Справа № 461/5318/15 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/1685/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого - Мікуш Ю.Р.,

суддів - Ніткевича А.В., Тропак О.В.

секретар Бохонко Е.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Ідея банк» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося з позовом до ОСОБА_2,ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги позивач уточнював двічі та остаточно просив в рахунок кредитного зобов»язання звернути стягнення на предмет застави, стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ТзОВ Фінансова компанія «Гарант Плюс» суму заборгованості в розмірі 100 грн. та суму понесених судових витрат та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 31.10.2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 85343,40 грн. на купівлю транспортного засобу марки ЗАЗ - DAEWOO LANOS TF69Y, 2012 року випуску. Кредит наданий на строк 84 місяці, тобто до 31.10.2019 року. За користування кредитом відповідач зобов»язався оплатити позивачу річну змінювану процентну ставку. Додатком №1 до Договору встановлено графік щомісячних платежів, відповідно до якого відповідач мав сплачувати встановлену договором нараховану суму коштів. В забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, 09.11.2012 року між сторонами укладений договір застави, предметом якого є транспортний засіб ЗАЗ- DAEWOO LANOS TF69Y, 2012 року випуску. Станом на 20.04.2015 року відповідач не виконує зобов'язання, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 148049,21 грн., що підтверджується випискою по особовому рахунку.

Крім того, 22 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем ТзОВ «Гарант-Плюс» укладено договір поруки, за яким останній взяв на себе зобов'язання відповідати перед кредитором за виконання боржником всіх зобов»язань в сумі 100 грн.

28 січня 2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 укладений договір поруки за яким останній поручився солідарно відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов»язань передбачених кредитним договором в сумі 50 грн.

Ухвалами Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2015 року провадження у справі в частині вимог до ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант плюс» закрито, а в частині про стягнення заборгованості за кредитним договором до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договром виділено в окреме провадження вимоги ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2 про зверненя стягненя на предмет застави.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів відмовлено повністю.

Рішення суду оскаржив позивач Публічне акціонерне товариство «Ідея Банк» в особі представника Гаман В.В. В апеляційній скарзі зазначає, що вважає рішення суду незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що оскільки у кредитному договорі відсутні посилання щодо забезпечення виконання грошового зобов»язання порукою, відтак підстави для задоволення позову відсутні, однак, на думку апелянта, судом не прийнято до уваги посилання банку на умови договору поруки від 28.01.2015, укладеного між Банком та Відповідачем-2, як з підстав зазначених вище так і з огляду на те, що вказаний договір поруки був укладений через три роки після підписання та вже на стадії виконання кредитного договору, що суперечить інституту забезпечення виконання зобов»язання, передбаченому цивільним законодавством і який має особливу правову природу. В силу ж закону у кредитних правовідносинах порука не виникає. На думку банку, такі висновки суду першої інстанції щодо договору поруки є взаємовиключними та суперечливими, і такими, що не відповідають вимогам закону, зокрема, ст.546 ч.1 , ст.548, 553, 554, 541, 543, 554 ЦК України. Із вищенаведених законодавчих положень законом не встановлено обмежень щодо можливості сторін основного зобов»язання (сторін кредитного договору) забезпечити виконання зобов»язаня на будь-якій стадії його виконання. Таке обмеження суперечило б принципу свободи договору, що гарантовано ст.6 ЦК України . Так як сторони в договорі не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо в актах прямо вказано про це, то з огляду на вищезазначене вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, що регулюють договірні відносини та, зокрема, відносини поруки, що призвело до ухвалення незаконного та необгрунтованого судового рішення.

Всупереч ч.1-2 ст.11 ЦПК України суд першої інстанції під час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення вийшов за межі позовних вимог Банку, так як ухвалив рішення яким відмовив у задоволенні позову ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, хоча позовні вимоги банку полягали у стягненні солідарно з відповідача-1 та відповідача-2 на користь ПАТ «Ідея Банк» заборгованості за кредитним договором в розмірі 50 грн. Суд не надав належної оцінки кредитному договору та заборгованості відповідача перед банком, не вказав з яких мотивів позовні вимоги банку за кредитним договором в сумі 50 грн. не підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2..

Просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ПАТ «Ідея Банк» та стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно в користь ПАТ «Ідея Банк» 50 грн. Стягнути з відповідачів судові витрати по справі в розмірі 1748,45 грн.

Сторони у справі в судове засідання не з»явились, а тому згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Матеріалами справи та судом встановлено, що 31.10.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №910.19204, за умовами якого банк надав позичальнику кредит в розмірі 85343,40 грн. з терміном користування на 84 місяці. Позичальник зобов'язався сплачувати кредит та річну змінювану процентну ставку за користування кредитом щомісяця згідно графіку щомісячних платежів (а.с.18-21).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

За вимогами, передбаченими в ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору або вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно з вимогами ст. 629 ЦК України - договір є обов'язковим для виконання сторонами, а за вимогами ст. 610 ЦК України - порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

Судом встановлено, що позивачем умови укладеного кредитного договору виконано та кредитні кошти перераховані ТОВ «Авто-Планета Україна» як оплата за авто ЗАЗ- DAEWOO LANOS TF69Y (а.с.28-29).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, станом на 20.04.2015р. відповідач ОСОБА_2 допустив заборгованість по кредиту на загальну суму 148049,21 грн., з яких:

- основний борг в розмірі 69128,38грн.;

- прострочений борг в розмірі 9202,72 грн.;

- прострочені проценти в розмірі 24006,29 грн.;

- строкові проценти в розмірі 846,9 грн.;

- дебіторська заборгованість2185,84 грн.;

- Інші штрафні санкції 2133,59

- пеня за період з 20.04.2014р. по 20.04.2015р. в розмірі 40545,49 грн.

Таким чином, боржник порушив умови кредитного договору, зокрема, не здійснював своєчасного погашення основного боргу та відсотків за користування кредитними коштами в установлені кредитним договором строки.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором №910.19204 від 31.10.2012 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 28.01.2015 року.(а.с.63).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в договорі кредиту відсутні посилання щодо забезпечення виконання зобов»язань порукою, а відтак підстав для задоволення позову немає.

Однак, колегія суддів вважає такий висновок суду помилковим, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Виконання зобов»язання (основного зобов»язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст. 554 ЦК України).

Як вбачається з розрахунку заборгованості, боржник порушив графік погашення щомісячних платежів, а відтак у позивача виникло право на звернення з позовом про дострокове стягнення заборгованості.

Пунктом 4 договору поруки встановлено, що поручитель зобов'язується перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 усіх його зобов'язань, що виникли з кредитного договору № 910.19204 від 31.10.2012 року, в сумі п'ятдесяти гривень.

З аналізу норм цивільного кодексу, які регулюють відносини щодо зобов»язань та їх забезпечення не встановлено обмежень щодо можливості сторін кредитного договору забезпечити виконання зобов»язання на будь-якій стадії його виконання, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що позов про солідарне стягнення з боржника і поручителя суми в розмірі 50 грн. підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Під час звернення до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 1480,49 грн., однак ухвалою суду від 11 листопада 2015 року позовні вимоги про звернення стягнення на предмет застави було виділено в самостійне провадження, а тому вимоги про стягнення судового збору за подання позовної заяви будуть вирішені під час розгляду справи про звернення стягнення на предмет застави, оскільки такі були сплачені саме за вимогу майнового характеру в розмірі 1% ціни позову.

Щодо стягнення витрат понесених за подання апеляційної скарги в розмірі 267,96 грн. то такі підлягають до задоволення пропорційно до стягнутої з кожного відповідача суми позову, а саме по 133,98 грн.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Ідея банк» задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів задвольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () заборгованість за кредитним договором в розмірі 50 (п»ятдесят) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» () витрати по сплаті судового збору в розмірі по 133,98 грн. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Ю.Р. Мікуш

Судді А. В. Ніткевич

О.В.Тропак