АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]
31 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:
головуючого судді: Мазурик О.Ф.,
суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,
секретаря: Синявського Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 ,
на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року про відмову у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року за нововиявленими обставинами
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про витребування трудової книжки, стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И Л А:
В грудні 2015 року заявник звернувся до суду із заявою про перегляд у зв`язку з нововиявленими обставинами заочного рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Військової частини НОМЕР_1 про витребування трудової книжки, стягнення суми заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
Заява обґрунтована тим, що в суді першої інстанції під час прийняття заочного рішення не перевірявся факт відсутності на роботі позивача, не були з`ясовані всі обставини за яких він навмисно не забрав трудову книжку. Такі юридичні факти були встановлені при розгляді інших справ, які є нововиявленими обставинами.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року в задоволенні заяви відмовлено.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, заявник через свого представника ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
Посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року скасувати та направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції.
В судовому засіданні представник Військової частини НОМЕР_1 Дробіна І.О. апеляційну скаргу підтримала, просила задовольнити з підстав наведених в ній.
Інші особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника Військової частини НОМЕР_1 Дробіної І.О., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, суд першої інстанції виходив з того, що вказані у заяві обставини не є нововиявленими.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає його правильним з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи ухвалою суду від 17 листопада 2014 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду на 08 грудня 2014 року
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 грудня 2014 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Зобов`язано військову частину НОМЕР_1 видати ОСОБА_2 належним чином оформлену трудову книжку.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 7 050 грн. 00 коп., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 1 428 грн. 80 коп., вихідну допомогу у сумі 2 158 грн. 24 коп., компенсацію моральної шкоди у розмірі 2 158 грн. 24 коп.
Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 лютого 2015 року суд допустив негайне виконання рішення суду в частині присудження ОСОБА_2 виплати заробітної але не більше ніж за один місяць.
Рішення не було оскаржено в апеляційному порядку і стало остаточним.
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоб, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів (див. рішення Європейського суду у справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania) [ВП], № 28342/95, п. 61, ECHR 1999-VII).
Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного та обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), № 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).
Відповідно до ч. 1 ст. 361 ЦПК України рішення або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, а також судовий наказ можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Згідно роз`яснень, викладених у п. 3 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами» (далі Постанова), нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (частина друга статті 361 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 361 ЦПК України, підставами для перегляду рішення, ухвали суду чи судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами є:

1) істотні для справи обставини, що не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи;

2) встановлення вироком суду, що набрав законної сили, завідомо неправдиві показання свідка, завідомо неправильний висновок експерта, завідомо неправильний переклад, фальшивість документів або речових доказів, що потягли за собою ухвалення незаконного або необґрунтованого рішення;

3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановления ухвали, що підлягають перегляду;

4) встановлена Конституційним Судом України неконституційність закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане.

Така процедура сама по собі не суперечить принципові юридичної визначеності в тій мірі, в якій вона використовується для виправлення помилок правосуддя (див. рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти Росії» (Pravednaya v. Russia), №. 69529/01, пп. 2728, та рішення від 6 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2 (Popov v. Moldova № 2), № 19960/04, п. 46). Однак, суд повинен визначити, чи була така процедура застосована у спосіб, сумісний зі статтею 6 Конвенції.
Ця справа стосується рішення щодо нового розгляду справи, провадження у якій було закінчено остаточним рішенням, у зв`язку з нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження.
Звертаючись до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, заявник посилався на процесуальні недоліки розгляду справи, а саме неповне встановлення фактичних обставин справи. Такі обставини були встановлені при розгляді іншої цивільної справи за участі тих самих сторін з тих самих підстав, у якій був інший предмет позову.
Фактично доводи заявника зводяться до незгоди з рішенням суду, яке не було оскаржено в апеляційному порядку.
Відповідно до п. 5 Постанови обставини, процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказані заявником обставини для перегляду рішення за нововиявленими обставинами не є нововиявленими обставинами та дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви.
За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.
В порядку ст. 307 ч. 2 п. 1, ст. 312 ч. 1 п. 1 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право, зокрема, постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, судова колегія,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_1 , відхилити.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 30 березня 2016 року залишити без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/34116/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7549/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.