Справа № 495/6680/14-ц
З а о ч н е р і ш е н н я
07 липня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород Дністровський міськрайонний суд Одеської області
у складі: головуючого судді Шевчук Ю.В.,
при секретарі Мамончик К.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-авто»», ОСОБА_2, Іскандерова ОСОБА_3 Гаплан-Огли про відшкодування страхової виплати, матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної безпеки,
Представник позивача ОСОБА_4 судове засідання не зявився, надав до суду заяву, згідно якої просив справу розглядати без його участі, та зазначив, що просить розглядати позовні вимоги відповідно до заяви від 18.03.2016 року про збільшення позовних вимог,у разі відсутності відповідача згоден розглядати справу у заочному порядку.
Відповідачі ОСОБА_2, Іскандеров ОСОБА_3, ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», у судове засідання не зявились, про час та день слухання справи був повідомлені належним чином, через оголошення у газеті «Одесские известия» від 23.06.2016 року.
Відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач, місце проживання (перебування чи роботи) або місцезнаходження якого позивачеві невідоме, навіть після його звернення до адресного бюро і органів внутрішніх справ, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України якщо суд не має відомостей при причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів постановляє заочне рішення. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини відповідача, що підтверджується постановою Київського районного суду м. Одеса від 27.01.2014 року, згідно якої відповідач був визнаний винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування всіма видами транспортних засобів строком на шість місяців. Ця постанова відповідачем оскаржена не була та набрала законної сили.
Згідно ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.
Відповідно до страхового полісу АЕ № 2096712, автомобіль БМВ, державний номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, був на час пригоди застрахований у ПАТ УКС «Гарант-авто».
26 листопада 2013 року позивач, з дотриманням встановленого діючим законодавством для цього терміну, повідомила страхову компанію про страховий випадок, що підтверджується відповідним письмовим повідомленням.
Статтею 526 Кодексу передбачено, що з обовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно статті 625 Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Постановою від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ рекомендував судам наступне. Положення статті 625 Кодексу не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика, врегульована статтею 992 Кодексу. При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу страхувальника зобовязаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 Кодексу).
Відповідно до статті 31 Цивільного процесуального кодексу позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити розмір позовних вимог.
Статтею 1187 Цивільного кодексу України (далі Кодекс), встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно статті 1188 Кодексу шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність (стаття 1194 Кодексу) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Статтею 22 (пункт 22.1.) закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Згідно статті 28Закону шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, повязана в тому числі й з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Страховик (стаття 36.2. Закону) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди позивачка отримала тілесні ушкодження.
Згідно довідки від 01 липня 2014 року, на місце дорожньо-транспортної пригоди 25 листопада 2013 року виїжджав автомобіль швидкої допомоги та позивачці був встановлений діагноз «астено-невротичний сіндром. ВСД. Забій м'яких тканин правого стегна». Крім цього, відповідно до довідки з лікарні від 26 листопада 2013 року, встановлений забій грудного та поперекового відділів хребта, посттравматичні гематоми обох стегон. Відповідно довідки з лікарні від 21 серпня 2014 року був встановлений також діагноз «НЦД за гіпертонічним типом з вегето-судинними кризами за симпатоадреналовим типом на тлі психоемоційної перенапруги. Посттравматична енцефалопатія 1 ст. - 2 ст. Синдром вегетативної дисфункції. Мігренеподібна цефалгія, церебрастенія».
14 червня 2014 року позивачка пройшла обстеження на медичному препараті «Холтер», за що сплатила 300 грн. 07 липня 2014 року пройшла дослідження на магнітно-резонансному томографі, за що відповідно квитанції № 042-01_0015675 сплатила 621 грн. 2014 року. Згідно довідки від 21 серпня були призначені ліки на весь період лікування. Відповідно довідки з аптеки та проведених розрахунків вартість призначених ліків складає 3279 грн. 41 коп. (розрахунок яких міститься у матеріалах справи). Всього за ліки та лікування позивачка сплатила 4200 грн. 41 коп. (300+621+3279,41).
Відповідно до статті 23 Кодексу особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає відповідно до:
пункту 1 частини 2 статті у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя,
пункту 2 частини 2 статті у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої , членів її сімї чи близьких родичів,
пункту 3 частини 2 статті у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у звязку із пошкодженням її майна.
