Справа №1317/531/2012
Провадження № 6/451/28/16
УХВАЛА

іменем України

25 серпня 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Кріса М.М.

за участі представника ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засідання у м.Радехів справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, -

ВСТАНОВИВ:

У березня 2012 року до суду звернувся державний виконавець ВДВС Радехівського районного управління юстиції у Львівській області із поданням, що погоджене начальником цього відділу, відповідно до якого, просить тимчасово обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та вилучити паспорт громадянина України для виїзду за кордон за виконавчим провадженням №198/12.

В обґрунтування подання посилається на те, що на примусовому виконанні у виконавчій службі знаходиться виконавчий лист №2-2160 від 10.08.2009 року, виданий Шевченківським районним судом м.Львова про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно. На день звернення подання до суду, у ОСОБА_2 значиться заборгованість по сплаті аліментів в сумі 10694,42грн. Із посиланням на відсутність у боржника доходів та на норми Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», просить тимчасово обмежити особу у праві виїзду за межі України, вилучивши при цьому в останнього паспорт громадянина України для виїзду за кордон.

Ухвала Радехівського районного суду Львівської області від 20.03.2012 року, винесена судом за результатом розгляду такого подання (а.с.8-9), 28.07.2016 року скасована ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.29-31).

У судовому засіданні представник відділу ДВС головного територіального управління юстиції у Львівській області вимоги, викладені у поданні підтримала в повній мірі та виклала обґрунтування аналогічно, зазначеним у такому. Окрім цього, додатково зазначив, що боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження оголошена і про наявність такої йому відомо. На даний час залишається несплаченою сума аліментів в розмірі 600 гривень за серпень поточного року. Подання просить задоволити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.377-1 ЦПК України, у судове засідання ОСОБА_2 не викликався.

Вислухавши пояснення представника відділу виконавчої служби, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що у задоволенні подання слід відмовити, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.1 ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21 квітня 1999 року (із подальшими змінами та доповненнями) державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Як вбачається із подання (а.с.2) та доданих до нього матеріалів, відповідно до виконавчого листа Шевченківського районного суду м.Львова №2-2160/2009р. від 10.08.2009 року (а.с.3), старшим державним виконавцем ВДВС Радехівського РУЮ 19.08.2009 року відкрито виконавче провадження щодо стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів (а.с.4).

Представник заявника у судовому засіданні ствердила, що рухомого та нерухомого майна, що на праві власності належить боржнику, як і коштів у останнього, на які б можна було звернути стягнення, не має.

Відповідно до ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікований Законом України 11 вересня 1997р.) та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Так, із змісту п.2 ст.6 цього Закону слідує, що як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон, наявність невиконаних зобовязань, але лише до моменту виконання зобовязань, або розвязання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобовязань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Однак, звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав суду доказів того, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього виконавчим листом, та, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» спрямовані на відшкодування збитків, хоча саме він зобовязаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Поняття «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти, як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

У цілому ж судова практика схиляється до позиції, що особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні від виконання таких, поки не буде доведено протилежне, зокрема у випадку, коли боржник не володіє даними про наявність відкритого щодо нього виконавчого провадження, або ж не в змозі реалізувати своє право добровільного виконання зобовязання.

Більше того, як зазначив сам представник заявника, боржник у добровільному порядку фактично сплатив майже всю суму заборгованості і несплаченим залишається розмір аліментів лише за серпень поточного року.

Таким чином, узагальнюючи вищевказане, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10,60,208-210,212,213,377-1 ЦПК України та Законом України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції у Львівській області про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення та іншими заінтересованими особами протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_5