Апеляційний суд Житомирської області
Справа №291/601/15-ц Головуючий у 1-й інст. Руденко З. Б.
Категорія 39 Доповідач Якухно О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.

з участю секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи : Ружинська селищна рада Ружинського району Житомирської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про визнання заповітів недійсними за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_1, звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсними заповіти, посвідчені 27.07.2001 року від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виконавчим комітетом Ружинської районної ради Ружинського району Житомирської області за реєстровим номером №229. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача ОСОБА_7, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - батько позивача ОСОБА_8 Позивач прийняв спадщину, яка відкрилась після смерті батьків. Проте, у 2014 році під час розгляду в Ружинському районному суді Житомирської області справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про припинення права власності на частку житлового будинку, позивач дізнався про наявність заповітів складених його батьками. ОСОБА_1 зазначає, що його батьки вказані заповіти не підписували, оскільки батько був неграмотний, а мати - погано бачила. Вважає вказані заповіти недійсними, так-як підписи батьків на них виконані не ними, а волевиявлення не було вільним і не відповідало їх волі. Вважає порушеними його права спадкоємця за законом 1-ї черги після смерті батьків.

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове - про задоволення його позовних вимог. Вважає, що рішення є незаконним, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. На підтвердження доводів апеляційної скарги, зазначає, що судом безпідставно не взято до уваги висновки експертиз. До того ж, на думку апелянта підтвердженням того, що його батько не мав наміру відмовлятись від спадщини після смерті своєї дружини ОСОБА_7 на користь дочки ОСОБА_2 є те, що ОСОБА_8 особисто подав та підписав письмову заяву про прийняття спадщини після смерті своєї дружини.

Позивач підтримав доводи апеляційної скарги.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник заперечують у задоволенні скарги і пояснили, що проведені експертизи ніяким чином не підтверджують недійсність заповітів. Батьки побудували кожному сину житло, а своє бажали залишити їй, як єдиній дочці.

Третя особа ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу і пояснив, що мати була грамотною, а батько мав освіту 3 класи.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ст.524 ЦК України 1963 року (в ред. на 27.07.2001 року ) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Відповідно до змісту ст.534 ЦК України 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є рідними дітьми подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , що стверджується свідоцтвами про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження, актовими записами про народження та (т.1 а.с.48, 68, 97, 106, 119-122, 127).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, яка залишила заповіт, посвідчений 27.07.2001 року секретарем Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області, яким заповіла 1/2 частину житлового будинку своїй дочці ОСОБА_2, а земельну ділянку - сину ОСОБА_7 Вас.І. (т.1 а.с.45).

Відносно належного їй спадкового майна Ружинською державною нотаріальною конторою 11.08.2005 року заведено спадкову справу №279 (т.1 а.с.37-76). Спадщину після смерті ОСОБА_7 прийняли: її чоловік - ОСОБА_8, та діти - ОСОБА_2, ОСОБА_3 (т.1 а.с.40, 41, 53).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер ОСОБА_8, який залишив заповіт, посвідчений 27.07.2001 року секретарем Ружинської селищної ради Ружинського району Житомирської області, яким заповів 1/2 частину житлового будинку ОСОБА_2, а земельну ділянку - ОСОБА_3 (т.1, а.с.88).

Відносно належного йому спадкового майна Ружинською державною нотаріальною конторою 20.12.2013 року відкрито спадкову справу №337/2013р. (т.1 а.с.79-129). Спадщину після смерті ОСОБА_8 прийняли його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3., ОСОБА_1 (т.1, а.с.82, 84, 91, 92).

04.09.2014 року ОСОБА_1 державним нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок по АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_8 з підстав відсутності правовстановлюючих документів на вказаний будинок (т.1 а.с.110).

11.09.2014 року ОСОБА_1 отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 обов'язкову частку в спадковому майні ОСОБА_8, а саме: земельної ділянки, площею 2.3648 га (т.1, а.с.113).

Статтею 543 ЦК України 1963 року визначено, що якщо заповідач внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може власноручно підписати заповіт, за його дорученням у його присутності і в присутності нотаріуса або посадової особи, яка посвідчує заповіти, прирівнювані до нотаріально посвідчених (стаття 542 цього Кодексу), заповіт може підписати інший громадянин. При цьому зазначаються причини, з яких заповідач не міг підписати заповіт власноручно. Заповіт не може підписувати особа, на користь якої його зроблено.

Відповідно до ст.545 ЦК України 1963 року, якщо заповіт буде визнаний недійсним, то спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений спадщини, одержує право спадкувати на загальних підставах.

Недійсність правочинів визначалася у ст.ст.48, 52, 54-57 ЦК України 1963 року.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою позову зазначено неналежність підписів спадкодавців у оспорюваних заповітах останнім, що виключає їх вільне волевиявлення.

Висновком посмертної судово-медичної експертизи встановлено, що ОСОБА_7 за наявними у неї хворобами очей могла прочитати та підписати який-небудь текст з використанням окулярів або лупи (а.с.233-235 т.3).

Згідно експертного висновку Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру №1/2156 від 17.06.2016 року, підпис від імені ОСОБА_7 у графі «Підпис» заповіту ОСОБА_7, який посвідчений 27.07.2001 року виконавчим комітетом Ружинської селищної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області та зареєстрований за №229 та підпис від імені ОСОБА_7 на 126-ій сторінці у стовпчику №9 «Розписка про одержання оформленого документа», рядок №229, наданого журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Ружинської селищної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області з 1999 року по 27.07.2001 року виконані різними особами.

Підпис від імені ОСОБА_8 у графі «Підпис» заповіту ОСОБА_8, який посвідчений 27.07.2001 року виконавчим комітетом Ружинської селищної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області та зареєстрований за №228 та підпис від імені ОСОБА_8 на 126-ій сторінці у стовпчику №9 «Розписка про одержання оформленого документа», рядок №228, наданого журналу для реєстрації нотаріальних дій виконавчого комітету Ружинської селищної ради народних депутатів Ружинського району Житомирської області з 1999 року по 27.07.2001 року виконані різними особами.

Під час розгляду справи суд першої інстанції для проведення почеркознавчої експертизи вживав заходи для витребував документів з наявними підписами спадкодавців для встановлення вільних зразків, які достовірно виконані особами, від імені яких складено заповіти.

Однак, такі вільні зразки не виявлено у зв'язку із знищенням документів за терміном зберігання (а.с.41, 173 т.3).

Таким чином, співвставлення підписів, виконаних від імені однієї особи, які різняться між особою, допускає зробити припущення, що один із них може не належати цій особі, але такий висновок є лише припущенням і не може бути покладений в основу рішення суду.

Зі змісту заяви від імені ОСОБА_8 державному нотаріусу про оформлення спадщини після смерті дружини ОСОБА_7 (а.с.53 т.1) вбачається, що він був обізнаний про наявність заповіту дружини та його зміст, відмовився від обов'язкової частки у майні та просив видати свідоцтво про право власності на 1/2 частину житлового будинку як співвласнику майна, що придбано у шлюбі, яке отримав 11.04.2006 року (а.с.72 т.1). При житті заповіт дружини ОСОБА_8 не оспорював.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували те, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 особисто не підписували оспорювані заповіти та не могли їх прочитати. Висновки експертиз не дають однозначного висновку з цих питань.

При цьому, суд першої інстанції обгрунтовано вважав пояснення третіх осіб та свідків щодо наявності у батьків бажання оформити заповіт на будинок за іншими дітьми, а також відсутність окулярів у матері, такими, що не можуть свідчити про подальшу зміну ними своєї волі на час підписання заповітів та неможливість використання засобів покращення зору.

Посилання позивача в апеляційній скарзі як на підставу визнання заповітів недійсними порушення посадовою особою Ружинської селищної ради вимог законодавства при посвідченні вказаних заповітів, зокрема на те, що при посвідченні заповітів не було встановлено особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, не приймаються до уваги, оскільки не є підставою позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 29 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: