Справа № 159/2580/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Наваляний Т.Д.
Провадження № 22-ц/773/1301/16 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії та додаткових угод за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на ухвалу судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року постановлено позовну заяву ОСОБА_1 вважати неподаною та повернути позивачу.

Не погоджуючись з ухвалою суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а ухвалу судді залишити без змін з наступних підстав.

Вважаючи позовну заяву неподаною та повертаючи її позивачу суддя виходив з того, що ст. 5 ОСОБА_2 України «Про судовий збір» не передбачено звільнення споживачів від сплати судового збору.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання недійсним договору про надання відновлювальної кредитної лінії та додаткових угод у звязку із порушенням відповідачем ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів».

Згідно п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 ОСОБА_2 України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір в розмірі 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до ч. 2 ст. 121 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 цього Кодексу, сплатить суму судового збору позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки позивач не виконав вимоги ухвали від 7 липня 2016 року про залишення позовної заяви без руху, а саме не сплатив судовий збір, суддя на підставі ч. 2 ст. 121 ЦПК України постановив ухвалу, якою ухвалив вважати позовну заяву неподаною та повернути її позивачеві.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 зазначає, що звільнений від сплати судового збору, оскільки споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що повязані з порушенням їх прав (ч. 3 ст. 22 ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів»).

У ст.ст. 3, 5 ОСОБА_2 України «Про судовий збір» зазначено перелік підстав для звільнення від сплати судового збору та пільг щодо його сплати.

1 вересня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VIII від 22 травня 2015 року, відповідно до якого внесені зміни до ОСОБА_2 України «Про судовий збір» № 3674-VI, якими не передбачено звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, що повязані з порушенням їх прав.

Зі змісту ст. 5 ОСОБА_2 України «Про судовий збір» вбачається, що споживачі не відносяться до субєктів, які звільняються від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях, а тому судовий збір за подання позовів про захист прав споживачів підлягає сплаті на загальних підставах.

Частиною 3 ст. 2 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Враховуючи вищевикладене, доводи позивача щодо звільнення від сплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 ОСОБА_2 України «Про захист прав споживачів» не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному. Так як спеціальним законом, який визначає підстави для звільнення від сплати судового збору та пільги щодо його сплати є Закон України «Про судовий збір», то саме цей Закон підлягає застосуванню.

Як правильно зазначено в оскаржуваній ухвалі, аналогічної позиції дотримувався Верховний Суд України, зокрема при розгляді справи № 6-3084ц15, а також у інших справах (ухвали від 4 липня 2016 року в справах № 6-1206ц16, 6-1603ц16).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що суддею було порушено норми процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала відповідає вимогам закону, є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді