Провадження № 2/201/556/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі Кірієнко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

14.11.2014р. позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на його користь борг у загальному розмірі 131 645,97 грн., в тому числі: 93 100 грн. основний борг за договором позики; 20 485,19 грн. проценти за договором позики; 8 019,35 грн. 3% річних; 10 041,43 грн. інфляційного збільшення суми боргу.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що 02.12.2011р. між ним та відповідачкою було укладено усний договір позики. За умовами договору позики позивач позичив відповідачеві грошові кошти в сумі 93 100 грн., які відповідачка зобовязувалась повернути позивачеві в повному обсязі в строк до 01.01.2012р. На підтвердження укладення договору позики, а також факту одержання грошових коштів відповідачка власноруч написала розписку в момент передачі їй суми позики. Розпискою від 02.12.2011р. відповідачка підтверджувала отримання нею від позивача грошових коштів в сумі, що обумовлена договором позики. В обумовлену договором дату відповідачка суму позики позивачу не повернула. Більш того, відповідачка ухиляється від повернення позики і до цього часу. На неодноразові звернення позивача до відповідача з проханням повернути грошові кошти, позичені їй за договором позики, відповідач відповідає безмотивованою відмовою. Так, відповідачка має перед позивачем прострочене грошове зобовязання, у звязку з чим останній просить суд стягнути з ОСОБА_2 не тільки суму основного боргу за договором позики у розмірі 93 100 грн., а й проценти за договором позики у розмірі 20 485,19 грн.; 3% річних у розмірі 8 019,35 грн. та інфляційне збільшення суми боргу у розмірі 10 041,43 грн.

Представник позивача - ОСОБА_3 (довіреність від 12.11.2014р. а.с. № 26) в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити згідно обгрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Окрім того, представник позивача просила суд розглянути справу за її відсутності та без фіксування судового процесу технічними засобами (а.с. № 102).

Відповідач та її представник - ОСОБА_4 (договір про надання правової допомоги № 36 від 16.05.2014р. а.с. 31) в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце судового розгляду справи були повідомлені належним чином відповідно до вимог ст.ст. 74 76 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями з відмітками про вручення їх адресатам (а.с. № 99 101).

В матеріалах справи наявні письмові заперечення, подані представником відповідачки, згідно яких відповідачка позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки гроші за розпискою від 02.12.2011р., начебто нею складеною, ОСОБА_2 не отримувались. Як зазначає відповідачка, вона дійсно знайома з позивачем, і приблизно в 2012 році брала в борг у нього суму грошей близько 80 000 грн., про що нею була складена розписка, але дані гроші ОСОБА_2 позивачу були повернуті в повному обсязі, а розписка, яка складалася відповідачкою була знищена в її присутності. Ніяких нових розписок відповідачка не писала і грошей в сумі 93 100 грн. в борг за розпискою від 02.12.2011р. у позивача не брала. Отже, ОСОБА_2, заперечує дійсність розписки від 02.12.2011р. з посиланням на те, що вона нею не писалася, а від її імені її склала інша особа, при невідомих для неї обставинах (а.с. № 40).

08.06.2015р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу. На час проведення експертизи провадження по справі було зупинено (а.с. № 61).

31.03.2016р. ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська було відновлено провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики (а.с. № 90).

Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За такими обставинами, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. З урахуваннях тих обставин, що думка сторони відповідачки щодо невизнання позову суду відома, суд вважає за можливе винести рішення суду на загальних засадах ЦПК України.

Розгляд справи відбувався за правилами ч.2 ст. 197 ЦПК України без фіксування судового процесу технічними засобами.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, вирішивши належність допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок всіх доказів у їх сукупності й оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному зясуванню всіх обставин справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 02.12.2011р. ОСОБА_5 отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 93100 грн., які остання зобовязалась повернути 01.01.2012р., що підтверджується борговою розпискою, складеною відповідачем (а.с. № 6).

Оскільки стороною відповідачки заперечувався факт складання даної боргової розписки та отримання грошової позики, судом, за клопотанням представника відповідача ОСОБА_4, яке було підтримано відповідачкою, на підставі оригіналу розписки, наданого відповідачкою, було призначено по справі судову почеркознавчу експертизу.

