Провадження № 2/522/525/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2016 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання договору недійсним та скасування запису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в подальшому уточнивши її, до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради, та просить визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо нежитлового підсобного приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м. та скасувати право власності на вказане нежитлове підсобне приміщення.

Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він з 1959 року мешкає в АДРЕСА_1. Після заселення до вказаної квартири він з батьком ОСОБА_5 на підставі відповідного дозволу на будівництво побудували нежитлову будівлю гараж у дворі будинку художників, загальною пл. 32, 7 кв. м.

Також позивач вказав, що з листів КП «ЖКС «Фонтанський» від 11 березня 2013 року та 25 квітня 2013 року йому стало відомо, що власником нежитлового приміщення являється ОСОБА_2 на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року, яким право власності на спірне приміщення було визнано за ОСОБА_3 Згодом, 01 жовтня 2009 року ОСОБА_3 відчужила вказане приміщення на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу.

В подальшому, вказане рішення суду було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року. Тому, на думку позивача, вищевказаний договір купівлі-продажу є недійсним, оскільки ОСОБА_3 не являлась належним власником нежитлового підсобного приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м.

ОСОБА_1 та його представник у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на те, що відповідач став власником спірного приміщення на підставі договору купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року, укладеного з дотриманням вимог чинного законодавства. Тому, на його думку, немає підстав для визнання вказаного правочину недійсним. Крім того, представник відповідача посилається на пропуск позивачем строку позовної давності, та просить у звязку з цим відмовити у задоволенні позовних вимог.

Інші учасники процесу у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1959 року мешкає в АДРЕСА_1. Після заселення до вказаної квартири позивач разом з батьком ОСОБА_5 на підставі відповідного дозволу на будівництво побудували нежитлову будівлю гараж у дворі будинку художників, загальною пл. 32, 7 кв. м.

ОСОБА_3 являється власницею та мешкає у квартирі АДРЕСА_2.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року за ОСОБА_3 було визнано право власності на вищевказане нежитлове приміщення.

01 жовтня 2009 року ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_2 вищевказане приміщення на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстровано в реєстрі за №1949.

З листів КП «ЖКС «Фонтанський» від 11 березня 2013 року та 25 квітня 2013 року вбачається, що власником нежитлового приміщення на підставі правовстановлюючих документів являється ОСОБА_2

В подальшому, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року було скасовано на підставі ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» та ст. 120 ЗК України, а саме у звязку з тим, що ОСОБА_2 не було отримано дозволу відповідної ради на розміщення вищевказаного нежитлового приміщення.

В свою чергу, з листа Голови правління Національної спілки художників України ОСОБА_6 від 17 січня 2012 року вбачається, що гараж у дворі будинку художників за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, був встановлений ОСОБА_5 разом з сином ОСОБА_1 в 1959 році на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради №192 від 08.07.1968 р. та рішення правління Спілки художників від 07.08.1968 р. Крім того. В матеріалах справи також наявна заява мешканців будинку про згоду на встановлення вищевказаного гаражу.

Таким чином, з вищенаведеного вбачається, що спірне нежитлове підвальне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1 є власністю ОСОБА_1, та вибувши з його власності без його відома та волі, було перепродано ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Закону, а згідно ч. 1 ст. 203 правочин не може суперечити законодавству. Керуючись ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за виплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК ( 435-15 ) добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Частиною 2 ст. 328 ЦК України закріплено презумпцію правомірності набуття права власності, та за умовами ч. 3 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд вважає, що у відповідача ОСОБА_2 відсутні правові підстави щодо володіння спірним приміщенням гаража, яке знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, так як рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року було скасовано.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з аналізу матеріалів справи та з пояснень позивача, перебіг позовної давності починається з моменту отримання ним листа КП «ЖКС «Фонтанський» від 11 березня 2013 року щодо спірного приміщення. В подальшому, позивачем було оскаржено рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 липня 2009 року, яке було скасовано рішенням Апеляційного суду Одеської області від 01 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою ВССУ від 10 грудня 2014 року. Таким чином, останнім днем позовної давності є 10 грудня 2015 року. Дійсна позовна заява була подана до суду 05 червня 2015 року.

На підставі викладеного, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників процесу, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався в обґрунтування позовних вимог.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст. ст. 203, 215, 216 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третіх осіб приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради про визнання договору недійсним та скасування запису, - задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 01 жовтня 2009 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо нежитлового підсобного приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м.

Рішення суду після набрання ним законної сили є підставою для скасування Управлінням державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради права власності на нежитлове підсобне приміщення за адресою: м. Одеса, вул. В.Арнаутська, 1, загальною пл. 32, 7 кв. м.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена