АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3351/16 Справа № 202/2980/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Мороз В.П. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Черкас Є.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 02 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 36 процентів на рік до 01 липня 2011 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки, укладеним між банком та ПАТ «Акцент-Банк».

У зв'язку із порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 09 жовтня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 109 467,81 грн.

Враховуючи вищезазначене, просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 109 467,81 грн., стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3 200 грн., солідарно стягнути з ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_2 заборгованість за договором поруки у розмірі 10 000 грн. та стягнути з ОСОБА_2 судові витрати зі сплати судового збору.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.53-54).

Не погодившись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.57-60).

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог у зв'язку із відсутністю доказів про отримання ОСОБА_2 коштів за кредитним договором та відсутністю доказів сплати ним коштів за даним кредитним договором.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 02 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №DND0NN00000009, який складається із анкети-заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 15 000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 36 процентів на рік з кінцевим терміном повернення 01 липня 2011 року.

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» №167 від 20 жовтня 2010 року.

У зв'язку із порушенням ОСОБА_2 умов кредитного договору, станом на 09 жовтня 2013 року, виникла заборгованість у розмірі 109 467,81 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 14 783,66 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 702,50 грн. пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 24 486,16 грн.; заборгованості по комісії за користування кредитом - 88 408,88 грн;штрафу (фіксована частина) - 250;штрафу (процентна складова) - 5 677, 04 грн.

Зазначені обставини свідчать про наявність між сторонами договірних правовідносин та проаналізувавши матеріали справи, предмет заявленого позову, колегія суддів погоджується з тим, що позичальник уклавши спірний договір погодився і на його умови, водночас відсутність у матеріалах справи доказів про належне виконання у повному обсязі боржником своїх зобов'язань за кредитним договором, не дає підстав вважати договірні відносини припиненими.

Відповідно до п.3 ч.3 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк

Враховуючи, що боржником були порушені умови кредитного договору в частині повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають задоволенню, тому як відповідають нормам закону та узгоджуються з матеріалами справи.

Звертаючи увагу, що застосування ч.3 ст. 551 ЦК України з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного судочинства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України стосовно обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, якщо він значно перевищує розмір збитків, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-100 цс 14, колегія суддів вважає розмір пені відповідний матеріалам справи у розмірі 24 486,16 грн.

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 комісії, штрафу (фіксованої частини) та штрафу (процентна складова), колегія суддів констатує наступне.

Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Отже, відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором - свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-2003 від 21 жовтня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Таким чином, не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення комісії, фіксованої частини штрафу та процентної складової штрафу, тому що з наданого розрахунку вбачається декілька видів цивільно - правової відповідальності за порушення його умов і одночасне застосування таких заходів відповідальності свідчить про недотримання положень закріплених у ст.61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно - правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Стосовно позовних вимог пред'явлених до ПАТ «Акцент-Банк», слід зазначити, що відповідно до ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ у справі №6-1737цс15 від 18 листопада 2015 року.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку про необхідність закриття провадження в частині позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк», що відповідає вимогам ст.ст.205, 310 ЦПК України.

Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, доцільно повідомити ПАТ КБ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

У зв'язку із вищенаведеним, суд апеляційної інстанції доходить до висновку, що рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким частково задовольнити вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором №DND0NN00000009 від 02 липня 2008 року станом 09 жовтня 2013 року у розмірі 48 972,32 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 14 783,66 грн.; заборгованості по процентам за користування кредитом - 9 702,50 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 24 486,16 грн.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З урахуванням положень ч.5 ст.88 ЦПК України, при ухваленні нового рішення суд апеляційної інстанції змінює розподіл судових витрат, судові витрати зі сплати судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 1 314,15 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 25 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №DND0NN00000009 від 02 липня 2008 року станом 09 жовтня 2013 року у розмірі 48 972,32 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 14 783,66 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом - 9 702,50 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором - 24 486,16 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати за сплату судового збору в розмірі 1 314,15 грн.

Провадження у справі в частині позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості - закрити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Л.А. Черненкова

З.М. Пономарь