АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 686/9478/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1110/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої - судді Пєнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П., Талалай О.І.,

секретар Філіпчук О.С.,

за участю: апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника позивача за первісними позовом та відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу. В обґрунтування якого зазначав, що 15.06.2012 року він позичив відповідачу кошти в розмірі 10000 доларів США на строк до 15.07.2012 року. Проте, відповідач в добровільному порядку не повернув суму позики. А тому, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за договором позики 79925 грн., відсотки 23394,68 грн., а всього 103319,68 грн.

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння. Позов мотивував тим, що борг ним повністю повернуто, а оригінал розписки про отримання відповідачем коштів незаконно знаходиться у ОСОБА_4. Тому він змушений звернутись до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16.09.2015 року дані позови обєднано в одне провадження.

В ході розгляду справи ОСОБА_4 збільшив позовні вимоги та просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 268100 грн. основного боргу, 28888,57 грн., як 3% річних, та 130921,95 грн. як відсотки, в порядку ст. 1048 ЦК України.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про витребування письмової розписки з чужого незаконного володіння залишено без розгляду.

Рішенням Хмельницького міськрайонного Хмельницької області від 22 березня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 суму основного боргу 266000 грн., 3% річних у розмірі 28662 грн. 30 к., розмір облікової ставки НБУ 129896 грн. 30 к., судові витрати 3126 грн. 80 к. та судовий збір на користь держави у розмірі 3654 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 При цьому, посилається на порушення норм процесуального та матеріального права. Вказує, що судом порушено вимоги ст. ст. 1046, 1049 ЦК України, які чітко регулюють повернення боргу в тій самій сумі та валюті, в якій було отримано. Вказує про порушення судом норм ст. 169 ЦПК України, оскільки про час і місце розгляду справи він не був повідомлений. На думку апелянта, суд, в порушення вимог ст. 201 ЦПК України, не зупинив провадження у справі до вирішення іншої справи, що розглядалась в порядку цивільного судочинства. Крім того, судом не було допитано викликаних в судове засідання свідків. Апелянт вважає, що борг ним повернуто в повному обсязі, а тому підстав для задоволення позову немає.

В судовому засіданні апелянт та його представник апеляційну скаргу підтримали.

Представник позивача за первісними позовом та відповідача за зустрічним позовом в судовому засіданні просив апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач за первісними позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день, місце і час слухання справи повідомлений належним чином.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що 15 червня 2012 року ОСОБА_4 позичив ОСОБА_1 10000 доларів США на строк до 15 липня 2012 року, що підтверджується власноручною розпискою відповідача (а.с. 17). Взяті на себе зобовязання ОСОБА_1 не виконав - у вказаний строк борг не повернув. Тому кошти у сумі 266 000 грн., як основний борг, 129 896 грн. 30 к. відсотків (на рівні облікової ставки НБУ), 28662 грн. 30 к. 3% річних підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

В свою чергу, відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 не надав належних та допустимих доказів виконання ним зобов'язання за договором позики.

Такий висновок суду узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Вказані правові висновки висловлені Верховним Судом України в постановах №6-1967цс15 від 11.11.2015року та № 6-63цс13 від 18.09.2013 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК Україн6и, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити ти проценти річних від простроченої суми.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції, з врахуванням положень ст.88 ЦПК України, виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, повязані з переїздом до іншого населеного пункту свідка ОСОБА_5, та з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 являється інвалідом другої групи безтерміново (а.с. 173).

Згідно п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» , від сплати судового збору звільняються інваліди І та ІІ групи.

Зі змісту журналу судового засідання вбачається, що клопотання про допит свідка ОСОБА_5 було заявлено представником позивача за первісним позовом в судовому засіданні суду першої інстанції 26.11.2015 року і в цей же ж день ОСОБА_5 давав покази, як свідок. А тому, надані до матеріалів справи копія розписки ОСОБА_5 про отримання коштів від ОСОБА_4 в сумі 3200 грн., як компенсація витрат за проїзд, копія проїзного документу від 23.11.2015 року (Москва-Київ-Хмельницький), проїзний документ від 28.11.2015 року (Хмельницький-Москва) достовірно не підтверджують, що позивач ОСОБА_4 поніс витрати, повязані з явкою в судове засідання 26.11.2015 року свідка ОСОБА_5 (а.с. 88, 101, 162)

А тому, рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню.

Необгрунтованими є доводи апеляційної скарги про те, що в розписці зазначено про отримання позики в доларах США, а суд безпідставно стягнув борг у гривнях.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку,

встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Такими випадками є стаття 193, частина четверта статті 654 ЦК України, Закон України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93, Закон України від 23 вересня 1994 року № 185/94 ВР «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України, використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобовязання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобовязання і фактичного його виконання є національна валюта України гривня.

Підставними є доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача за первісним позовом про день і час слухання справи. Оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_1, з дотриманням правил ст.74, ст.76 ЦПК України, був належним чином повідомлений судом про судове засідання 22.03.2016 року. Проте, це порушення норм процесуального права, у відповідності до положень ч. 3 ст. 309 ЦПК України, не призвело до неправильного вирішення первісного позову по суті.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на те, що суд в порушення вимог ст. 201 ПК України, не зупинив провадження у справі до вирішення іншої справи, яка розглядалась в порядку цивільного судочинства.

Постановляючи ухвалу від 08.12.2015 року про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача за первісними позовом про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд справи можливий до вирішення іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про припинення правовідношення. Дана ухвала суду апелянтом не оскаржувалася.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що не було судом допитано свідків ОСОБА_6ОСОБА_7 та ОСОБА_8, оскільки, як зазначив апелянт в судовому засіданні апеляційного суду, дані свідки могли б підтвердити обставини, які зазначені позивачем ОСОБА_1 в зустрічній позовній заяві.

Інші доводи апеляційної скарги не містять посилань на докази, які б спростовували зазначені вище висновки суду першої інстанції.

На підставі чч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 березня 2016 року в частині стягнення судових витрат скасувати.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча/підпис/ ОСОБА_9

Судді:/підписи/ ОСОБА_10

ОСОБА_11

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду І.В. Пєнта

_____________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_12 Провадження № 22-ц/792/1110/16

Доповідач Пєнта І.В. Категорія № 27