Справа № 750/5648/15-ц
Провадження № 2/750/64/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі :

головуючого судді - Карапута Л.В.

за участі секретарів - Руденок В.О., Суспо Л.Ю.,

позивача, представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та її представників ОСОБА_5, ОСОБА_6Б, відповідача ОСОБА_7 та її представників ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, представника приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ОСОБА_10, представника органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради ОСОБА_11,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та витребування майна від добросовісного набувача,

треті особи приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради,

в с т а н о в и в :

10.06.2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання недійсною довіреності від 20.06.2013 року, укладену від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_13, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі за № 2527, визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 від 25.07.2013 року укладеного між ОСОБА_12, від імені якої діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2547 та витребування з володіння ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові.

Позивач та її представник ОСОБА_1 позов підтримали та наполягали на його задоволенні. Позивач пояснила в судовому засіданні, що наміру продавати квартиру не мала, жодних дій, спрямованих на відчуження кватири не вчиняла. Зазначила, що в квартирі проживали квартиранти, які орендували її через агентство «Контактика», при ній квартира не здавалась, а питанням оренди займалася дочка ОСОБА_2 Всі правовстановлюючі документи та паспорт знаходились в квартирі по вул. Павлика Морозова. Пояснила, що про продаж квартири дізналась від подруги її дочки по телефону, оскільки постійно проживає та працює в Італії та на момент складання довіреності, а саме 20.06.2013 року була відсутня не лише в м. Чернігові, а навіть в Україні, а тому фізично не мала можливості бути присутньою в нотаріальній конторі приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 і як наслідок, не мала жодної можливості особисто підписувати спірну довіреність. Зазначила, що документи на квартиру знайшла в вересні 2013 року та звернулась в фірму «Контактика», яка підтвердила факт продажу квартири. Згодом звернулась до нотаріуса ОСОБА_9, який також підтвердив продаж і дарування, проте документи не показав і пояснив, що надасть їх суду.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник подали письмові заперечення та зазначила, що 25.07.2013 року передала за договором купівлі-продажу ОСОБА_4 квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, та отримала за неї 287287 грн. 50 коп. Зазначила також, що діяла від імені ОСОБА_12В, яка, 20 червня 2013 року, особисто підписавши нотаріально завірену довіреність уповноважила її розпоряджатися належною ОСОБА_12 квартирою. Приватним нотаріусом ОСОБА_8 при посвідченні довіреності було встановлено особу довірителя та перевірено її дієздатність. Вважає, що позивач жодним чином не довела факт вибуття квартири поза її волею.

В судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що на час продажу квартири її мати ОСОБА_12 знаходилась на території України. Зазначила, що її мати давно хотіла продати квартиру, приїхавши з Італії в червні 2013 року разом з нею пішли в «Контактику», та разом з ріелторами поїхали до нотаріуса, в якого і оформили довіреність. Домовлялись поділити кошти від продажу навпіл. Згодом, ОСОБА_12 знову поїхала до Італії.

Відповідач ОСОБА_4 просила відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_7 просила при постановленні рішення врахувати інтереси її неповнолітньої дитини та відмовити в задоволенні позову, оскільки впродовж трьох років користується вказаною квартирою, проводила ремонтні роботи та сплачує комунальні послуги.

Представник ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в судовому засіданні надав письмові заперечення, в яких заперечував проти задоволення позовних вимог, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що спірна квартира була придбана, а згодом передана в дар з усіма вимогами, передбаченими чинним цивільним законодавством і дії ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не були спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном.

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 в судовому засіданні надав письмові пояснення, в яких зазначив, що 20.06.2013 року до нього звернулася ОСОБА_12 разом із своєю дочкою ОСОБА_2, та зятем ОСОБА_13, а також представником агенції нерухомості «Контактика» - ОСОБА_15 з проханням посвідчити довіреність на розпорядження квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Надали оригінал паспорту та податкового номеру ОСОБА_12, оригінали свідоцтва про право власності та технічного паспорту на вищевказану квартиру. Встановивши особу за оригіналом паспорту, ОСОБА_8 пояснив ОСОБА_12 наслідки підписання довіреності, на що остання відповіла, що їде працювати до Італії і бажає, щоб її дочка та зять продали вищезгадану квартиру. Згодом до нього звернулась ОСОБА_12 з претензією про посвідчення нікчемної довіреності, посилаючись на те, що вона була відсутня на території України на день її посвідчення.

В судовому засіданні приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 пояснив, що разом з ОСОБА_12, її дочкою та зятем був представник агенції «Контактика» ОСОБА_15 Зазначив, що перевірив документи всіх, окрім останнього, оскільки знає його особисто. Запитавши ОСОБА_12 чи співпадає довіреність з планами та цілями останньої, перевіривши паспорт та ідентифікаційний номер, погодивши проект довіреності та посвідчив її.

Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи без його участі.

Представник приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 ОСОБА_10 пояснив суду, що працює в нотаріальній конторі з 2014 року, при укладанні договору купівлі-продажу був присутній, однак клієнтів згадати не може. Зазначив, що оригінал довіреності забрав представник по довіреності, а в нотаріальній конторі зберігається лише копія. Повідомив також, що довіреність перевіряється за реєстром довіреностей, так саме вчинили і з цією довіреністю, яка була чинна на час укладання договору купівлі-продажу.

Третя особа представник органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Чернігові ради просив постановити рішення у відповідності до чинного законодавства.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, третіх осіб та допитавши свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, якою визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частинами 3,4 статті 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом установлено, що квартира №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові на праві власності належала ОСОБА_12 на підставі договору дарування квартири від 09 червня 2006 року, укладеного між останньою та її матірю ОСОБА_16, посвідченого державним нотаріусом Першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_17, зареєстрованого в реєстрі за № 3-1736, зареєстрованому в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 29.06.2006 року, реєстраційний номер: 14953289, номер запису: 16341 в книзі: 198, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданим Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації від 29.06.2006 року № 11076631.

20 червня 2013 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 посвідчена довіреність якою ОСОБА_12 уповноважила ОСОБА_2 та ОСОБА_13 представляти її інтереси з питань продажу, обміну або здачі в оренду належної їй квартири №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, та продати, обміняти або здати в оренду її за ціною та на умовах на свій розсуд та отримати кошти в будь-якій валюті, що зареєстрована в реєстрі за № 2527 (а.с. 21).

Діючи на підставі цієї довіреності від імені ОСОБА_12 ОСОБА_2 25 липня 2013 року продала належну ОСОБА_12 квартиру №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові ОСОБА_4 Вказаний договір був завірений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №2547 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с. 75-77).

26 липня 2013 року укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_4В передала у власність безоплатно спірну квартиру ОСОБА_7 Вказаний договір був завірений нотаріально та зареєстрований в реєстрі за №2578 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9 (а.с.78-79).

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що працює в нотаріальній конторі ОСОБА_8, реєструє відомості, заносить до реєстру паспортні дані. Зазначила, що в той день бачила ОСОБА_12, забрала в останньої паспорт та пішла реєструвати дані. Зареєструвавши дані, віддала паспорт ОСОБА_12. Також свідок наголосила, що не впевнена в тому, що та особа, яка була у нотаріуса, і та, яка дала паспорт є однією тією ж особою, оскільки особу встановлює нотаріус.

