У Х В А Л А

Справа № 534/1520/16-ц

№2-з/534/15/16

17 серпня 2016 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Солоха О.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу від 06.07.2016р. недійсним.

Разом із позовною заявою, подала заяву про забезпечення позову.

Заявник просить забезпечити позов, предметом якого є визнання недійсним договору купівлі-продажу будівельних матеріалів, будівельних конструкцій, результатів будівельних робіт у вигляді незавершеного будівництва житлового будинку з надвірними господарськими будівлями за адресою: м. Комсомольськ, вул. Лугова, 3 шляхом накладення арешту на всі будівельні матеріали, будівельні конструкції, результати будівельних робіт у вигляді незавершеного будівництва житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: м. Комсомольськ, вул. Лугова, 3.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов'язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов'язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов'язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Відповідно до ст.151 ЦПК України, підставами для забезпечення позову є неможливість виконання рішення суду.

У той же час, заявник звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, покликається на припущення, не навівши жодної конкретної обставини, яка б давала підстави вважати, що є загроза порушення прав позивача, а відтак загроза для утруднення виконання судового рішення.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року, передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Заявник не навів, що накладення арешту на майно відповідачів не порушить права інших осіб або не буде перешкоджати господарській діяльності у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

У силу вимог ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Разом з тим, заявник у заяві про забезпечення позову вказує, що будівельні матеріали, котрі є складовою частиною незавершеного будівництва житлового будинку, є спільною сумісною власністю з ОСОБА_2 Одночасно заявник зазначає, що вона має на меті отримати 1/2 частину спірного майна.

Крім того, згідно ч.4 ст. 153 ЦПК України суд, допускаючи забезпечення позову, може вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою, достатньою для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, яка вноситься на депозитний рахунок суду. Розмір застави визначається судом з урахуванням обставин справи, але не повинен бути більшим за розмір ціни позову.

У контексті зазначеного, суд вказує, що позивачем не вказано вартості спірної майна на день розгляду заяви, а суд у свою чергу позбавлений можливості самостійно визначити розмір застави, оскільки дана категорія справ не є майновими.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» №9 від 22.12.2006 року За змістом ст. 293 ЦПК ( 1618-15 ) окремо від рішення суду в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про задоволення заяви про забезпечення позову, а також про його скасування. Проте ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В :

Відмовити в задоволені заяви про забезпечення позову.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя підпис ОСОБА_4

Згідно з оригіналом.

Суддя О.В. Солоха