_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/2154/16-ц
Провадження № 2/520/2245/16
УХВАЛА

про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі

04 липня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Прохорова П.А.

при секретарі Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Одеси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування,

встановив:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебуває вказана цивільна справа.

13 квітня 2016 року сторони звернулись до суду з заявою про затвердження мирової угоди щодо спору, який перебуває у провадженні суду, яка укладена між сторонами та умови якої є для них прийнятними.

Відповідно до такої заяви сторони повідомили що дійшли згоди щодо обставин та умов спадкування майна ОСОБА_3, який помер 06 травня 2014 року що є обєктами спору у справі, та зауважили про те, що наслідки затвердження мирової угоди їм відомі та зрозумілі.

В судове засідання учасники справи не зявились, про час та місце його проведення були повідомлені завчасно, належними чином. Згідно поданої до канцелярії суду заяви сторін про затвердження мирової угоди сторони просили суд вирішити справу за їх відсутності.

З викладеного суд доходить висновку про можливість вирішення зазначеного клопотання про затвердження мирової угоди за відсутності сторін.

Статтею 175 ЦПК України встановлено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

У разі укладення сторонами мирової угоди, суд досліджує її відповідність закону, зясовує, чи не порушує така угода прав та охоронюваних інтересів інших осіб, та за наявності відповідних підстав постановляє ухвалу про закриття провадження у справі та закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди.

Згідно записів у заяві про затвердження мирової угоди, вказівки за текстом такої угоди, наслідки визнання судом мирової угоди сторонам відомі та зрозумілі, а за такого суд вважає заяву про визнання мирової угоди та закриття провадження у справі у зв'язку з досягненням мирової угоди обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно наданих до суду доказів обґрунтованим вбачаються посилання сторін на те, що ОСОБА_3, який був чоловіком позивача та батьком відповідача помер 06 травня 2014 року, та те, що сторони по справі прийняли спадщину після смерті вказаної особи, що вбачається з матеріалів спадкової справи, заведеної Державним нотаріусом Третьої Одеської державної нотаріальної контори 18 липня 2014 року, №700/2014 (індекс справи 02-14), копія яких долучена до матеріалів цивільної справи.

Про наявність інших спадкоємців у суду відомості відсутні.

Відповідно до наявних серед матеріалів вказаної спадкової справи відомостей та доданих до матеріалів справи доказів, вбачається, що на час смерті ОСОБА_3 на праві вланості належали: земельна ділянка, що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська сільська рада, д/к «Чорноморка», вул. Морська, 2; (на підставі Державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ОД №080318), та 1/4 частина квартири за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 2, кв. 64 (на підставі свідоцтва про право вланості на житло від 30.11.2010 року).

За матеріалами вказаної спадкової справи вбачається, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом про винесено відповідну постанову.

Згідно положень ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а можливими спадкоємцями за законом визначено фізичних осіб, які є живими на час відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

При цьому до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Право на спадкування, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкування за законом відбувається у порядку черговості, при цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

Так, згідно наданих Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття "виникнення права на спадщину" та "виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини", і пов'язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відсутність державної реєстрації майнових прав спадкодавця щодо нерухомого майна, відповідно до норм цивільного права, не передбачає правових наслідків у виді втрати права спадкоємців на таку спадщину.

Відповідно до п. 23 постанови №7 від 30.05.2008 року Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику по справах про спадкування», у випадку відмови нотаріуса в оформленні спадщини, особа-спадкоємець з метою прийняття спадщини може звернутися до суду за загальними правилами цивільного провадження.

Відповідно до п. 3.1 Узагальнення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту шляхом його визнання (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до ст. 10, ст. 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1-3 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до п. 4 статті 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо сторони уклали мирову угоду і вона визнана судом.

Згідно із ч. 3 ст. 206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі, повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

З огляду на викладене, зважаючи на відсутність у суду відомостей про обставини, які б унеможливлювали визнання судом цієї мирової угоди, суд вважає за можливе визнати мирову угоду і закрити провадження у справі, оскільки умови мирової угоди не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтересів інших осіб.

На підставі викладеного, керуючись ст. 175, п. 4 ч. 1 ст. 205, ч. 3 ст. 206 ЦПК України,

ухвалив:

Клопотання сторін про визнання мирової угоди у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати мирову угоду, укладену 13 квітня 2016 року між ОСОБА_1, від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_4, з однієї сторони та ОСОБА_2, з другої сторони:

1.Визнати за ОСОБА_2, як таке, що набуто нею у порядку спадкування за законом після смерті, померлого 06.05.2014 року ОСОБА_3, право власності на 1/4 частину квартири, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ільфа і Петрова, 2, кв. 64.

2.Визнати за ОСОБА_1, як таке, що набуто нею у порядку спадкування за законом після смерті, померлого 06.05.2014 року ОСОБА_3, право власності на земельну ділянку площею 0,0259 га., що розташована за адресою: Одеська область, Овідіопольський район, Таїровська сільська рада,д/к «Чорноморка», вул. Морська, 2;

Затвердити, що у зв'язку з затвердженням мирової угоди сторони не мають один до одного будь-яких матеріальних претензій, в тому числі і по сплаті судового збору.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Таїровська сільська рада Овідіопольського району Одеської області, про визнання права власності в порядку спадкування - закрити.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси, шляхом подання апеляційної скарги в п'ятиденний строк з дня її проголошення.

Суддя Прохоров П. А.