УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.,

при секретарі Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Державного підприємства «Антонов» в особі філії «Серійний завод «Антонов» до ОСОБА_1 про втрату права користування житловим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 в якому просив визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що наказом директора з персоналу, режиму та внутрішньої безпеки ДП «Київський авіаційний завод «АВІАНТ» від 08.09.2008 № 202/УК відповідача прийнято на роботу начальником патрульної групи. На підставі ордеру на поселення у гуртожиток для тимчасового проживання від 11.02.2009 № 26 ОСОБА_1 було надано одне ліжко-місце в Оздоровчому комплексі «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1, на період з 11.02.2009 до 11.02.2012.

Наказом Міністерства промислової політики від 10.07.2009 № 476 було припинено ДП «Київський авіаційний завод «АВІАНТ» шляхом реорганізації. Згідно наказу АНТК ім. Антонова від 24.12.2009 № 2922к було створено філію «Серійний завод «Антонов» ДП Авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонов. Наказом Віце-президента - директора філії «Серійний завод «Антонов» ДП «Антонов» від 17.02.2010 № 26/к ОСОБА_1 звільнено з посади помічника директора департаменту забезпечення матеріалами та ПКВ у зв'язку зі скороченням штату працівників та відмовою від переведення на іншу роботу.

Вказував, що відповідач не проживає у наданому приміщенні, що підтверджується актами від 16.03.2015 № 1, від 09.04.2015 № 2, від 18.05.2015 № 3, від 22.06.2015 № 4, від 13.07.2015 № 5, від 17.08.2015 № 6, а відтак, втратив право користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2016 позов задоволено. Визнано ОСОБА_1 таким, що втратив право користуванням житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Справа № 752/18892/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7205/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шкірай М.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29.03.2016 заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2016 залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2016, відповідач подав апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, неповно з'ясовано обставини справи, не витребувано оригінали доказів для огляду в судовому засіданні.

Вказував, що всупереч вимогам Положення про гуртожитки ордер на поселення не містить вказівки на номер кімнати та площу, яка виділялася для проживання. Крім того, в актах про не проживання особи в житлових помешканнях також не зазначено, які саме кімнати були оглянуті при їх складанні та в яких кімнатах встановлено відсутність особистих речей ОСОБА_1

Стверджував, що власник фактично не виділяв конкретної житлової площі для проживання, а відтак, неможливо встановити, яким саме житловим приміщенням відповідач втратив право користуватися.

Враховуючи наведене, особа, яка звернулася із апеляційною скаргою, просила заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10.02.2016 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив її відхилити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлявся належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши письмові докази по справі, заслухавши пояснення представника позивача та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.

Згідно ст. 129 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Відповідно до п. 9, 10 ч. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради міністрів Української РСР від 03.06.1986 № 208, яке було чинним на момент видачі ордеру, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на підставі ордеру на поселення у гуртожиток для тимчасового проживання від 11.02.2009 № 26 ОСОБА_1 було надано одне ліжко-місце в Оздоровчому комплексі «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1, на період з 11.02.2009 до 11.02.2012 (а.с. 6).

Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві від 14.12.2015 ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрував місце свого проживання за адресою: м. Київ, Конча-Заспа, пансіонат «Сокіл» (гуртожиток) (а.с. 32).

Відповідно до довідки філії «Серійний завод «Антонов» ДП «Антонов» від 06.10.2015 № 070-685 будівлі оздоровчого комплексу «Сокіл» знаходяться на балансі філії «Серійний завод «Антонов» ДП «Антонов» та обліковуються на 10 рахунку «Основні засоби» (а.с. 21).

Посилання особи, яка звернулася із апеляційною скаргою, на те, що в ордері не зазначено номер кімнати та розмір площі, яка була виділена для проживання, а відтак, власник фактично не надав конкретної житлової площі, не можуть бути прийняті до уваги з огляду на наступне.

З прийняттям адміністрацією підприємства рішення про надання ліжко-місця в гуртожитку та виданням відповідного ордера у ОСОБА_1 виникло право користування ліжко-місцем в Оздоровчому комплексі «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1. У випадку, якщо з певних причин дане право було порушене, у тому числі шляхом відмови адміністрації гуртожитку фактично виділити конкретну жилу площу для проживання, особа не позбавлена можливості звернутися за захистом своїх порушених прав у порядку, передбаченому нормами чинного законодавства України.

Разом з тим, у даному випадку за захистом своїх порушених прав звернулося саме Державне підприємство «Антонов» в особі філії «Серійний завод «Антонов», і з'ясуванню під час судового розгляду справи підлягає факт, підстави та причини проживання або непроживання відповідача за вказаною вище адресою.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не надав будь-яких доказів на підтвердження факту проживання в Оздоровчому комплексі «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1.

Суд також надає оцінку тій обставині, що матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що непроживання ОСОБА_1 у гуртожитку було зумовлене відмовою фактично виділити конкретну житлову площу, і у зв'язку з цим особа була позбавлена можливості реалізувати належне їй право.

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу Української РСР визнання особи такою, що

втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Як вбачається з актів від 16.03.2015 № 1, від 09.04.2015 № 2, від 18.05.2015 № 3, від 22.06.2015 № 4, від 13.07.2015 № 5, від 17.08.2015 № 6, складених адміністрацією комплексу «Сокіл» та ДП «Антонов» в особі філії «Серійний завод «Антонов», у гуртожитку «Сокіл» за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не проживав понад 6 місяців (а.с. 15-20).

Обставин, передбачених п. 1-7 ст. 71 Житлового Кодексу Української РСР, які могли б слугувати підставою для збереження за відповідачем права користування жилим приміщенням, сторони не навели.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було досліджено оригінали актів, не знайшли свого підтвердження, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені документи подані саме в оригіналі.

Крім того, згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України суд наділений правом вимагати подання оригіналу письмового доказу лише за клопотанням осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене, при встановленні обставин справи та ухваленні рішення судом першої інстанції не було допущено порушень норм процесуального права та правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути підставою для його скасування, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: