Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/3450/15-ц Головуючий у 1-й інст. Савицька Л. Й.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (надалі - Банк) звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 16 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 25 000 доларів США строком до 16.04.2018 року, зі сплатою 13 % річних.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого вона взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням відповідача.

ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 11 червня 2015 року становить 12 505,57 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 364534,45 грн. А саме: 9 943,28 дол. США (еквівалентно 210 333,48 грн.) - заборгованість по кредиту; 843,45 дол. США (еквівалентно 17 841,78 грн.) - заборгованість по відсоткам; 1 718,84 дол. США (еквівалентно 36 359,19 грн.) - розрахована пеня.

За наведених обставин позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути на свою користь зазначену заборгованість.

Рішенням Новоград - Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року позов задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в солідарному порядку заборгованість по кредитному договору в розмірі 12 505,57 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ становить 264 534 грн. 45 коп.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Зокрема зазначає, що суд не прийняв до уваги не можливість відповідачів бути присутніми на судових засіданнях та надавати пояснення і заперечення по справі, розглянувши справу без них.

Крім того, розрахунок заборгованості суперечить умовам договору. Розмір заборгованості по пені проведений без врахування строку позовної давності. Також ні він, ні поручитель ОСОБА_3 не отримували вимоги позивача про дострокове погашення заборгованості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст.ст. 6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16 квітня 2008 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 25 000 доларів США строком до 16.04.2018 року, зі сплатою 13 % річних (а.с.12 - 17).

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, відповідно до якого вона взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по борговим зобов'язанням відповідача (а.с.30 - 32).

Банк свої зобов'язання за договором виконав.

ОСОБА_2 належним чином не виконував взяті на себе зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка станом на 11 червня 2015 року становить 12 505,57 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ - 364534,45 грн. А саме: 9 943,28 дол. США (еквівалентно 210 333,48 грн.) - заборгованість по кредиту; 843,45 дол. США (еквівалентно 17 841,78 грн.) - заборгованість по відсоткам; 1 718,84 дол. США (еквівалентно 36 359,19 грн.) - розрахована пеня (а.с.8 - 11).

Як свідчить наданий позивачем розрахунок заборгованості по кредиту, він проведений згідно до умов договору і закону та відповідно до сплачених щомісячних платежів, правильність проведення розрахунку відповідачами належними та допустимими доказами не спростована, клопотань з цього приводу, зокрема і про проведення відповідної експертизи не заявлено, хоча про таке право було роз'яснено.

Також, стороною відповідачів не надано суду будь-яких відомостей, які б свідчили про погашення кредиту, їх розмір та період погашення.

Не надано таких відповідачами і в ході апеляційного розгляду справи.

Водночас, апеляційний суд відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. А саме: з метою перевірки правильності проведення позивачем розрахунку заборгованості, задовольнив клопотання відповідачів та надав їм можливість за участю позивача провести взаємозвірку сплачених сум на погашення кредиту.

Проте відповідачі для проведення взаємозвірки до Банку не прибули у домовлений сторонами строк, будь-яких відомостей про ці обставини суду не надали, в судове засідання апеляційного суду у призначений час не з'явилися та не повідомили про причини їх неявки.

Тобто відповідачі після виконання апеляційним судом вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України не надали ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень щодо розміру заборгованості за кредитом та не спростували правильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості, ухилившись від доведення обставин, на які посилалися.

Відтак їх доводи про неправильність проведеного позивачем розрахунку заборгованості по кредиту є безпідставними.

Згідно із ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України.

Обов'язок позичальника достроково повернути Банку суму кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії передбачений пунктами 5.5 кредитного договору (а.с.12 - 17).

Як вбачається з матеріалів справи, передбачена кредитним договором процедура реалізації права на дострокове повернення суми кредиту Банком дотримана.

Встановивши, що ОСОБА_2, як позичальник, істотно порушив умови кредитного договору, зокрема односторонньо відмовився від взятого на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, а ОСОБА_3 відповідно до пункту 1.2 договору поруки прийняла на себе солідарну з позичальником відповідальність за виконання останнім зобов'язань за кредитним договором, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для примусового стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за даним кредитним договором у визначеному позивачем розмірі та ухвалив рішення про задоволення позову.

Доводи відповідачів про те, що ними письмова вимога Банку про дострокове погашення кредиту не отримана є безпідставними, оскільки спростовуються наявними в матеріалах справи копіями письмових вимог, направлених Банком відповідачам 27.03.2015 року та копіями рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення (а.с33-41).

Не спростовують висновків суду і доводи відповідачів про те, що суд розглянув справу у їх відсутність, хоча причини неявки до суду були поважними, позбавивши їх можливості надати відповідні заперечення та докази, оскільки матеріалами справи доведено про обгрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Тобто доведено, що відповідач, як позичальник, неналежно виконував умови кредитного договору внаслідок чого утворилася заборгованість.

Крім того, відповідачі в ході апеляційного розгляду справи не надали будь-яких доказів на спростування доводів позивача, хоча таку можливість мали та суд сприяв в цьому.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні, а тому рішення залишається без змін.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 30 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: