Ухвала

іменем україни

31 березня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ПисаноїТ.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення суми та визнання рішення загальних зборів громадян недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 і ОСОБА_5 звернулись до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 0,15 га по АДРЕСА_1.

У 2012 році забудовники земельних ділянок АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7 об'єдналися з метою спільного проведення електричної мережі для електропостачання житлових будинків. Це об'єднання було оформлено договором про спільну діяльність між ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6, посвідченим 17 липня 2012 року приватним нотаріусом Харченко Л.Л. Головою була обрана ОСОБА_6

12 червня 2012 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, 15 тис. грн для виконання робіт з електрифікації, зобов'язавшись при цьому повернути гроші у разі невиконання зазначених робіт, але ОСОБА_6 не звітувала про проведення відповідних робіт, а навпаки наполягала на внесенні додаткових коштів у сумі 16 тис. грн.

14 серпня 2013 року позивачі отримали копію протоколу загальних зборів громадян від 15 квітня 2013 року, в якому зазначено, що внаслідок деструктивної позиції ОСОБА_4, а саме відмови у спільному фінансуванні електрозабезпечення учасники об'єднання були змушені знову замовляти технічні умови та проектну документацію, що позначилось на вартості проведених робіт, витрати склали 18 376 грн. Утворену різницю вартості робіт з замовлення технічної проектної документації та перебудову лінії електрозабезпечення вирішено покрити за рахунок ОСОБА_4

Позивачі вважають вказане рішення від 15 квітня 2013 року незаконним, а тому просили визнати його недійсним, крім того просили стягнути з ОСОБА_6 на їх користь 52 147,00 грн, з яких: 15 тис. - борг за невиконані зобов'язання; 6 855 грн - інфляційні втрати; 1 048 грн - три проценти річних; 3 тис. грн - витрати на правову допомогу; 244 грн - судовий збір; 26 тис. грн -відшкодування завданої моральної шкоди.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним рішення загальних зборів громадян скасовано і ухвалено у цій частині нове рішення.

Рішення від 15 квітня 2013 року загальних зборів громадян, діючих на підставі угоди про спільну діяльність від 17 липня 2012 року в частині віднесення за рахунок ОСОБА_4, власника будинку АДРЕСА_1, утвореної різниці вартості робіт з замовлення технічної проектної документації та перебудови лінії електрозабезпечення визнано недійсним. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення в частині відмови у задоволенні позову скасувати і передати справу в цій частині на новий розгляд.

Рішення судів в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не оскаржуються, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Судами встановлено, що 17 липня 2012 року між ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 було укладено договір про спільну діяльність, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу.

Метою вказаного об'єднання було отримання технічних умов від АК «Харківобленерго» на електропостачання індивідуальної забудови житлових будинків АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, АДРЕСА_1, АДРЕСА_4, АДРЕСА_5, АДРЕСА_6, АДРЕСА_7, отримання документації щодо виконання проектних та будівельно-монтажних робіт, отримання документації щодо установки, наладки, підключення електрообладнання та забезпечення електропостачання об'єктів, без об'єднання вкладів учасників.

Керівництво спільною діяльністю доручено ОСОБА_6

12 червня 2012 року ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_5, яка діяла від імені ОСОБА_4, 15 тис. грн для виконання робіт з електрифікації.

Згідно з ст. 1130 ЦК України, за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників.

Статтями 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судами, що ОСОБА_6 замовила у ПП «Компанія ЗАКК» проект зовнішнього електропостачання домоволодінь, були придбані матеріали та засоби, а також, укладено договори підряду для виконання робіт, передбачених договором про спільну діяльність та сплачувалися кошти на виконання (а. с. 170-212 ).

На підставі вказаного суди дійшли правильного висновку, що на виконання договору та досягнення мети спільної діяльності були проведені погоджені сторонами роботи, сплачені кошти. Позивачі належних і допустимих доказів на спростування вказаних обстави не надали, а тому суди обґрунтовано вважали, що підстав для стягнення 15 тис. грн. та інших сум немає.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суди першої (в нескасованій частині) та апеляційної інстанцій, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення коштів.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 15 жовтня 2015 року в нескасованій частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана Л.М. Мазур В.А. Нагорняк