Відповідно висновку № 302-16 судової почеркознавчої експертизи від 09.03.2016р., рукописні записи, якими виконаний текст розписки від імені ОСОБА_5 від 02.12.2011р. про отримання позики в сумі 93 100 грн. виконані самою ОСОБА_2 та підпис від імені ОСОБА_5 в розписці від 02.12.2011р. про отримання позики в сумі 93 100 грн. також виконані самою ОСОБА_2 (а.с. № 76 89).

Отже, в обумовлену договором позики дату відповідачка суму позики позивачу не повернула.

В контексті викладеного, судом встановлено, що спірні правовідносини по справі врегульовані, окрім укладеного між сторонами договору позики, нормами ЦК України.

Відповідно до ч. 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Так, згідно зі ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтями 525 та 615 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязань.

Нормами статті 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

Статтею 527 ЦК України передбачено зобовязання боржника виконати свій обовязок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобовязанні вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Відповідно до вимог статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов'язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

Нормою статті 599 ЦК України передбачено, що зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обовязку в натурі.

Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, в порушення умов укладеного між сторонами договору позики та положень ст. 1049 ЦК України відповідачка до цього часу не повернула суму позики позивачу, у звязку з чим має прострочену грошову заборгованість із застосуванням санкцій, встановлених нормами ЦК України.

Розрахунок інфляційних втрат:

Період заборгованості з 02.01.2012р. по 14.11.2014р.; сума боргу 93100,00 грн.; інфляційне збільшення -10041,43 грн.

Розрахунок 3% річних:

Період прострочення з 02.01.2012р. по 14.11.2014р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 1048; загальна сума процентів 8 019,35 грн.

Розрахунок процентів за договором позики:

Період прострочення з 02.01.2012р. по 22.03.2012р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 81; розмір облікової ставки НБУ 7,7500%; загальна сума процентів 1601,19 грн.;

Період прострочення з 23.03.2012р. по 09.06.2013р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 444; розмір облікової ставки НБУ 7,5000%; загальна сума процентів 8 493,78 грн.;

Період прострочення з 10.06.2013р. по 12.08.2013р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 64; розмір облікової ставки НБУ 7,0000%; загальна сума процентів 1 142,71 грн.;

Період прострочення з 13.08.2013р. по 14.04.2014р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 245; розмір облікової ставки НБУ 6,5000%; загальна сума процентів 4 061,97 грн.;

Період прострочення з 15.04.2014р. по 14.11.2014р.; сума боргу 93 100 грн.; кількість днів прострочення 214; розмір облікової ставки НБУ 9,5000%; загальна сума процентів 5 185,54 грн.

Загальна сума процентів 20 485,19 грн.

З огляду на викладене, загальна сума боргу відповідача перед позивачем складає 131 645,97 грн., в тому числі: 93 100 грн. основний борг за договором позики; 20 485,19 грн. проценти за договором позики; 8 019,35 грн. 3% річних; 10 041,43 грн. інфляційного збільшення суми боргу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України закріплено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідачка та її представник в судове засідання не зявилися та не надали суду достатніх та достовірних доказів на підтвердження факту повернення грошових коштів позивачу.

Вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт отримання відповідачкою грошових коштів згідно укладеного договору позики від 02.12.2011р., а також встановлено факт невиконання відповідачкою, на відміну від позивача, своїх зобовязань за даним договором позики, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача, понесені ним судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 316 грн.46коп., сплата якого підтверджується відповідною квитанцією №QS94493601 від 14.11.2014р. (а.с. № 1).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, п. 1 ч. 1 ст. 258, ст. ст. 260, 262, 267, 509, 514, ч. 1 ст. 516, ст.ст. 525 526, ч. 2 ст. 533, ст. 1046, ч. 2 ст. 1048, ч. 1 ст. 1049 ЦК України, ст.ст. 8, 10, 11, 57-60, 88, 169, ч. 2 ст.197, ст. ст. 212 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у загальному розмірі 131 645 грн.97коп. (сто тридцять одну тисячу шістсот сорок пять грн. 97 коп.), в тому числі: 93 100 грн. основний борг за договором позики; 20 485 грн.19коп. проценти за договором позики; 8 019 грн. 35коп. 3% річних; 10 041 грн.43коп. інфляційного збільшення суми боргу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1316 грн. 46коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: Н.В. Ткаченко