У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Подільський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, про усунення перешкод у здійсненні права власності та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Аркада», про визнання недійсними договорів та свідоцтва про право власності на квартиру, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2012 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просила виселити відповідачку із квартири АДРЕСА_1 та зобов'язати не чинити перешкоди їй у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку у даній квартирі.

Посилалась на те, що спірна квартира належить їй на праві власності згідно з договором дарування, укладеного 27 січня 2010 року між ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ОСОБА_9 20 березня 2008 року зареєструвала своє місце проживання та вселилася у спірну квартиру без дозволу власника, яким на момент здійснення реєстрації була ОСОБА_7 Довіреності, видані 02 жовтня 2002 року та 06 лютого 2004 року ОСОБА_7 на ім'я ОСОБА_9 не надавали останній таких повноважень.

Також позивач вказувала, що відповідачка створює їй перешкоди у здійсненні права власності.

ОСОБА_5 звернулась до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати недійсним відступлення її права вимоги за інвестиційним контрактом № 29627 від 21 листопада 2001 на користь ОСОБА_7, інвестиційний контракт № 35164 від 21 вересня 2002 року, укладений між ОСОБА_7 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада», додаткову угоду № 2 до вказаного інвестиційного контракту, договір доручення № 35164 від 21 вересня 2002 року, свідоцтво про право власності на спірну квартиру з підстав вчинення правочину особою, яка в цей момент перебувала у такому стані, коли вона не розуміла значення своїх дій і не могла керувати ними. Також просила витребувати спірну квартиру із володіння ОСОБА_4

ОСОБА_5 посилалась на те, що 21 листопада 2001 року між ОСОБА_9 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада» укладено інвестиційний контракт № 29627, згідно з умовами якого забудовник зобов'язався збудувати квартиру по АДРЕСА_1 за рахунок коштів довірителя. У період з листопада 2001 року по червень 2002 року позивач за зустрічним позовом сплатила забудовнику 100 % с обумовленої інвестиційним договором, що становило 96 020 грн 63 коп. Зазначала, що у зв'язку з тяжким психоемоційним станом, наявністю онкологічного захворювання, отриманою черепно-мозковою травмою протягом певного періоду часу не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними. Саме у цей період, 21 вересня 2002 року позивач за зустрічним позовом написала заяву про переуступку права вимоги за інвестиційним контрактом № 29627 від 21 листопада 2001 року на користь своєї матері ОСОБА_7

21 вересня 2002 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада» укладено інвестиційний контракт № 35164, згідно з умовами якого забудовник зобов'язався збудувати квартиру по АДРЕСА_1 за рахунок коштів довірителя.

Вказувала, що 27 січня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 було укладено договір дарування спірної квартири, після чого відповідачі виселили ОСОБА_9 з помешкання та протиправно залишили у себе її майно.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_9 в частині позовних вимог про виселення залишено без розгляду у зв'язку з надходженням відповідної заяви від позивача.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_9 не чинити перешкоди ОСОБА_11 у здійсненні права власності і знятися з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 29 липня 2015 року відмовлено ОСОБА_11 у стягненні з ОСОБА_9 витрат на проведення експертних досліджень та правову допомогу.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року змінено в мотивувальній частині.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5,посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 21 листопада 2001 року між ОСОБА_9 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада» укладено інвестиційний контракт № 29627, згідно з умовами якого забудовник зобов'язався збудувати конкретну квартиру по АДРЕСА_1 за рахунок коштів довірителя.

Для інвестування будівництва ОСОБА_5 було передано особисті кошти в сумі 96 020 грн 63 коп.

21 червня 2002 року між ОСОБА_9 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада» укладено додаткову угоду № 2 до вказаного вище контракту, згідно з умовами якої забудовник зобов'язався збудувати і передати у власність довірителю квартиру АДРЕСА_1.

Згідно з заявою ОСОБА_9 від 21 вересня 2002 року, остання передала своє право вимоги за інвестиційним контрактом № 29627 від 21 листопада 2001 року щодо спірної квартири на користь ОСОБА_7

21 вересня 2002 року між ОСОБА_7 та ВАТ «Домобудівний комбінат № 4» в особі АКБ «Аркада» укладено інвестиційний контракт № 35164, згідно з умовами якого забудовник зобов'язався збудувати конкретну квартиру по АДРЕСА_1 за рахунок коштів довірителя.

21 вересня 2002 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду № 2 до вказаного інвестиційного контракту, згідно з умовами якої забудовник зобов'язався збудувати і передати у власність довірителю квартиру АДРЕСА_1

Відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21 серпня 2003 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Довіреністю від 06 лютого 2004 року ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_9 управляти спірною квартирою.

27 січня 2010 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 укладено договір дарування спірної квартири.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залучено в порядку процесуального правонаступництва після померлої ОСОБА_7 правонаступників ОСОБА_9 та ОСОБА_12

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що ОСОБА_5 зареєстрована у спірній квартирі, добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, чим створює позивачці перешкоди у користуванні і розпорядженні майном.

Відповідно до ч. 1 ст.55 ЦК Української PCP 1963 року (яка діяла на час уступки права вимоги), угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент їх укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Судами встановлено, що згідно акта судово-психіатричного дослідження від 14 серпня 2014 року, ОСОБА_5 на час здійснення уступки права вимоги страждала тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, що істотно впливало на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, проте, на думку експерта немає підстав для категоричного висновку про нездатність ОСОБА_5 розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суди обґрунтовано виходили із того, що позивачем за зустрічним позовом не доведено того, що на час укладення угод вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року в незміненій частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 09 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.