АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №662/658/15-ц Головуючий в І інстанції Марківський О.В.
Провадження №22-ц/791/1136/2016 Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Радченка С.В.

суддів: Капітан І.А., Колісниченка А.Г.

секретар Сікора О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про відшкодування шкоди, завданої злочином,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 14 лютого 2007 року співробітник даного банку ОСОБА_3, оформивши з позивачем депозитний договір, прийняла від останньої 9 290 грн. Вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року із змінами, внесеними ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 засуджено за ст. 191 ч. 5 КК України. В указаному вироку суду зазначено, що вказані особи вчинили розкрадання коштів, зокрема, позивача при виконанні своїх службових (трудових) обов'язків під час перебування на посадах відповідача, оскільки ОСОБА_3 грошові кошти на рахунок позивача не внесла, а умисно розтратила, незаконно передавши в приміщенні Новотроїцького відділення ХОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» невстановленим слідством клієнтам банку в якості належних їм виплат відсотків по вкладу, спричинивши у такий спосіб ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 9 290 грн. Посилаючись на те, що відповідач повинен в повному обсязі відшкодувати матеріальну шкоду завдану його працівниками, позивач просила суд на підставі ст. 22 ЦК України стягнути з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 30 940 грн матеріальної шкоди та 25 тис. грн. відшкодування моральної шкоди, завданої в результаті винних дій працівників банку.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1матеріальну шкоду в сумі 28 975 грн, яка складається з 9 290 грн майнової шкоди, 19 685 грн інфляційних витрат за період з лютого 2007 року по 20 серпня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу. У задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову, оскільки вважає неправильним застосування судом ст. 1192 ЦК України, якою нарахування інфляційних витрат на позадоговірну відповідальність винної особи у заподіянні збитків не передбачено. Крім того, суд безпідставно визначив початок перебігу часу за який нараховані інфляційні втрати з лютого 2007р. та не встановив часу коли у Банка виник обов'язок сплатити борг позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу, які надійшли на адресу суду апеляційної інстанції, представник Банку Подгрушко О.В. просила відхилити доводи апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову в частині стягнення збитків, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вироком Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року встановлено факт заподіяння працівником відповідача ОСОБА_3 матеріальної шкоди позивачу під час виконанняними трудових обов'язків, на час розгляду справи вказана шкода не відшкодована, а тому підлягає стягненню відповідно до положень ст.ст.1166,1172, 1192 ЦК України в повному обсязі з відповідача.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

З заявлених позовних вимог, з уточненнями, вбачається, що предметом спору є стягнення збитків - переданих позивачем працівнику Банку грошових коштів, які не були внесені на його депозитний рахунок.

Доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності факту спричинення шкоди зі сторони ОСОБА_3 саме під час виконання нею своїх трудових (службових) обов'язків, колегія суддів не бере до уваги, виходячи з наступного.

Як вбачається зі змісту вироку Чаплинського районного суду Херсонської області від 12 березня 2012 року та ухвали апеляційного суду Херсонської області від 22 липня 2014 року встановлено, що 14.02.2007р. працівник Новотроїцького відділення ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», ОСОБА_3, при виконанні своїх трудових обов'язків прийняла від ОСОБА_1 кошти в сумі 9290 грн. для внесення на рахунок № 58950730, розписалась у ощадній книжці, але передані позивачем кошти, на відповідні рахунки у банківській установі на ім'я позивачки не зараховані. Працівник Банку ОСОБА_3, ввірене їй чуже майно умисно розтратила, чим спричинила позивачці шкоду в сумі 9290 грн. Вказаним вироком ОСОБА_3 засуджена за скоєння злочину, передбаченого ч.5 ст. 191 КК України - заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовим становищем. Вирок суду від 12.03.2012р., після перегляду його судом апеляційної інстанції набрав чинності 22.07.2014р.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленими у вироку суду обставинами підтверджується факт заподіяння працівником Банку матеріальної шкоди позивачці під час виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків. На момент розгляду справи зазначена шкода не відшкодована. У кримінальній справі питання про стягнення коштів на користь потерпілої не розглядалось.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги позивача щодо розміру збитків погодився з доводами позивача що реальна вартість втраченого майна - суми депозиту має бути визначена з урахуванням зміни купівельної спроможності грошей у зв'язку з процесом інфляції та правильно стягнув з банку збитки, застосувавши ст. ст. 22, 1192 ЦК України.

Крім того, судом правильно визначено розмір заподіяної шкоди та період розрахунку суми збитків у вигляді інфляційних втрат від часу їх заподіяння із урахуванням того, що факт заподіяння шкоди працівником банку 14 лютого 2007 року встановлений вироком суду, який набрав чинності 22 липня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги Банку, як не обґрунтовані законом, доказами та такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню. Зокрема, колегія суддів не приймає доводи Банку щодо прийняття судом рішення поза межами позовних вимог, оскільки ухвалюючи рішення про стягнення з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 майнової шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що спірна сума в розмірі 28 975 грн. є збитками, яких зазнав позивач, що складаються з втраченого депозитного вкладу - 9290 грн., та збитків у вигляді знецінення грошових коштів (інфляційних втрат), яка становить 19 685 грн., керуючись при цьому нормами статей 22, 1172, 1192 ЦК України, на які, як на підставу для задоволення позовних вимог і посилався позивач в своїй позовній заяві та уточненні до неї (а.с.1-2, 34) та які регулюють спірні правовідносини.

З огляду на наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи в частині позовних вимог про відшкодування збитків, перевірив доводи і заперечення сторін та дослідив надані сторонами докази, яким дав належну правову оцінку, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги в цій частині.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо неправомірності відмови суду у стягненні коштів на відшкодування моральної шкоди, заподіяної їй внаслідок злочину.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у цій частині, суд виходив з того, що позивач не довела наявність немайнової шкоди спричиненої втратою свого майна.

Проте з таким висновком погодитись не можна.

Обставини заподіяння шкоди, та вина у її заподіянні працівником Банку встановлені як у кримінальній справі, так і у справі, що переглядається. У п.3 ч. 2 ст. 1167 ЦК України встановлені підстави відповідальності юридичної особи незалежно від вини останньої за завдану моральну шкоду, заподіяну її працівником, що передбачено ст. 1172 цього Кодексу.

Як вбачається із змісту позовних вимог та пояснень позивача, немайнову шкоду остання обґрунтовує тим, що тривалий час позбавлена можливості користуватись належними їй коштами, змушена докладати додаткові зусилля для відновлення свого права, як у кримінальному провадженні при встановленні вини обвинувачуваного співробітника юридичної особи, так і у цивільному провадженні з приводу стягнення належних їй сум, що змінило звичний спосіб життя та завдало немайнової шкоди.

На ці обставини справи суд уваги не звернув, не врахував тривалість часу від моменту заподіяння шкоди і до часу відновлення майнових прав позивачки, зміну у зв'язку з цим звичного способу життя, а тому дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем факту заподіяння моральної шкоди.

Отже, рішення суду у цій частині належить скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення цієї частини позовних вимог з врахуванням положень абзацу другого ч.3 ст. 23 ЦК України, а також наведених вище обставин заподіяння шкоди, суму стягнення слід встановити в розмірі 3000 грн.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 20 серпня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення із Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на користь ОСОБА_1 3000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині це ж рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий С.В. Радченко

Судді: І.А. Капітан

А.Г. Колісниченко