Провадження № 22-ц/779/1585/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.,

секретар Мельник О.В.,

з участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ТОВ «Агенція новин «Фіртка» про визнання інформації недостовірною та такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

у листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з даним позовом, в якому посилаючись на ст. ст. 32, 34, 68 Конституції України, ст. ст. 276, 277, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 14, 47 Закону України "Про інформацію", просив: визнати недостовірною і такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, поширену ОСОБА_5 на прес-конференції ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківськ, опубліковану на інформаційних веб-сайтах: інтернет-видання Stanislavske.tv у статті «ІНФОРМАЦІЯ_2»; інтернет-видання Тримай KURS у статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», продубльовану в інтернет-виданнях: «Агенція новин Фirtka.if.ua» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_4», «БРІЗ» у статті «ІНФОРМАЦІЯ_5»; зобов'язати ОСОБА_5 у той же спосіб спростувати недостовірну інформацію та заборонити йому і ТОВ «Фіртка» розповсюджувати будь-яким чином недостовірну інформацію щодо підполковника поліції ОСОБА_4

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2016 року позов задоволено частково. Визнано недостовірною і такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, інформацію, поширену ОСОБА_5 на прес-конференції, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківську та опубліковану в інтернет-виданні «Агенція новин Firtka.if.ua» наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML (вартість близько 30 тис. доларів) в нетверезому стані…». Зобов'язано ОСОБА_5 протягом одного місяця з дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили спростувати у такий же спосіб, у який вона була поширена, недостовірну і таку, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4, інформацію, поширену ОСОБА_5 на прес-конференції, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківську та опубліковану в інтернет-виданні «Агенція новин Firtka.if.ua» наступного змісту: «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML (вартість близько 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», - з посиланням на номер цивільної справи, назву суду та дату проголошення судового рішення. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 посилається на незаконність і необґрунтованість судового рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що відповідач поширив неправдиву інформацію щодо звинувачень у вчиненні протиправної, злочинної діяльності, яка спрямована на приниження його честі, гідності як громадянина, носить образливий характер та порочить ділову репутацію. Він дійсно є працівником органу внутрішніх справ України і належним чином виконує свої посадові обов'язки. В матеріалах справи містяться скарги окремих громадян на його дії, однак вони не стосуються тверджень відповідача щодо вимагання ним у будь-кого грошей. За результатами таких звернень в його діях не було встановлено ознак правопорушень, тому поширена відповідачем інформація щодо вимагання грошей є неправдивою, фактичним твердженням та підлягає спростуванню як недостовірна. Суд не розмежував інформацію фактичного характеру, яка має бути доведена, від оціночних суджень, які не підлягають доведенню і спростуванню, не встановив характер поширеної інформації та безпідставно визнав її критикою публічної особи. Він, ОСОБА_4, як оперуповноважений відділу внутрішньої безпеки МВС України в Івано-Франківській області, наділений певними повноваженнями, які стосуються перевірки та контролю дій саме працівників органів та підрозділів МВС, до яких не входить здійснення оперативно-розшукової діяльності відносно громадян, отже поширена відповідачем недостовірна інформація не може бути розцінена як критика щодо виконання ним своїх повноважень. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали. Відповідачі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Івано-Франківськ відбулась прес-конференція працівника Коломийського РВ УМВС ОСОБА_5, на якій ним було поширено інформацію, розповсюджену інтернет-виданнями на власних веб-сторінках в мережі Інтернет.

Так, інтернет-видання Stanislavske.tv опублікувало статтю «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій, зокрема, поширено інформацію наступного змісту: «Є такий ОСОБА_4 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_5»; «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…» - додав він».

Інтернет-виданням Тримай KURS опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_3», продубльовану та прокоментовану в інших інтернет-виданнях з посиланням на дане, зокрема, інтернет-виданням «Агенція новин Фirtka.if.ua» - стаття «ІНФОРМАЦІЯ_4», інтернет-виданням «БРІЗ» - стаття «ІНФОРМАЦІЯ_5» наступного змісту: «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_4, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до МВС, щоби його звільнити. Але його досі не звільнено».

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач, перебуваючи на посаді оперуповноваженого в особливо важливих справах відділу внутрішньої безпеки в Івано-Франківській області ДВБ МВС України, є публічною особою у відповідному регіоні, а тому свідомо відкритий для прискіпливого контролю за його особою, як з боку активістів, так і пересічних громадян. Інформація, поширена ОСОБА_5, а саме: «Є такий ОСОБА_4 (куратор відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів). Зверталися всі Косівчани, знають, що він приїжджав до міліції, і вимагав гроші. Тобто, він приїжджає на перевірку, в нього має бути заправлена машина, ДАІвці його мають нагодувати, мають йому дати від 50 до 100 євро і він після того їде додому, - сказав ОСОБА_5»; та «Я викрив і затримав осіб, які мали прямий стосунок до міліції… Неодноразово затримував людей, які незаконно вивозили піщано-гравійну суміш. Ділянки її забору «кришували» прокуратура і суд, також мали стосунок деякі керівники відділу внутрішньої безпеки Івано-Франківської області. Зокрема, ОСОБА_4, який є куратором відділу внутрішньої безпеки Косівського і Коломийського районів. Це особа, щодо якої неодноразово проводилися службові перевірки, службові розслідування, було звернення громади Косівщини до Міністерства МВС, щоб його звільнити, але його досі не звільнено», стосується виключно професійної діяльності ОСОБА_4, як посадової особи ДВБ МВС України в Івано-Франківській області, а не його приватного життя. Враховуючи публічний статус позивача і те, що інформація стосувалася його діяльності та мала суспільний інтерес, він повинен бути терпимим до публічної критики, межа якої є ширшою від критики окремих осіб.

Крім того, з огляду на вжитий ОСОБА_5 вислів: «звертались всі Косівчани, знають що…», вказана інформація є не фактичним твердженням самого відповідача 1 щодо позивача, а донесення інформації про звернення інших осіб з приводу неправомірної, на їх думку, діяльності позивача. Поширюючи зазначену інформацію, ОСОБА_5 висловлювався не від власного імені, а від імені жителів відповідної громади, які дійсно зверталися до правоохоронних органів із заявами щодо ОСОБА_4, реалізуючи своє право на свободу вираження поглядів.

Стосовно інформації, що «В Коломиї він приїжджав перевіряти мене. Людина приїжджає на Мерседесі ML» (вартість 30 тис. доларів) в нетверезому стані…», то поширення щодо особи, навіть публічного діяча, інформації про перебування її під час робочого часу в нетверезому стані, виходить за межі допустимої критики і така інформація є негативною, стосується його приватного життя, характеристики особи. Відповідачем не доведено достовірності поширеної ним інформації, тому вказана інформація підлягає визнанню недостовірною, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 як публічної особи і громадянина.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, з огляду на таке.

Конституцією України гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя (ст. 34 Конституції України).

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною, передбачено право кожного на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що свобода слова, преси як захисника інтересів громадськості, критика представників держави, висловлення своєї думки в процесі обговорення питань, що становлять громадський інтерес, є однією з найважливіших свобод людини.

Практика застосування ст. 10 Конвенції свідчить про те, що межі свободи вираження думок залежать від їх змісту та від того, чим займається особа, стосовно якої ці думки висловлені.

Судом вірно встановлено, що ОСОБА_4 станом на час виникнення спірних правовідносин з приводу поширення інформації, яку він вважав недостовірною, був працівником органів внутрішніх справ України, підполковником поліції, з 2010 року займав посаду оперуповноваженого з особливо важливих справ відділу внутрішньої безпеки ДВБ МВС України в Івано-Франківській області, тобто є публічною особою.

Суд урахував роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, дані у п. 21 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" про те, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості.

За змістом п. 3 Рішення Конституційного Суду України у справі про поширення відомостей від 10 квітня 2003 року № 8-рп/2003 межі допустимої інформації щодо посадових та службових осіб можуть бути ширшими порівняно з межами такої ж інформації щодо звичайних громадян. Тому якщо посадові чи службові особи діють без правових підстав, то повинні бути готовими до критичного реагування з боку суспільства.

З огляду на займану посаду позивач мав бути готовим до пильного нагляду громадськості, ретельному громадському контролю. Поширена ОСОБА_5 інформація стосується професійної діяльності ОСОБА_4 як посадової особи, а не його приватного життя.

Вказане відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Так, у рішенні від 5 серпня 2011 року у справі "Редакція газети "Правоє дєло" та Штекель проти України" Суд зазначив, що беручи до уваги роль, яку відіграє Інтернет у контексті професійної діяльності засобів масової інформації та його важливість для загального здійснення права на свободу вираження поглядів (див. рішення від 10 березня 2009 року у справі "Таймз Ньюспейперз" проти Сполученого Королівства", Суд вважає, що відсутність на національному рівні достатньої законодавчої бази, яка б дозволяла журналістам використовувати отриману з Інтернету інформацію без остраху наразитися на санкції, серйозно перешкоджає пресі відігравати свою роль "сторожового пса суспільства" (див. рішення від 26 листопада 1991 року у справі "Обзервер" і "Гардіан" проти Сполученого Королівства". На думку Суду, повне виключення такої інформації зі сфери застосування законодавчих гарантій журналістських свобод може саме по собі спричинити неправомірне втручання у свободу преси, гарантовану статтею 10 Конвенції.

Матеріали справи не містять фактів, які б доводили, що зазначена вище передана відповідачами інформація про звернення жителів Косівщини мотивована цілеспрямованими діями з метою принизити честь, гідність чи ділову репутацію позивача.

ОСОБА_5 повідомляв громадськість про необхідність уваги правоохоронних органів до тих протиправних дій, які вчиняються в регіоні на шкоду природньому середовищу. Застосований ним вислів: «звертались всі Косівчани, знають що…» свідчить не про фактичне твердження щодо позивача, а донесення інформації про звернення інших осіб з приводу неправомірної, на їх думку, діяльності ОСОБА_4

Доводи апеляційної скарги не свідчать про наявність переконливої потреби у встановленні обмежень, передбачених у п. 2 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував норми національного і міжнародного законодавства та практику Європейського суду з прав людини щодо вирішення таких питань в контексті правовідносин, що виникли між сторонами.

Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд дав належну оцінку доказам у справі, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову. При цьому судом правильно застосовано норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.