Діяльність фізичних та юридичних осіб не може порушувати особисті немайнові права (стаття 273 Кодексу).
Статтею 1167 Кодексу встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала.
Відповідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в пункті 9 постанови від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
Як вказує позивачка, завдана їй моральна шкода виразилася в тому, що позивачка неодноразово зверталася з заявами та скаргами до відповідача щодо виплати страхової суми, однак й досі кошти не отримала, неодноразово зверталася в різні інстанції зі скаргами на бездіяльність відповідача, однак і це не дало результатів, була позбавлена можливості на протязі майже півроку користуватися автомобілем. Таким чином, як пояснила позивача, в її житті сталися вимушені зміни, а саме: позбавлена можливості в реалізації власних звичок та бажань, дитина хворіла не могла її возити до лікаря та вимушена була наймати таксі, дитина навчається в школі міста ОСОБА_3 була вимушена відправляти її до школи на маршрутному таксі, тоді як раніше відвозила на автомобілі, а потім сама їхала на роботу, погіршились відносини з оточенням, що вимагає додаткових зусиль для відновлення попереднього стану.
Викладене підтверджує тривалість страждань та їх наслідки, що має суттєве значення. Від протиправних дій відповідачів, від фізичного болю та страждань у звязку з ушкодженням здоровя та знищенням майна позивачка відчула психологічний дискомфорт, зявився страх, порушилась душевна рівновага, став поганим сон, досі не може відновити свій стан здоровя та досягнути психологічної рівноваги. Згідно довідки з лікарні причиною виниклого діагнозу «астено-невротичний сіндром» стало підвищене, надмірне навантаження на нервову систему, яке позивачка перенесла в результаті стресу та психоемоційної перенапруги під час пригоди та після неї. Крім цього все це було перенесене позивачкою під час перебування у вагітності, що підтверджується свідоцтвом про народження дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Вишевикладені обставини, внесли дискомфорт та порушили звичайний уклад життя позивача та життя родини позивача, що дозволяє суду стягнення моральної шкоди з відповідача частково у розмірі 10 000,00 грн.
Згідно ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.
Оскільки позивачем при зверненні до суду, з посиланням на приписи статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не було сплачено судовий збір, суд вважає за необхідне вирішити питання щодо стягнення судового збору наступним чином.
Матеріали справи містять дві квитанції про сплату позивачкою 621, 00 гривні за проведення медичного обстеження ( а.с. 37) та про сплату 1843,20 гривень за проведення експертного дослідження (а.с. 173), на загальну суму 2464,20 гривень, які суд на користь позивачки стягує у рівних частках з відповідачів - ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» та ОСОБА_2.
Приймаючи до уваги те, що позовні вимоги позивача задоволені судом та вказані суми були стягнуті з обох відповідачів ПАТ «УСК «Гарант-авто» (загальна сума 97 699,41 гривень) та ОСОБА_2 (загальна сума 52 686,15 гривень), керуючись положеннями ч.1 статті 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів судові витрати пропорційно сумам, які були стягнуті з них судом. Так, суд стягує з відповідача - ПАТ «УСК «Гарант-авто» на користь держави суму судового збору у розмірі 3956,43 гривні, з відповідача ОСОБА_2 суд стягує судовий збір на користь держави у розмірі 2133,57 гривень.
Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «Гарант-авто»», ОСОБА_2, Іскандерова ОСОБА_3 про відшкодування страхової виплати, матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної безпеки, є обґрунтованою та такою, що підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст.ст. 11, 16, 22, 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст.ст. З, 79, 88, ч. 6 ст. 110, 119, 120 ЦПК України, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», ОСОБА_2, Іскандерова ОСОБА_3 Гаплан-Огли про відшкодування страхової виплати, матеріальної та моральної шкоди завданої джерелом підвищеної безпекизадовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, матеріальну шкоду в розмірі 34 585,00 гривень, втрачену вигоду в розмірі 6 405,00 гривень, витрати на поїздки маршрутним таксі в розмірі 1 696,00 гривень 15 коп., моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь держави судовий збір у розмірі 2133,57 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя: Ю.В. Шевчук