Справа № 447/1364/13 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/4805/16 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Бакуса В.Я., Гірник Т.А.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні заявника ОСОБА_2, представника заявника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року у справі за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

В апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та постановити нову про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2. Вважає, що судом неповністю з'ясовано обставини, що мають значення для справи, ухвала прийнята без додержання вимог закону, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що з 10.04.2014 року ОСОБА_2 не значиться керівником підприємства-боржника. Тимчасове обмеження його у праві виїзду за кордон до виконання зобов'язань є таким, що втратило свою актуальність відносно нього, оскільки вищевказаний спосіб забезпечення виконання рішення суду вже є недоцільним з підстав відсутності зі сторони ОСОБА_2, як особи, що не займає посаду керівника боржника впливу на виконання покладених на юридичну особу зобов'язань. Крім цього, висновок про те, що скасування обмеження виїзду за кордон покладено на державного виконавця не слід вважати правильним, оскільки у даному випадку таке є неможливим.

В судове засідання представник заінтересованої особи не з'явився, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у його відсутності, зважаючи, що така особа повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки представника суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника та його представника на підтримання апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції вбачається, що суддя суду першої інстанції, посилаючись, зокрема, на п.2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст.ст. 122 ч.2 п.1, 377-1 ЦПК України та відмовляючи у відкриті провадження у справі, вказував про те, що тимчасове обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України законом покладено на суд, а скасування обмеження виїзду у зв'язку з виконанням обов'язку за рішенням, що перебувало на виконанні, покладено на державного виконавця. Тому подана заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Колегія суддів вважає, що такі висновки відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону, доводи ж апеляційної скарги таких не спростовують.

Так, відповідно до змісту ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Отже вказаною нормою закону передбачено можливість вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України. Вирішення питання про скасування такого тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, про що просить у поданій до суду заяві ОСОБА_2, - така норма закону не передбачає.

Крім цього, чинний ЦПК України іншої норми, яка б передбачала можливість вирішення питання, про вирішення якого подано заяву, - не містить.

Також, відповідно до змісту ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», п. 12.4 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2.04.2012 № 512/5, п.п. 3-6 розділу ІІІ Порядку взаємодії органів Державної виконавчої служби та органів Державної прикордонної служби України під час здійснення виконавчого провадження, затвердженого наказом міністерства юстиції України та міністерства внутрішніх справ України 07.01.2014 № 288/5/102, - вирішення питання про припинення обмеження виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника юридичної особи покладено на державного виконавця.

Зважаючи на вказане у суду першої інстанції не було відстав для розгляду поданої заяви у порядку цивільного судочинства та вірно відмовлено у відкритті провадження за такою.

Зважаючи на вказане доводи апеляційної скарги слід вважати такими, що вірних висновків суду першої інстанції не спростовують, а саму скаргу, - відхилити, залишивши оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.2 п.1, 312 ч.1 п.1, 313, 314 ч.1 п.4, 315, 317, 319 ЦПК України, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: В.Я. Бакус

Т.А. Гірник