Свідок ОСОБА_19 пояснила, що знайома з ОСОБА_2 давно, і остання їй розповіла, що в 2013 році продала квартиру, а гроші зберігаються у її чоловіка ОСОБА_13 Вказала, що ОСОБА_2 через знайомого знайшла жінку, з якою й уклала угоду купівлі-продажу. Свідок зазначила, що за допомогою sms повідомлення повідомила ОСОБА_12 про продаж її квартири. Зазначила, що ОСОБА_13 за ці кошти купив автомобіль.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_20 пояснила, що їй подзвонила ОСОБА_12 та повідомила що дочка останньої продала квартиру та просила дізнатись щось про даний факт. Свідок повідомила ОСОБА_12, що рахунки по квартирі сплачують інші володільці, і що відкрито новий особовий рахунок. Пізніше свідок поїхала до Італії та зустрілась з ОСОБА_12В, де обговорила дане питання. Їй відомо, що ОСОБА_12 не планувала залишатися жити в Італії, а повернутися до України та зробити ремонт в своїй квартирі.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що ОСОБА_12 звернулась в 2000 році для здачі в оренду своєї квартири. Через пів року квартиранти покинули квартиру, та ОСОБА_12, ОСОБА_2 та ОСОБА_13 звернулись до «Контактики», і пояснили, що ОСОБА_12 в Україні тимчасово, скоро поїде до Італії та хоче продати квартиру, цікавилась, які дії необхідно для цього вчинити. Після обговорення ціни, останні всі разом поїхали до нотаріуса ОСОБА_8 та подали належні документи для підписання довіреності на ОСОБА_2 та ОСОБА_13 В нотаріальній конторі надавши оригінали всіх документів, підписали довіреність, та ОСОБА_12 поїхала до Італії. Вказав, що був присутній у нотаріуса на час підписання довіреності. Зазначив, що знає ОСОБА_12 з 2012 року, бачив кілька разів, і впевнений, що при підписанні договору оренди та довіреності це була одна й та ж особа, не зважаючи на те, що її зовнішність змінилась. Після підписання договору купівлі-продажу бачив ОСОБА_12 коли почались кримінальні справи, і остання розповіла йому, що її дочка та зять не хочуть віддавати гроші за продаж квартири.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3709-3713/15-24 від 23.02.2016 року, яка була проведена на підставі ухвали суду від 05.11.2015 року, підпис від імені ОСОБА_12 в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року виконаний не ОСОБА_12, а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису ОСОБА_12. Досліджуваний рукописний запис «ОСОБА_12В.» від імені ОСОБА_12 в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року виконаний не ОСОБА_12, а іншою особою. Досліджуваний підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том № 2 за період з 30.04.2013 року 02.08.2013 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 під реєстраційним номером 2527 від 20.06.2013 виконаний не ОСОБА_12, а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису ОСОБА_12. Досліджуваний рукописний запис «ОСОБА_12В.» від імені ОСОБА_12 в графі «Підписи осіб (їх представників), які звернулися за вчиненням нотаріальної дії» в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій справа № 02-33 том № 2 за період з 30.04.2013 року 02.08.2013 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8 під реєстраційним номером 2527 від 20.06.2013 виконаний не ОСОБА_12, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_12 в графі «ПІДПИС:» довіреності ВТІ № 124397 від 20.06.2013 року та підпис від імені ОСОБА_12 в графі «Обдарована» в договорі дарування квартири ВСТ №997058 від 09.06.2006 виконані різними особами (а.с.17-31).

Достовірність та правильність відповідей експерта наданих на питання, що поставлені судом, сумніву не викликає, як не викликає сумніву і належність особисто ОСОБА_12 підписів та рукописних записів у вільних зразках, наданих на дослідження експертові. Так, в якості вільних зразків надавався договір дарування квартири від 26.11.1992 року, заяви ОСОБА_12 та інші документи, де містились підписи та рукописні записи останньої, зроблені до та після дати видання довіреності від 20.06.2013 року.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Згідно ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

На підтвердження факту, що ОСОБА_12 не видавала ОСОБА_2 та ОСОБА_13 довіреності від 20.06.2013 року на право відчуження квартири позивачем надано: копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон на ім'я ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії ЕН 879861 виданого 27.04.2011 року, з відмітками прикордонної служби Італії про виїзд та в'їзд авіатранспортом (літаком) з аеропорту та до аеропорту Treviso (Італія) 23.04.2013 року позивача з Італії до України та повернення 26.05.2013 року з України до Італії (а.с.16); копію листка-бронювання від 26.02.2013 року про резервування зазначених вище авіаквитків у авіакомпанії «WizzAir Hungary» ОСОБА_12, про оплату зазначених квитків у вказаний період, та печаткою, що підтверджує отримання ОСОБА_12 посадочного талону (а.с.17-18); копію відривного корінця посадочного талону на ім'я ОСОБА_12, який залишається у пасажира після проходження на борт літака від 26.05.2013 року на авіарейс WU-6153 (а.с.19), що свідчить про відсутність ОСОБА_12 на території України на час посвідчення довіреності від 20.06.2013 року.

Разом з тим, позивачем в підтвердження її відсутності в Україні надано письмове зобовязання на виконання робіт від 03 червня 2013 року, згідно якого Товариство з обмеженою відповідальністю Доріго Сервіці в якості підприємства, що приймає на роботу та ОСОБА_12 беруть на себе зобовязання щодо початку робочих відносин з 03.06.2016 року (а.с.154).

Заявою Товариство з обмеженою відповідальністю Доріго Сервіці повідомило, що ОСОБА_12 03 червня 2013 року підписала з фірмою контракт про готовність до виконання робіт у випадку наявності тимчасових та допоміжних робіт, і що остання надала свої послуги до 27 червня 2013 року, а 28 червня 2013 року була законно прийнята на роботу для виконання своїх обовязків за договором на найману працю в якості працівниці-прибиральниці (а.с.157).

Також позивачем надано суду табель робочих годин за червень 2013 року, відповідно до якого, на час підписання довіреності 20.06.2013 року остання працювала на «Вілла дель Маре» (а.с.154), що свідчить про знаходження останньої в Італії за місцем її роботи.

Вказані обставини не були спростовані в судовому засіданні беззаперечними доказами з боку відповідачів, які би підтверджували факт особистої присутності ОСОБА_12 у приватного нотаріуса ОСОБА_8 при підписанні довіреності.

Таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_12 не видавала ОСОБА_2 та ОСОБА_13 довіреності від 20.06.2013 року на право відчуження квартири, що підтверджується висновком експерта та матеріалами справи.

Суд відноситься критично до наданих пояснень відповідача ОСОБА_2 стосовно перебування її матері ОСОБА_12В, на території України на час підписання довіреності 20.06.2013 року, оскільки факт відсутності останньої достовірно встановлено судом в судовому засіданні.

У відповідності до ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою для недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При цьому, суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності встановив відсутність вільного волевиявлення та відповідності внутрішній волі ОСОБА_12 як правочину щодо видачі довіреності ОСОБА_2 та ОСОБА_13 на відчуження квартири №9 в буд. 37 корп. 3 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові, так і правочину щодо продажу даної квартири ОСОБА_4 Вказане у відповідності до положень ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для задоволення позовних вимог та визнання обох правочинів недійсними.

Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до ст. 1 Протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 41 Конституції України наголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 386-393 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 також розпорядилась вказаною спірною квартирою та за договором дарування від 26.07.2013 року безоплатно передала її у власність своїй дочці ОСОБА_7

Відповідно до вимог ст. 388 ЦК України передбачено право власника на витребування майна від добросовісного набувача. Так, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача, зокрема у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

В судовому засіданні доведено, що вказане спірне майно вибуло з володіння його законного власника ОСОБА_12 поза її волею, тому у останньої відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України виникло право на витребування цього майна у добросовісного набувача ОСОБА_7, тому позовні вимоги ОСОБА_12 в цій частині також підлягають задоволенню.

Таким чином, позивачем надано суду переконливі докази на підтвердження заявленого позову, тому її вимоги, як такі, що ґрунтуються на законі підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, підлягають стягненню з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь позивача у повернення судового збору 730 грн. 80 коп. та витрат на проведення судово-почеркознавчої експертизи в розмірі 1476 грн. 00 коп.(730,80+1476:2=1103, 40 грн.)

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд

вирішив:

позов ОСОБА_12 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_7 про визнання недійсними довіреності, договору купівлі-продажу квартири та витребування майна від добросовісного набувача, задовольнити.

Визнати недійсною довіреність від 20.06.2013 року, укладену від імені ОСОБА_12 на ім'я ОСОБА_2 та ОСОБА_13, посвідчену приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстровану в реєстрі за № 2527.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 25.07.2013 року укладеного між ОСОБА_12, від імені якої діяла ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстрований в реєстрі за № 2547.

Витребувати від ОСОБА_7 на користь ОСОБА_12 квартиру №9 корп. 3 в буд. 37 по вул. Генерала Бєлова в м. Чернігові.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_12 судові витрати в розмірі по 1103 грн. 40 коп. з кожного.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Чернігівської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Л.В.Карапута