10.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/7993/15-ц
Справа 205/7993/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 04 листопада 2015 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права на завершення приватизації на земельну ділянку в порядку спадкування, зобов'язання вчинити певні дії (а.с. 3-6).

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2, який за життя склав заповіт, яким заповів позивачу домоволодіння та земельну ділянку, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У встановлений законом строк, позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини. Державним нотаріусом Першої ДДНК Кравцовою А.І. йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на домоволодіння, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку йому було відмовлено, у зв'язку із відсутністю у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме: земельну ділянку.

Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому уточнивши свої позовні вимоги, просить визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0, 0487 га, розташованої на території Ленінського району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 (загальнодержавний кадастровий номер НОМЕР_2) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року позовні вимоги в частини визнання права на завершення приватизації на земельну ділянку в порядку спадкування, зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду (а.с.138).

Позивач в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надав письмову заяву, в якій просив справу розглядати без своєї присутності. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі (а.с.143).

Відповідач - Дніпропетровська міська рада, в особі свого представника за довіреністю - Борсук Ю.В., в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду представник надав письмове заперечення, в якому проти позовних вимог заперечував. Просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.144-147).

Третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області в особі свого представника, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином. Про причини неявки свого представника не повідомив. Письмових заяв про розгляд справи без участі свого представника до суду не надсилав.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено статтями 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі статтею 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, зокрема із правочинів, вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст.328 ЦК України в редакції 2003 року).

За змістом ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд, з'ясувавши обставини по справі, дослідивши їх наданими доказами вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

В ході судового засідання встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1, а також, квартира АДРЕСА_2, належали на праві приватної власності ОСОБА_2 (з.а.с.116, а.с.120).

На підставі рішення Дніпропетровської міської ради № 53/45 від 25.12.2013 року, ОСОБА_2 надано дозвіл на розроблення розроблення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок по фактичному розміщенню жилих будинків, господарських будівель і споруд земельну ділянку площею 0,0500 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 (а.с. 14-15,16-18).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.06.2014 року, кадастровий номер земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 0,0487 га, - НОМЕР_2 (а.с.19-20).

Рішенням Дніпропетровської міської ради № 54/62 від 11.03.2015 року (а.с.56) передано земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_2, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, у власність ОСОБА_2, але належним чином зареєструвати своє право власності останній за життя не встиг.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (а.с.7), останній постійно проживав за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.101).

За життя ОСОБА_2 склав заповіти (а.с.8,97, з.а.с.98), якими все майно, яке на день смерті виявиться належним йому, а також належні йому домоволодіння (житловий будинок) та всю земельну ділянку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1, заповів ОСОБА_1, а також, всю належну йому квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, заповів ОСОБА_5.

Із матеріалів спадкової справи № 174-2015 (а.с.93-128) вбачається, що ОСОБА_1 у встановлений законом строк звернуся до нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2.

ОСОБА_5 звернувшись до нотаріальної контори, письмовою заявою відмовилась від належної їй частини спадщини після смерті ОСОБА_2, відповідно до заповітів складених 07.10.2014 року та 03.12.2011 року, на користь ОСОБА_1 (а.с.94).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Як зазначено ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

ОСОБА_1 отримав свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_2 (а.с.123), домоволодіння АДРЕСА_1 (з.а.с.124), вклади та пенсію померлого (а.с.113).

Але, державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на дану земельну ділянку (а.с.128).

У відповідності до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Зі статті 1269 ЦК України вбачається, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно зі ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст.. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового

призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Згідно ст..78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

За ч.1 ст. 81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд оцінивши в сукупності наявні у справі докази, за своїм внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, на підставі чого суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, на підставі ст..88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що із позивача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 224,12 грн.

На підставі викладеного, керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, Земельним кодексом України, ст.ст. 1216, 1218, 1225, 1261, 1268, 1296 ЦК України, ст.ст. 15, 57-60, 66, 197, 212, 213-215, 209, 218, 222 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, третя особа: Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на земельну ділянку площею 0, 0487 га, розташованої на території Ленінського району м. Дніпропетровська по АДРЕСА_1 (загальнодержавний кадастровий номер НОМЕР_2) в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у сумі 224,12 грн. (двісті двадцять чотири грн.. 12 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. С. Шавула