АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Вербової І.М., Головачова Я.В.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:позивача ОСОБА_1

представник позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» про визначення порядку користування квартирою,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ЖБК «Автотранспортник» про визначення порядку користування квартирою задоволено.

Виділено у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,5 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Виділено у володіння та користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12 кв.м. у квартирі АДРЕСА_1.

Залишено у спільному користуванні кухню площею 7,1 кв.м., ванну кімнату площею 2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 8 кв.м., ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Зобов'язано Житлово-будівельний кооператив «Автотранспортник» розділити особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, що надаються за адресою: АДРЕСА_1 відкривши на ім'я ОСОБА_1 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 18,5 кв.м., та відкривши на ім'я ОСОБА_3 особовий рахунок на ізольовану кімнату, житловою площею 12 кв.м., у відповідності до вищезазначеного порядку користування цією квартирою.

Справа №7759/12650/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/709/2016
Головуючий у суді першої інстанції:О.В.Ул'яновська
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. ОСОБА_3 зазначив, що с приводу тотожного спору існує рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28.05.2015 року, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову до нього про встановлення порядку користування квартирою, що безпідставно не було взято до уваги судом першої інстанції. Суд повинен був відмовити у відкритті провадження у справі, або закрити провадження у справі, оскільки існує таке, що набрало законної сили рішення суду ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Він не отримував від позивача письмових пропозицій з приводу порядку користування квартирою. Суд повинен був залучити до участі у даній справі його батька ОСОБА_5, так як той був зареєстрований та проживав в спірній квартирі з 2002 року по 2013 рік. ОСОБА_1 протягом шести років здавав спірну квартиру в оренду, за що отримував гроші.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 підтримав подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим.

Представник третьої особи Житлово-будівельного кооперативу «Автотранспортник» явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про час та дату розгляду справи повідомлений належним чином, а тому колегія суддів вважала за можливе розглянути справу за відсутності його представника у відповідності до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно інформаційної довідки від 10.06.2015 р. за КВ-2015 № НОМЕР_1 БТІ вбачається, що квартира АДРЕСА_1 зареєстрована: 1/2 частка за ОСОБА_1 на підставі довідки виданої ЖБК «Автотранспортник» 30.04.1993 р. за № 18; 1/8 частка за ОСОБА_1 зареєстрована на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 24.11.2009 р. за № 3- 3088 КМДК№ 12; 3/8 частини квартири (3/4 частки від спадкової Ѕ частки) зареєстровані за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва право на спадщину, виданого 24.11.2009 р. за № 3-3097 КДНК № 12 (а.с.5).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за НОМЕР_2 від 24.11.2009р. спадкоємцем 1/4 частки майна гр. ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1, спадкове майно складається з Ѕ частки квартири під АДРЕСА_1, що належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого Першою КДНК 30.01.1996 за реєстровим № 20-159 та зареєстрованого у Київському міському бюро технічної інвентаризації 22.09.2009 р. за № 903 (а.с.6).

Згідно витягів з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на 1/2 та 1/8 частки вищезазначеної квартири належить ОСОБА_1 (а.с.7).

Як вбачається із технічного паспорту квартира АДРЕСА_1 розташована на 4 поверсі 9 поверхового будинку та складається з 2 кімнат житловою площею 30,5 кв.м., у тому числі 1-а кімната площею 12,0 кв.м., 2-а кімната площею 18,5 кв.м., кухня площею 7,1 кв.м., вбиральня площею 1,0 кв.м., ванної кімнати площею 2,1 кв.м., коридору площею 8,0 кв.м., обладнена балконом 1,8 кв.м. Відповідно до довідки КП БТІ від 24.06.2015 р. КВ-2015 за № 18995 про показники об'єкта нерухомого майна вищезазначена квартира має такі показники: загальна площа 50,5 кв.м., житлова площа 30,5 кв.м.

ОСОБА_1 належать 5/8 частин спірної квартири, а ОСОБА_3 належить 3/8 частини даної квартири, тобто квартира перебуває у спільній частковій власності сторін, а тому кожен з них має право користування даною квартирою.

Так, відповідно до ст.ст.319, 386 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Спірну квартиру поділити між сторонами в натурі неможливо, оскільки вона має один вихід.

Домовленість між сторонами щодо порядку користування квартирою відсутня, крім того між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існують неприязні відносини, що не заперечує сам відповідач, про що він зазначає в апеляційній скарзі.

Таким чином, вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою, яка є спільною частковою власністю сторін по справі, відповідають вимогам закону.

Оскільки спірна квартира складається із окремих кімнат, це дало суду можливість виділити сторонам у користування конкретні кімнати, у відповідності до належних їм на праві власності часток квартири. Так, на частку власності позивача в спірній квартирі - 5/8 часток квартири приходиться 19,06 кв.м. жилої площі квартири, на частку власності відповідача в спірній квартирі - 3/8 часток квартири приходиться 11,44 кв.м. жилої площі квартири (30,5 кв.м.). Відповідачу було виділено у користування кімнату, жилою площею 12,0 кв.м., тобто право власності відповідача встановленням такого порядку користування квартирою не порушено.

Тому, колегія суддів дійшла висновку про правильність рішення суду першої інстанції в частині визначення порядку користування указаною квартирою, виділивши у володіння та користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 18,5 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1, а у володіння та користування ОСОБА_3 житлову кімнату площею 12,0 кв.м., у квартирі АДРЕСА_1, залишивши у спільному користуванні кухню площею 7,1 кв.м., ванну кімнату площею2,1 кв.м., вбиральню площею 1 кв.м., коридор площею 8 кв.м., ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Таким чином, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі щодо відсутності у ОСОБА_1 права на визначення порядку користування спірною квартирою - безпідставні.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на наявність рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2015року у справі № 759/1777/15-ц, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням, як на підставу скасування оскаржуваного рішення та ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову, не беруться колегією суду до уваги, оскільки є необґрунтованими виходячи з наступного.

Так, відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суддя своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, позивач у серпні 2015 року звернувся до суду із позовними вимогами до відповідача про встановлення порядку користування квартирою, вбачається що за період з травня (час ухвалення рішення Святошинським районним судом м. Києва за тотожними вимогами ) по серпень 2015року між сторонами не узгоджено питання щодо порядку користування квартирою, сторони перебувають у неприязних відносинах, що не було підставою позову при вирішенні спору у справі № 759/1777/15-ц. Крім того, рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 28 травня 2015року у справі № 759/1777/15-ц було відмовлено позивачу у задоволенні його вимог лише через відсутність правовстановлюючих документів відповідача на спірну квартиру, а саме свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2009 року, на підтвердження права власності ОСОБА_3 на 3/4 частини спірної квартири (хоча ѕ частини спірної квартири ОСОБА_3 не належало і не належить на теперішній час, йому належить ѕ частини квартири від спадкової Ѕ частини квартири, а саме 3/8 частки).

Та обставина, що спірна квартира здавалась позивачем в оренду, що суд не залучив до участі у справі батька відповідача ОСОБА_5, який не є власником спірної квартири, не свідчать про незаконність рішення суду першої інстанції, оскільки зазначені обставини не впливають будь - яким чином на вирішення спору по суті, а підстав для залучення ОСОБА_5 до участі у справі у суду не було. Отже, зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: