№ 336/2771/16-ц
пр. № 2/336/1806/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15 серпня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Дацюк О.І.

при секретарі Скибі О.Б.

за участі представника позивача ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_4, вказавши, що її сину ОСОБА_5 на підставі договору дарування належало 43/100 частин будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Музична, 55. Інша частина у 57/100 частин будинку належала ОСОБА_6 Як співвласники будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 приватизували земельну ділянку під будинком, отримавши державний акт. 03.04.2013 року ОСОБА_5 помер. Після смерті ОСОБА_5 залишилось двоє спадкоємців першої черги за законом мати спадкодавця ОСОБА_3 та дружина спадкодавця ОСОБА_4, які прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Однак у зв'язку з відсутністю державного акту на земельну ділянку позивачеві ОСОБА_3 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на частку земельної ділянки. По суті вимог позивач просить визнати за нею право власності на 43/200 часток земельної ділянки, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Музична, 55.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, вказавши, що дублікат державного акту на земельну ділянку ОСОБА_3 не може отримати, оскільки державні акти на землю не видаються. Оригінал державного акту на частку земельної ділянки ОСОБА_5 перебуває у ОСОБА_4, яка утримує цей документ у себе, у зв'язку з чим позивачем не може надати державний акт на землю нотаріусу на оформити свої спадкові права на частку у земельній ділянці.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про місце та час розгляду справи повідомлялась в установленому порядку, причини неявки суду не повідомила. Керуючись ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу заочно.

Третя особа без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову не заперечував.

Представник позивача в судовому засіданні вказував, що, на його переконання, наданими позивачем документами підтверджено наявність у ОСОБА_5 права власності на спірне спадкове майно, натомість оригіналів документів на підтвердження цього факту в судовому засіданні не надав, посилаючись лише на їх копії (зокрема, державний акт на зомельну ділянку на ім'я ОСОБА_6, витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку).

З відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається наявність відомостей лише про право власності на 57/100 часток земельної ділянки за адресою: м. Запоріжжя, вул. Музична, 55, що належить ОСОБА_2 за договором дарування частки земельної ділянки. Відомості ж про реєстрацію права власності на частку земельної ділянки за ОСОБА_5 належними документами не підтверджені.

При дослідженні матеріалів справи судом встановлено наступне.

Відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 28) матірю ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, є ОСОБА_7 та ОСОБА_3

ОСОБА_5 помер 03.04.2013 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть (а.с. 20).

Після смерті ОСОБА_5 до Пятої державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом звернулись ОСОБА_3 06.08.2013 року та ОСОБА_4 02.10.2013 року (а.с.105 зворот, 112 зворот).

10.12.2013 року ОСОБА_3 видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на ? частку від 43/100 часток житлового будинку № 55 по вул. Музичній у м. Запоріжжя (а.с. 133 зворот).

26.12.2013 року ОСОБА_4 видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на ? частку від 43/100 часток житлового будинку № 55 по вул. Музичній у м. Запоріжжя (а.с. 144 зворот).

Постановою від 15.04.2016 року державним нотаріусом відмовлено ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_3, у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Музична, 55, відмовлено через ненадання заявником правовстановлюючих документів (а.с. 146-147).

Пунктами 4.14, 4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов'язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

У свою чергу пункт 3 глави 7 розділу 1 Порядку передбачає, що у разі коли державну реєстрацію права власності на нерухоме майно відповідно до закону проведено без видачі документа, що посвідчує таке право, нотаріальна дія щодо такого майна вчиняється на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманої шляхом безпосереднього доступу до нього. Така інформація долучається до примірника правочину, свідоцтва тощо, які залишаються у справах нотаріуса.

Нотаріусом також перевірялись відомості щодо наявності у ОСОБА_5 права власності на інше нерухоме майно, окрім частки у будинку, натомість підтвердження цього факту отримано не було.

Суд погоджується з доводами представника позивача про те, що дійсно з початку 2013 року видача Державних актів на право власності на землю не здійснюється.

Натомість з 2013 року не здійснюється видача нових державних актів на право власності на землю, але ж це не виключає можливість звернення до органу, який видавав такий державний акт, за отримання дублікату державного акту, який був виданий до 2013 року. З пояснень представника позивача вбачається, що намагань отримати такий дублікат або хоча б копію начебто раніше виданого акту позивачем не вчинялось.

З 2013 року після того як припинилась видача державних актів право власності на земельні ділянки реєструється у Реєстрі прав на нерухоме майно. При цьому на зміну Державним актам з 01.01.2013 року видавались свідоцтва про право власності на нерухоме майно та Витяги з Державного реєстру прав, а з 01.01.2016 року підтвердженням реєстрації прав власності на земельну ділянку є відомості в електронній формі.

Натомість, позивачем не надано документального підтвердження того, що право власності на частку земельної ділянки було отримано ОСОБА_5 за життя та зареєстроване в установленому порядку з отриманням відповідного правовстановлюючого документа. Зокрема, суду не було надано рішення Запорізької міської ради щодо передання земельної ділянки у власність ОСОБА_5, а у разі, якщо таке рішення дійсно приймалось, то чи реалізував ОСОБА_5 своє право на отримання державного акту та чи зареєстрував право власності на земельну ділянку в установленому порядку.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачем не надано належних, допустимих та достатніх доказів того, що спадкодавцю ОСОБА_5 на день відкриття спадщини дійсно належало право власності на частку земельної ділянки, таке право було підтверджено належними документами та зареєстровано у встановленому порядку та може бути успадковане.

Крім того, стаття 3 ЦПК України надає кожній особі право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Отже, підставою для захисту прав в судовому порядку є їх порушення, оспорювання чи невизнання іншими особами.

Стаття 11 ЦПК України вказує, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 60 ч. 1 ЦПК України зобовязує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень ОСОБА_8 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», за змістом ст. 392 ЦК належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Представник позивача в судовому засіданні порушення прав ОСОБА_3 з боку відповідача ОСОБА_4 обґрунтовував тим, що відповідач начебто утримує у себе правовстановлюючий документ на земельну ділянку та перешкоджає у такий спосіб позивачеві отримати свідоцтво про право на спадщину на частку земельної ділянки.

Натомість будь-яких доказів обґрунтованості таких тверджень представника позивача суду не надано, тож і не доведено наявність факту порушення, не визнання та оспорення спадкових прав ОСОБА_3 з боку ОСОБА_4, щоб б могло бути підставою для захисту таких прав в судовому порядку в межах заявленого позову.

Навпроти з матеріалів спадкової справи вбачається, що обидва спадкоємця ОСОБА_5 в установленому порядку прийняли спадщину та оформили право власності на спадкове майно, отримавши відповідні документи, при цьому будь-яких суперечок з приводу спадщини не виникло.

При цьому до повноважень суду не віднесено оформлення спадщини та видача правовстановлюючих документів на спадщину у разі відсутності між спадкоємцями спору або у разі відсутності у спадкодавця зареєстрованого в установленому порядку права власності на спадкове майно.

За таких обставин, суд не вбачає законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом відмовити повністю.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя О.І. Дацюк