Справа №488/2808/15-ц 22.08.2016 22.08.2016 22.08.2016
Справа № 488/2808/15-ц Головуючий у 1 інстанції Селіщева Л.І.
Провадження №22-ц/784/1930/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Лисенка П.П.,

суддів Серебрякової Т.В.. та ОСОБА_2,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_4 рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» до ОСОБА_4 про стягнення збитків за порушення зобовязання та заборгованості за спожитий природній газ,

в с т а н о в и л а :

03 липня 2015 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» (далі ПАТ «Миколаївгаз») предявило до ОСОБА_4 зазначений позов, який обґрунтовувало наступним.

З червня 2000 року та є власником газифікованого житлового будинку № 45 по вул. Б.Патона в м. Миколаєві і споживачем природного газу для побутових потреб, який через лічильник постачав відповідач.

За умовами договору, що існував між сторонами, спочатку в усній, а з 22 жовтня 2009 року у письмовій формі, позивач зобовязувався безперервно надавати споживачеві послуги з газопостачання природного газу для побутового споживання, а та - своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, передбачених договором, зберігати в належному стані прилади обліку спожитого газу.

Взятий на себе обовязок ПАТ «Миколаївгаз» виконував належним чином, в той час, як ОСОБА_4 свого слова не дотримується, своєчасно оплату за спожитий природній газ не проводить, заборгувавши поставщикові з лютого 2009 року по 01 травня 2014 року 1 844 гривень 19 копійок.

Крім того, 07 вересня 2009 року за письмовою заявою чоловіка відповідача - ОСОБА_5 та в його присутності, було демонтовано побутовий лічильник газу Магнол 4 № 5816669 для проведення його державної повірки

Після проведення повірки лічильника, 08 вересня 2009 року представником товариства складений акт № 866 про виявлені порушення, а саме: наявність сколів на склі лічильного механізму в районі заводських пломб.

Актом експертизи газового лічильника № 1036 від 30 вересня 2009 року, встановлено порушення конструкції лічильника, на склі лічильного механізму, в районі пломб виявлені механічні пошкодження, при відкритті лічильного механізму встановлено, що пломби складається з двох частин, які були з'єднані речовиною схожою на клей, виявлено можливий доступ до лічильного механізму.

У відповідності до розділу 2 пункту 1.3 та пункту 2.2 Постанови НКРЕ № 475 від 29 травня 2003 року "Про затвердження порядку відшкодування збитків, завданих внаслідок порушення споживачем природного газу Правил надання населенню послуг з газопостачання", було здійснено розрахунок збитків, завданих газопостачальній організації за період з 08 березня 2009 року по 07 вересня 2009 року, розмір яких склав 4 383 гривень 41 копійок.

У звязку з виявленими порушеннями умов договору, постачання газу до будинку позивача було припинено.

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулась з позовом до ПАТ «Миколаївгаз» про визнання неправомірними дії відповідача щодо відключення її від газопостачання; зобов'язати відповідача відновити газопостачання за адресою: м. Миколаїв, вул. Б.Патона, 45; зобов'язати відповідача анулювати штраф в розмірі 6 056 гривень 11 копійок; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок заборгованості враховуючи фактично опалювану площу; стягнути з відповідача на її користь компенсацію моральної шкоди в розмірі 1 700 гривень та судові витрати.

13 грудня 2011 року Ленінським судом м. Миколаєва, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 07 лютого 2012 року, ухвалено рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано ПАТ «Миколаївгаз» відновити газопостачання до житлового будинку за адресою: м. Миколаїв, вул. Б.Патона, 45 та здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_4 відповідно до фактично опалюваної площі житлового будинку. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Названі рішення суду 1 та апеляційної інстанцій ПАТ «Миколаївгаз» виконав, в той час як відповідач покладеного на нього договором та підтвердженого судовими рішеннями обовязку не виконує, заборгованість за спожитий газ та збитки не сплачує.

10 грудня 2013 року за заявою товариства Корабельний районний суд м. Миколаєва видав судовий наказ, яким з ОСОБА_4 стягнуто на користь ПАТ «Миколаївгаз» борг у розмірі 6 740 гривень 20 копійок, проте 27 січня 2014 року Корабельним районним судом м. Миколаєва зазначений судовий наказ було скасовано та роз'яснено право ПАТ «Миколаївгаз» звернутись до суду в порядку позовного провадження.

03 березня 2015 року позивач таку рекомендацію суду виконав і предявив даний позов, в якому, посилаючись на викладені обставини, та небажання відповідача відшкодувати завдані збитки й сплатити за спожиті послуги по газопостачанню добровільно, просив стягнути з ОСОБА_4 4 843 гривні 41 копійок збитків та 1 844 гривні 19 копійок заборгованості за спожитий природний газ за судовим рішенням.

Відповідач та її представник наявність заборгованості за спожитий газ заперечували за його відсутністю, а щодо вимоги про стягнення збитків за порушення умов договору просили відмовити за спливом позовної давності, яку просили застосувати.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року позов задоволено у повному обсязі.

ОСОБА_4 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким у позові відмовити.

В обґрунтування скарги посилалася на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, положенням чинного цивільного та цивільно-процесуального законодавств.

Апеляційну скаргу слід задовольнити у повному обсязі, оскаржене рішення суду 1 інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Так, вирішуючи спір таким чином, як викладено у оскарженому рішенні, суд 1 інстанції вважав, що у справі достатньо доказів вимогам товариства щодо наявності у відповідача боргу перед ним за спожитий газ, та наявності законних підстав для поновлення позовної давності, оскільки вона пропущена товариством з поважних причин, якими, як на думку суду, є наявність між сторонами декількох судових спорів, спрямованих на встановлення дійсних обставин даного спору.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області не у повній мірі погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки, щодо частини з них та результату вирішення справи, вважає помилковими, необґрунтованими й незаконними.

