15).

З таким висновком погодитися неможливо. Стягуючи з ОСОБА_1 міської ради на користь позивача моральну шкоду суд першої інстанції послався на те, що міська рада (управління освіти) повинна відповідати за заподіяну позивачу моральну шкоду, оскількі ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області не має власних рахунків в банківських та казначейських установах і є структурним підрозділом Управління освіти ОСОБА_1 міської ради.

Разом з тим, суд першої інстанції не визначив норму матеріального права, на підставі якої задовольняються вказані вимоги та стягується моральна шкода з ОСОБА_1 міської ради.

Не наведено в чому саме полягає причинно-наслідковий зв'язок між діями (бездіяльністю) міської ради та смертю сина позивача. Не наведено правових підстав для покладення на ОСОБА_1 міську раду Донецької області відповідальності за відшкодування моральної шкоди позивачу, завданої у зв'язку із загибеллю його сина у Спортивно оздоровчому комплексі «Джунглі» у м. Харкові, де учні гімназії (у тому чіслі і ОСОБА_4С.), разом із класним керівником ОСОБА_5 перебували на відпочинку. Судом не враховано, що саме працівники гімназії та Спортивно оздоровчого комплексу «Джунглі» несуть персональну відповідальність за безпеку життя і здоров`я дітей, які перебувають і відпочивають у цьому закладі.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, порушення норм процесуального права, що в свою чергу, призвело до поверхневого вирішення спору в частині позовних вимог ОСОБА_1 міської ради.

Згідно ч.2 ст.169 ЦК України територіальні громади можуть створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, навчальні заклади тощо).

Частина 1 ст.176 ЦК України встановлює, що територіальні громади не відповідають за зобов'язаннями створених ними юридичних осіб, крім випадків, встановлених законом.

Згідно п.1 ст.32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до компетенції виконкому міської ради відноситься управління закладами освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення.

Відповідно до ст.77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_5 є працівником ОСОБА_1 міської ради. На час заподіяння шкоди позивачу вона була працівником ОСОБА_1 української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області яка є структурним підрозділом управління освіти ОСОБА_1 міської ради. Посилання суду на те, що ОСОБА_1 українська гімназія не має власних рахунків в банківських та казначейських установах не є підставою для стягнення моральної шкоди, заподіяної працівником гімназії, з ОСОБА_1 міської ради.

Оцінюючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає, що відповідальність по відшкодуванню моральної шкоди за позовом ОСОБА_2 повинна покладатись на шкільний навчальний заклад - ОСОБА_1 українську гімназію ОСОБА_1 міської ради Донецької області, яка згідно Свідоцтва «Про державну реєстрацію» (т.1 а.с.65) є юридичною особою.

Відповідно до Статуту ОСОБА_1 українська гімназія ОСОБА_1 міської ради Донецької області має самостійний баланс, рахунок в установі банку, печатку, штамп, ідентифікаційний код. Відповідно до п.1.9 Статуту гімназія несе відповідальність перед особою, суспільством і державою за безпечні умови освітньої діяльності, дотримання державних стандартів освіти. Крім того, згідно загальних положень головним завданням гімназії є, окрім іншого, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоровя учнів (вихованців).

Колегія суддів вважає, що зобовязання, передбачені зазначеним Уставом, працівники гімназії у повній мірі не виконали, допустили загибель учня ІНФОРМАЦІЯ_1, чим спричинили моральну шкоду його батьку ОСОБА_2

Розмір стягнутої на користь позивача моральної шкоди 60 000 грн. сторони не оспорюють. Колегія погоджується з цією сумою.

Враховуючи, що суд першої інстанції помилково стягнув з ОСОБА_1 міської ради моральну шкоду заподіяну з вини іншої юридичної особи, а саме ОСОБА_1 української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області, то колегія скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове рішення про стягнення моральної шкоди у тому ж розмірі з іншого відповідача - ОСОБА_1 української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області, з вини працівника якої позивачу заподіяно моральну шкоду.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з цієї юридичної особи підлягає стягненню на користь держави і судовий збір у розмірі 600 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.2 ч.1 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міської ради Донецької області задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

У задоволенні позову до ОСОБА_1 міської ради Донецької області про відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 60000 (шістдесят тисяч )грн.

Стягнути з ОСОБА_1 Української гімназії ОСОБА_1 міської ради Донецької області на користь держави судовий збір у розмірі 600 (шістсот) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді