Справа № 209/1596/16-ц
Провадження № 4-с/209/24/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська

у складі:

головуючого судді - Замкової Я.В.

при секретарі - Драгунцевій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця, в якій просить визнати протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 щодо примусової реалізації належної йому на праві приватної власності квартири № 67, розташованої в будинку 1 "Г" по пр. 50 років СРСР м. Дніпродзержинська.

В обґрунтування заяви вказує, що на виконанні Дніпровського ДВС знаходиться виконавчий лист № 13-191, виданий 06.07.1999 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська щодо стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання доньки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Борг ним виплачується шляхом безготівкового перерахування коштів стягувачу, які поверталися йому у зв'язку з відмовою стягувача їх отримувати, про що відомо державному виконавцю. З квітня державним виконавцем вчиняються дії спрямовані на реалізацію його житла. Вказує, що реалізація на публічних торгах виконавчою службою належної йому квартири, позбавить його житла. Вважає протиправними дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2 спрямовані на реалізацію належного йому житла.

В судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала вимоги скаржника, вважає протиправними дії державного виконавця Гусар Я.М. щодо примусової реалізації належної заявнику квартири, просила суд скаргу задовольнити.

Державний виконавець Гусар Я.М. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, пояснила, що проведені нею виконавчі дію відповідають вимогам закону. Боржник не сплачував аліменти щомісячно та розмір його заборгованості значно перевищив суму відповідних платежів за три місяці, у зв'язку з чим нею проводиться примусова реалізації належної боржнику квартири. Вважає, скаргу не обгрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Стягувач в судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, пояснила, що була значна сума заборгованості по аліментам на 2013 рік коли дитина досягла повноліття, яка до теперішнього часу залишається не погашеною, вона бажає отримати від боржника всю суму боргу а не по 120 грн. щомісячно, як він перераховував час від часу, просила у задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши скаргу та матеріали справи, суд встановив наступні обставини та виниклі відповідно до них спірні правовідносини.

На виконанні Дніпровського ДВС знаходиться виконавчий лист № 13-191, виданий 06.07.1999 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська щодо стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, починаючи з 10.06.1997 року і до повноліття дитини.

02 квітня 2013 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна боржника, згідно якого описана та арештована квартира боржника ОСОБА_1 по пр. 50 років СРСР, 1 "Г"-67 (а.с. 6 оберт, а.с. 10 оберт).

Боржник ОСОБА_1 злісно ухилявся від сплати установлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), у зв'язку з чим 06.06.2013 року був засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 164 КК України, до 1 року 6 місяців обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_1 був звільнений від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки (а.с. 5-6).

Твердження скаржника, щодо відмови стягувача ОСОБА_3 отримувати аліменти, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки згідно наданої скаржником довідки УДППЗ "Укрпошта" ЦПЗ № 5 від 09.10.2013 року № 15-134 (а.с. 11) - ОСОБА_3 відмовилась одержувати тільки 2 поштових переказа від 13.07.2013 року на суму 120 грн. та від 27.08.2013 року в сумі 150 грн. Будь-яких інших доказів з цього приводу, заявником суду не надано.

Доводи заявника щодо перерахунку саме аліментів, на рахунок Дніпровського відділу ДВС, не доведені останнім в судовому засіданні, оскільки надані ним банківські квитанції про перекази на рахунок Дніпровського відділу ДВС за період з 23.05.2015 року по 01.03.2016 року (а.с. 13 оберт , а.с. 14 ) не містять призначення платежу як "аліменти" а деякі з них мають призначення як "виконавчий збір", про що також зазначено і державним виконавцем Гусар Я.М. в судовому засіданні.

Згідно наданих заявником квитанцій "Укрпошта ЦПЗ № 5" в період з 27.05.2014 року по 14.03.2015 року(а.с. 12-13) та поштових повідомлень за 2013-2014 рр. (а.с. 15-17), вбачається наявність поштових переказів боржником ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_3, які мали в період 2013-2015 рр. не регулярний характер, оскільки не сплачувались щомісячно.

Отже, вищенаведені обставини свідчать про початок здійснення скаржником грошових переказів на ім'я ОСОБА_3 лише в період 2013-2015 рр., що відбувалось не щомісячно і в сумах, які не перевищували 150 грн., та відсутність доведеності фактів щодо виплати заявником аліментів стягувачу в 2016 році.

Як встановлено згідно пояснень сторін у справі, до теперішнього часу боржник ОСОБА_1 не виплатив заборгованість по аліментам ОСОБА_3, яка виникла з 1997 року по 2013 рік до досягнення дитиною віку повноліття, розмір заборгованості значно перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів.

В судовому засіданні не встановлено вчинення боржником достатніх дій на погашення заборгованості по аліментам з моменту припинення їх нарахування у 2013 році по теперішній час.

Судом встановлено, що боржник повідомлявся державним виконавцем про складання акту опису та арешту майна боржника, залучення суб'єкта оціночної діяльності, отримання звіту про оцінку майна за яким визначена вартість арештованого майна, та подальшу передачу квартири боржника на реалізацію у встановленому законом порядку, що підтверджується листом державного виконавця Гусар Я.М. № 3283 від 03.03.2015 року адресованого боржнику (а.с. 8 оберт), заявою і запереченнями ОСОБА_1 адресованими державному виконавцю Гусар Я.М. (а.с. 9-10).

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Обов'язковість виконання судових рішень закріплена також у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року. Отже, її положення є обов'язковими для виконання Україною.

Стаття 6 вказаної Конвенції гарантує неухильність виконання рішення суду громадянами, юридичними особами та всіма органами влади України.

Рішення суду, яке набрало законної сили, повинно бути виконано, а інші обставини щодо його невиконання суперечать основним принципам права і до уваги судом не приймаються. У протилежному випадку буде мати місце порушення принципу юридичної визначеності, що є одним із базових складових принципу верховенства права, визнаного Україною як на рівніКонституції, так і шляхом ратифікації Європейської Конвенції з прав людини. Судове рішення підлягає обов'язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов'язок.

Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. При цьому державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно п. 7.13.2 Інструкції з організації примусового виконання рішення затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 року № 512/5, якщо розмір заборгованості перевищує суму відповідних платежів за три місяці зі сплати аліментів, державний виконавець перевіряє майновий стан боржника з одночасним накладенням арешту на майно боржника та за наявності підстав вручає (направляє) боржнику письмове попередження про притягнення його до кримінальної відповідальності за ухилення від сплати аліментів.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 384 ЦПК України, скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 " Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах", при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні скарги, оскільки державний виконавцем дотримані вимоги ст.ст. 57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" при арешті і визначенні вартості майна боржника, примусова реалізація належної боржнику квартири направлена на реальне виконання рішення суду, державний виконавець діяв в межах наданих йому повноважень, доводи скаржника ОСОБА_1 щодо протиправності дій державного виконавця не доведені та докази на їх підтвердження суду не надані, а отже судом не встановлено порушення прав заявника державним виконавцем.

Керуючись ст. 387 ЦПК України, -

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу Державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції ОСОБА_2М - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її отримання.

Суддя Я.В. Замкова