Так, в силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Зокрема, цивільні права та обов'язки виникають із договорів та інших правочинів , зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно зі ст. 55 Конституції України, ст. ст. 256, 261, 264, 267, 525 526, 610-611, 622 ЦК України, зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння заміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Одним із таких наслідків, є відшкодування збитків під якими, згідно до ст. 22 ЦПК України, слід розуміти:

●втрати, яких особа зазнала у звязку з знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

●доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Сторона, яка прострочила зобовязання, може відшкодувати завдані прострочкою збитки добровільно, а у разі її відмови від такого збитки стягуються за судовим рішенням.

При цьому, кредитор за такими вимогами має право вимоги про стягнення збитків у межах позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до статті 261 ЦК України перебіг строку починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно зі статтею 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Таким чином, у разі заподіяння збитків позивачеві пошкодженням приладу обліку, догляд за яким повинен був здійснювати споживач, позовна давність за вимогами кредитора про їх відшкодування, повинна обчислюватися з моменту, коли кредитор дізнався про збитки та особу, яка їх завдала.

Як вбачається з акту № 866 про виявлені порушення технічного стану лічильника від 08 вересня 2009 року (а.с. -14) та акту № 1036 експертизи газового лічильника від 30 вересня 2009 року (а.с. -12), остаточним днем, коли позивач дізнався про допущене відповідачем порушення умов договору щодо належного збереження технічного стану приладу обліку є 30 вересня 2009 року.

У звязку з цим ним відповідачеві були нараховані збитки у розмірі 6 056 гривень 11 копійок, які потім були зменшені за позовом ОСОБА_4 рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2011 року (а.с. -16).

Таким чином, можна констатувати той факт, що з 30 вересня 2009 року позивач достовірно знав про порушення позивачем його інтересу, а відповідно, мав право на відшкодування завданих тим збитків.

Це право існувало у нього до 01 листопада 2012 року, оскільки доказів наявності передбачених законом обставин, які б переривали позовну давність, позивачем надано не було.

Оскільки даний позов подано 03 липня 2015 року, тобто далеко за межами позовної давності, то у вимозі про стягнення збитків, яка за своєю правовою природою є самостійною вимогою, слід було відмовити за спливом позовної давності (ст. 267 ЦК України ), оскільки про таке письмово заявив відповідач (а.с. -40-41).

При цьому, вважати, що позовна давність була перервана шляхом предявлення ОСОБА_6 позову про оспорювання підстав і розміру збитків, та товариством - заяви про видачу судового наказу - неможна.

Дійсно, в силу статті 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Крім того, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново , а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається, з ксерокопії рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 13 грудня 2011 року воно ухвалено не за позовом Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» до відповідача ОСОБА_4, а навпаки, за позовом ОСОБА_4 до товариства, а тому не перериває позовну давність.

Не перериває позовну давність по даній справі і заява Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_4С збитків, оскільки вона подана в грудні 2013 року, тобто вже далеко за спливом позовної давності (а.с. -21).

Не міг суд стягнути збитки по даній справі, попередньо, з власної ініціативи, визнавши поважними причини пропущення позовної давності, оскільки це суперечило б принципу цивільного законодавства щодо змагальності сторін, передбаченому ст. 10 ЦПК України. Згідно буквального її тлумачення, ініціатива щодо оцінки поважності причини пропущення позовної давності та застосування певних правових наслідків повинна виходити від сторін, а ніяк не від суду.

За такого у вимозі про стягнення заявлених позивачем збитків слід було відмовити за спливом позовної давності.

Оскільки районний суд був іншої думки і позов у цій частині задовольнив, то наведений висновок колегії слід втілити рішенням апеляційної інстанції.

Не підлягає задоволенню і вимога товариства про стягнення грошових сум, начебто, заборгованих відповідачем за спожитий природній газ у 2009-2015 роках.

Визнавши наявність заборгованості у 2014 році, представник відповідача зазначив, що вона була погашена в 2015 році, про що свідчить і наданий відповідачем розрахунок боргую (а.с. -6-8).

Так, з березня 2011 року і по серпень 2013 року відповідач не споживав газ, оскільки будинок було відключено від газопостачання, а потім, через перебір ліміту, заборгував 1 706 гривень, які сплатив у 2015 році. За названим документом споживач переплатила у 2015 році за спожитий газ 2 211 гривень 81 копійок і боргу немає. Звірені показання лічильника у розрахунку і оглянуті у судовому засіданні квитанції підтвердили ідентичність показів як сплачених грошей так і спожитого газу.

Що ж тверджень про борг за 2009 рік, то він фактично є донарахованими збитками, які за судовим рішенням від 13 грудня 2011 року зменшені, проте у подальшому вже зазначені як борг за спожитий газ (а.с. -6).

За такого і в названій вимозі слід відмовити рішенням апеляційної інстанції, оскільки суд 1 інстанції необґрунтовано її задовольнив.

Керуючись статей 303, 307, 314-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 травня 2016 року скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Миколаївгаз» у позові до ОСОБА_4 про стягнення 4 383 гривень 41 копійки на відшкодування збитків, заданих порушенням умов договору з постачання природного газу для побутових потреб - за спливом позовної давності, а 1 844 гривні 19 копійок заборгованості за спожитий природній газ за недоведеністю вимоги.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Самчишина Н.В.

ОСОБА_7