Справа № 713/227/16-ц
Провадження №2/713/148/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 м. Вижниця

Вижницький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Пилип'юка І.В., з участю секретаря Паучек Є.В., відповідача ОСОБА_1, представників: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вижниця цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, ОСОБА_1, про визнання неправомірним рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна, придбаного під час шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про скасування рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 2/3 частини майна, придбаного під час шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до Берегометської селищної ради, ОСОБА_1, про визнання неправомірним рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 1/2 частину майна, придбаного під час шлюбу.

В позові вказував, що 24.09.1988 року у виконавчому комітеті Берегометської селищної ради, зареєстрував шлюб із ОСОБА_1, дошлюбне прізвище, ОСОБА_1, актовий запис №45.

У шлюбі народилось троє дітей: дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та син ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Вижницького районного суду від 04.04.2013 року шлюб розірвано.

Посилався на те, що за час проживанням шлюбі, на спільні кошти, збудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

Вказаний будинок відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України є їх спільною сумісною власністю, а отже відповідно до ст.ст.60, 69, 70 СК України йому належить 1/2 частина вищевказаного будинку.

Згідно технічного паспорту дійсна вартість житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований АДРЕСА_2 станом на 01.02.2016 року становить 449424,00 грн. Тому в грошовому виразі його частка становить 224712,00 грн.

Не дивлячись на те, що будинок є їх спільною сумісною власністю, згідно заяви відповідача ОСОБА_1 виконком Берегометської селищної ради 02.06.2010 року прийняв рішення №45 про оформлення права власності на спірний будинок, на підставі якого їй видано свідоцтво про право власності серії НОМЕР_1 від 02.07.2010 року на житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами в АДРЕСА_3

Вказане рішення є частково неправомірним, а свідоцтво про право власності видане на ім'я ОСОБА_1 повинно бути визнане частково недійсним, оскільки їй належить не цілий будинок, а лише його 1/2 частина.

З часу оформлення права власності на спірний будинок пройшло більше 5-ти років, однак про це довідався лише в січні 2016 року, оскільки тривалий час працював та проживав в Російській Федерації і приїхав у відпустку, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Просив: визнати неправомірним рішення виконкому Берегометської селищної ради №45 від 02.06.2010 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_4», на ім'я ОСОБА_1 та скасувати дане рішення; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.07.2010 року видане на ім'я ОСОБА_1; визнати за ним право власності на 1/2 частину майна придбаного під час шлюбу, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_5

Відповідач ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_6, Берегометської селищної ради, про скасування рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 2/3 частини майна, придбаного під час шлюбу.

В зустрічному позові підтвердила обставини спільного будівництва житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами в АДРЕСА_6 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_6

Також вказувала, що з огляду на ч.2 ст.70 СК України частка ОСОБА_6 у спільному майні подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_6 може бути зменшена з 1/2 до 1/3, а частка ОСОБА_1 має бути зменшена збільшена з 1/2 до 2/3 всього спільното сумісного майна подружжя враховуючи наступні обставини.

Зазначала, що після одруження з відповідачем продовжувала працювати у колишньому колгоспі «Більшовик» смт. Берегомет. В подальшому рішенням загальних зборів уповноважених колгоспників від 13.06.1990 року, а потім і рішенням виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 20.07.1990 року їй була виділена земельна ділянка площею 0,12 га для будівництва індивідуального житлового будинку по АДРЕСА_7. Після чого вони розпочали будівництво в першу чергу кухні, господарських споруд, а вже наприкінці 1990 років почали будувати житловий будинок. З першого дня їм допомагав її батько, який працював будівельником.

Відповідач працював водієм, але часто потрапляв у ДТП, у зв'язку з чим значні кошти сім'ї витрачались на його лікування та відшкодування завданої ним шкоди.

Приблизно на початку 2002 року відповідач поїхав до своїх сестер в Італію на роботу, а через 3 місяці повернувся без грошей. Через рік знову поїхав у Італію та викликав її. Там забрав у неї паспорт і сказав, що поверне, коли вона заробить і віддасть його сестрі ОСОБА_10 3000 Євро, які та сплатила, коли забирала його з поліції в Італії. Також повернула борг ОСОБА_6 його сестрі ОСОБА_1 в сумі 1000 Євро. Через шість місяців роботи поїхали додому, але в аеропорту ОСОБА_6 затримали та заарештували оскільки його віза у паспорті викликала підозру. Коли приїхали додому ОСОБА_6 інколи працював, але нерідко знову витрачав сімейні кошти для відшкодування спричиненої ним шкоди іншим громадянам або на лікування. Приблизно через 1-2 роки відповідач поїхав на роботу до Росії, але повернувся через рік без грошей.

Стверджувала, що в період з 2006 року і до досягнення дітьми повноліття та закінчення навчання, передбачені ст.150 СК України обов'язки відповідач не виконував. Всі обов'язки батьків щодо дітей виконувала вона. За весь час відповідач декілька разів висилав гроші дітям. Один раз вислав 400 доларів США для поверннення його боргу ОСОБА_11

Після того, як відповідач поїхав до Росії, донька вступила на навчання, але провчившись 2 роки на денній формі навчання, змушена була перевестись на заочну форму навчання тому, що не вистачало грошей. За період її навчання нею було витрачено більше 20000,00 грн. Коли донька у 2014 році виходила заміж, нею було витрачено на весілля більше 30000,00 грн., потім хрестини та інші витрати.

Також виховувала та утримувала до повноліття, фактично без допомоги відповідача, і менших синів. Вони навчались в школі, потім ОСОБА_8 навчався та закінчив будівельний ліцей. Молодший син ОСОБА_12 31.08.2015 року вступив та навчається в Чернівецькому будівельному ліцеї. Також витратила більше 10000,00 грн., щоб ввести в експлуатацію будинок, в якому зараз проживає з дітьми та онуками.

З метою заробити кошти на дітей працювала продавцем в магазині, вирощувала ВРХ та свиней, продавала їх, а гроші йшли на утримання та навчання трьох дітей.

У кінці 2015 року відповідач приїхав додому та вільно проживав у будинку, ніхто йому перешкод не чинив.

Враховуючи те, що ОСОБА_6 за період шлюбу не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, нерідко витрачав зароблені кошти на шкоду сім'ї, а також їх троє дітей починаючи з 2006 року постійно проживали з нею, їх батько аліменти не сплачував, та іншим чином не дбав про добробут сім'ї, вихованням своїх дітей до повноліття тощо вважає, що це істотні обставини, які мають наслідком зменшення частки майна, що є об'єктом спільної сумісної власності, з 1/2 до 1/3 частки.

Просила: скасувати рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради від 02.06.2010 року «Про оформлення права власності на житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_8 є на ім'я ОСОБА_1»; визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.07.2010 року видане на ім'я ОСОБА_1; визнати за нею 2/3 частки майна придбаного за час шлюбу з ОСОБА_6.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 та його представники ОСОБА_2, ОСОБА_3, заявлений позов підтримали, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, просили позовні вимоги задовольнити. Зустрічний позов визнали частково, заперечували щодо збільшення частки ОСОБА_1 з 1/2 до 2/3.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 первісний позов визнали частково, заперечували щодо розміру частки ОСОБА_6 Зустрічний позов підтримали повністю, посилаючись на викладені в ньому обставини, просили позовні вимоги задовольнити.

Представник відповідача - Берегометської селищної ради ОСОБА_5 визнав первісний та зустрічний позови, а також пояснив, що у 2010 році, під час перебування у шлюбі із ОСОБА_6, ОСОБА_1 подала у селищну раду заяву та відповідні документи для оформлення права власності на спірне майно. Також ОСОБА_1 подавала заяву про надання їй у власність земельної ділянки для будівництва спірного будинку, і селищна рада надала. ОСОБА_6 та ОСОБА_1 разом будували спірний будинок і разом в ньому проживали, у 2013 році розірвали шлюб. Вважав, що є вина виконкому селищної ради в тому, що під час розгляду заяви ОСОБА_1 про оформлення права власності на спірне майно не було заяви ОСОБА_6.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 пояснив, що сторони його батьки. Вони разом будували спірний будинок. Коли батько перебував у Росії, він просив, щоб мати подала на розірвання шлюбу і вислала йому рішення суду, оскільки має намір одружитися з іншою жінкою. Батько приїхав, розлучився, і повернувся у Росію. Підтвердив, що з 2006 року по 2013 рік ОСОБА_6 йому переказував гроші на лікування та ремонт двигуна, а також на різні потреби. Інколи він частину грошей передавав у сім'ю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що сторони її батьки. Вважає, що батько має право проживати в їх будинку. Він 10 років проживав в Росії, і вони спілкувалися. Сподівалися, що коли приїде, то будуть проживати разом, але він поїхав назад. Вважає, що спірний будинок є спільним майном її батьків, а тому вони мають однакові частки. Під час її навчання в період з 2006 року по 2014 рік батько коштів їй не переказував. Одного разу переказав 100 доларів США на день народження. Іноді батько переказував гроші брату, зокрема на ліки та двигун. Останні три роки нічого не переказував та не спілкувався. Також він перебуваючи у Росії з 2006 року по 2016 рік не забезпечував їх сім'ю.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснила, що проживає по сусідству із сторонами. Їй відомо, що вони разом будували спірне майно, їм допомагали батьки. ОСОБА_6 приблизно 10 років тому поїхав на роботу у Росію і приїжджав лише декілька разів. Їй невідомо, чи переказував ОСОБА_6 кошти сім'ї протягом цього часу.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснив, що проживає по сусідству із ОСОБА_6. Вони разом будували спірне майно. Більше допомагав батько ОСОБА_1, а з рідних ОСОБА_6 мало хто допомагав. Вважає, що ОСОБА_6 поїхав у Росію і забув про сім'ю. ОСОБА_1 сама робила все біля будинку, а також сама виховувала та навчала дітей. Коли сторони будували будинок, ОСОБА_6 працював у лісокомбінаті. ОСОБА_1 теж працювала. Зі слів ОСОБА_1 відомо, що вона їхала в Італію і відробляла за ОСОБА_6.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 пояснив, що сторони разом будували спірний будинок, їм допомагав батько ОСОБА_1 У той час ОСОБА_6 працював у лісокомбінаті. Близько 10-12 років тому ОСОБА_6 поїхав на заробітки у Росію, і з того часу його не бачив. Від сусідів почув, що ОСОБА_6 приїхав.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_1, їх представників ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника селищної ради ОСОБА_5, свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, прийшов до висновку, що первісний підлягає необхідно задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.09.1988 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серія НОМЕР_2 від 24.09.1988 року, виданого Берегометською селищною радою Вижницького району Чернівецької області.

У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями їх свідоцтв про народження відповідно серія НОМЕР_3 від 12.08.1989 року, серія НОМЕР_4 від 22.06.1991 року та серія НОМЕР_5 від 16.05.1998 року, виданих Берегометською селищною радою Вижницького району Чернівецької області.

Заочним рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області по справі №713/558/13-ц (провадження №2/713/237/13) від 04.04.2013 року шлюб між ними розірвано, що підтверджується його копією.

Рішенням виконавчого комітету Берегометської селищної ради народних депутатів №58 від 20.07.1990 року «Про надання дозволу на будівництво індивідуального будинку та господарських споруд» затверджено рішення загальних зборів уповноважених колгоспників від 13.06.1990 року «Про виділення земельної ділянки ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку і господарських споруд». Дозволено будівництво індивідуального одно (дво-) поверхового житлового будинку по проекту То-І-І-4к-19, житловою площею 30,0 кв.м., загальною площею 122,80 кв.м., господарських споруд по проекту №181-61 - сарай, гараж, яма, по АДРЕСА_9

Згідно копії будівельного паспорту на будівництво житлового будинку в АДРЕСА_10 від 03.12.1990 року, забудовником земельної ділянки площею 0,012 га по АДРЕСА_11 зазначена ОСОБА_1.

05.05.2010 року за №2/93 ДКП «Вижницьке РБТІ» ОСОБА_1 видано Висновок про технічний стан житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, дачного будинку з господарськими будівлями і спорудами, садового будинку з господарськими будівлями і спорудами з метою оформлення права власності органом місцевого самоврядування на приватний житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по АДРЕСА_12 на власника ОСОБА_1 на підставі будівельного плану від 03.12.1990 року, згідно якого житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами 1991 року побудови, що підтверджується його копією.

Згідно копії рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради №45 від 02.06.2010 року, розглянувши заяву ОСОБА_1 про надання дозволу на оформлення права власності на житловий будинок та господарські споруди за адресою смт. Берегомет, АДРЕСА_12 та керуючись тимчасовим «Положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 28.01.2003 року №6/5, ст.ст.30, 40 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» виконавчий комітет селищної ради вирішив: 1. Заяву ОСОБА_1 задовольнити. Оформити право власності на житловий будинок. Який збудований в 1991 році та розташований в смт. Берегомет по АДРЕСА_12 за ОСОБА_1. 2. На підставі цього рішення ОСОБА_1 видати свідоцтво про право власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою АДРЕСА_12 в смт. Берегомет. 3. ОСОБА_1 провести реєстрацію права власності на житловий будинок, який знаходиться за адресою смт. Берегомет, АДРЕСА_12 в ДКП «Вижницьке районне бюро технічної інвентаризації».

На підставі рішення №45 від 02.06.2010 року, виконавчий комітет Берегометської селищної ради 02.06.2010 року видав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_1, згідно якого житловий будинок з належними до нього надвірними будівлями та господарськими спорудами, в АДРЕСА_13 Вижницького району Чернівецької області на праві приватної власності належать ОСОБА_1, що підтверджується копією вказаного свідоцтва та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №26592857 від 02.07.2010 року, виданого ДКП «Вижницьке РБТІ».

Згідно зведеного акту вартості будівель і споруд, станом на 01.02.2016 року вартість житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_14, який належить ОСОБА_1, становить 449424,00 грн.

За оформлення права власності на спірне майно ОСОБА_1 сплатила 1302,33 грн., що підтверджується копіями квитанцій №1146.36.1 від 06.05.2010 року на суму 1124,33 грн., №466.66.1 від 17.06.2010 року на суму 105,75 грн. та №466.65.1 від 18.06.2010 року на суму 72,25 грн.

Згідно копії будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку АДРЕСА_15, у вказаному будинку значаться зареєстрованими: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4; ОСОБА_17, ІНФОРМАЦІЯ_3; ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_6; ОСОБА_20, ІНФОРМАЦІЯ_7. ОСОБА_6 зареєстрованим у вказаному будинку не значиться.

З копії паспорта серія НОМЕР_6, виданого 05.01.2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 вбачається, що його місце проживання зареєстроване в АДРЕСА_16 є з 23.01.1993 року.

ОСОБА_6 є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році, категорія 2, що підтверджується копією дубліката посвідчення серія НОМЕР_7 від 14.01.2016 року, виданого замість посвідчення НОМЕР_8.

Згідно копії довідки Управління праці та соціального населення Вижницької РДА №516 від 01.03.2016 року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_10, житель АДРЕСА_17, 280є користується пільгами, як учасник ліквідації аварії на ЧАЕС з 29.10.2007 року.

З копії трудової книжки серія НОМЕР_9, заведеної 14.07.1983 року на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 вбачається, що з 30.01.1992 року по 31.07.2003 року безперервно офіційно працював, тобто мав самостійний заробіток.

Визнаються сторонами, а отже в силу положень ч.1 ст.61 ЦПК України не потребують доказування ті обставини, що з 2006 року і до кінця грудня 2015 року ОСОБА_6 перебував у Росії.

З копії трудової книжки серія НОМЕР_10, заведеної 01.11.2008 року на ім'я ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_8 вбачається, що починаючи з 01.11.2008 року 11.12.2012 року позивач працював у Муніципальному унітарному підприємстві «Житлово-ремонтно-експлуатаційне підприємство» на посаді шофера 8-го розряду, 0,5 ставки механіка.

На підставі договору №25 від 17.01.2013 року, укладеного з ТОВ «ЖилАльянс», ОСОБА_6 виконував послуги, пов'язані з обслуговуванням автомобіля ГАЗ-3307, вартість послуг - 27000,00 російських рублів на місяць, що підтверджується його копією.

Під час перебування ОСОБА_6 у Росії його дочка, ОСОБА_7 закінчила у 2012 році Чернівецький національний університет імені Юрія Федьковича і отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Мова і література (німецька)» та здобула кваліфікацію філолога, викладача німецької мови, що підтверджується копією диплома спеціаліста серія НОМЕР_11 від 05.06.2012 року.

Вартість навчання згідно договору №13/133 від 19.08.2011 року становила 6500,00 грн. на за рік.

Згідно копії диплому про перепідготовку серія НОМЕР_12 від 30.06.2014 року ОСОБА_7 закінчила факультет іноземних мов Чернівецького національного університету імені Юрія Федьковича і рішенням державної кваліфікаційної комісії від 20.06.2014 року їй присвоєно кваліфікацію спеціаліста з англійської мови та літератури.

ОСОБА_8 закінчив у 2010 році Державний професійно-технічний навчальний заклад «Чернівецький професійний машинобудівний ліцей» і здобув професію слюсаря з ремонту автомобілів; водія автотранспортних засобів (категорії «С»), що підтверджується копією диплома кваліфікованого робітника серія НОМЕР_13 від 05.03.2010 року.

Згідно копії довідки ДПТНЗ «Чернівецький професійний будівельний ліцей» №250 від 25.02.2016 року ОСОБА_17 дійсно навчається в ДПТНЗ «Чернівецький професійний будівельний ліцей» з 01.09.2015 року на першому курсі, група №22, термін закінчення навчання 30.06.2016 року, форма навчання: денна, стаціонарна.

За період з 16.03.2010 року по 07.06.2013 року ОСОБА_6 переказав для сина ОСОБА_8 3250,00 доларів США, що підтверджується заявами на грошові перекази: №1371 від 16.03.2010 року на суму 900,00 доларів США; №1081 від 10.12.2010 року на суму 250,00 доларів США; №854 від 08.04.2011 року на суму 400,00 доларів США; №979 від 08.06.2011 року на суму 200,00 доларів США; №2662 від 21.07.2011 року на суму 150,00 доларів США; №2516 від 24.11.2011 року на суму 150,00 доларів США; №1657 від 16.12.2011 року на суму 200,00 доларів США; №925 від 10.04.2012 року на суму 300,00 доларів США; №85 від 02.05.2012 року на суму 500,00 доларів США; №675 від 08.06.2012 року на суму 100,00 доларів США; №372 від 07.06.2013 року на суму 100,00 доларів США.

Також на ім'я ОСОБА_1 переказав 800,00 доларів США, що підтверджується заявою на грошовий переказ №1323 від 13.07.2010 року.

Відповідно до змісту ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Сімейний кодекс України набрав чинності 01 січня 2004 року. Згідно до розділу VІІ Прикінцеві положення, п.6 Сімейний кодекс України регулює відносини, які виникли починаючи з дня набрання ним чинності. Тому правовідношення, що виникли у сторін у 1991 році, належить регулювати Кодексом про шлюб та сім'ю 1969 року.

Відповідно до ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до ст.ст.22, 25, 27-1 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об'єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).

Відповідно до ст.28 Кодексу про шлюб та сім'ю України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

У п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснено, що у справах про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, суд відповідно до ст.28 КпШС може в окремих випадках, з наведенням відповідних мотивів, відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу (зокрема, якщо один із подружжя за відсутності поважних причин не мав самостійного заробітку чи інших доходів, ухилявся від участі у придбанні чи утриманні майна, витрачав спільне майно на шкоду інтересам сім'ї) або коли це передбачено шлюбним контрактом.

Ці ж положення закріплені в ст.ст.60, 70 Сімейного кодексу України.

Враховуючи зазначені вимоги закону, досліджені в судовому засіданні письмові докази та покази свідків, судом встановлено, що у 1991 році, тобто в період шлюбу, на спільні кошти, спільною працею, на виділеній ОСОБА_1 для будівництва житлового будинку земельній ділянці, сторони побудували житловий будинок з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_6 Чернівецької області, а тому зазначене нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1 і виходячи з принципу рівності часток у майні подружжя, частки кожного з них складають по 1/2.

З досліджених доказів судом не встановлено зазначених ОСОБА_1 підстав для відступлення від принципу рівності часток подружжя, оскільки: у них неповнолітніх дітей немає; ОСОБА_6 у період з 30.01.1992 року по 31.07.2003 року був працевлаштованим і мав самостійний заробіток; під час перебування у Росії також був працевлаштованим та у період з 16.03.2010 року по 07.06.2013 року переказав для сина ОСОБА_8 кошти в сумі 3250,00 доларів США, а для ОСОБА_1 в сумі 800,00 доларів США; є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.10 ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

Згідно п.10 ч.2 ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Частиною 1 ст.393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Таким чином, рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №45 від 02.06.2010 року в частині оформлення на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_6 Чернівецької області та видане на ім'я ОСОБА_1 на його підставі свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.07.2010 року, в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_6 Чернівецької області є такими, що частково не відповідають цивільному законодавству і порушують права ОСОБА_6, як співвласника спірного майна, а тому є частково незаконними та підлягають частковому скасуванню.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.368 ч.3 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Враховуючи встановлені обставини, Суд дійшов до висновку, що за ОСОБА_6 необхідно визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_6 Чернівецької області, як на 1/2 частину майна, придбаного під час шлюбу із ОСОБА_1

Таким чином, наведені доводи, аналіз доказів та їх належна оцінка переконують суд в тому, що позовні вимоги ОСОБА_6 обґрунтовані і підлягають задоволенню.

При цьому, задоволення позовних вимог ОСОБА_6, повністю виключає задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1

Це підтверджено дослідженими в суді належними доказами, доказів протилежного суду не надано.

На підставі викладено, ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст.16, 21, 328, 368, 392, 393 ЦК України, ст.ст.22, 28 КпШС України, СК України, ст.59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, Суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_6 - задовольнити.

Визнати неправомірним та скасувати рішення виконавчого комітету Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області №45 від 02.06.2010 року в частині оформлення на ім'я ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_1

Визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 від 02.07.2010 року видане на ім'я ОСОБА_1 в частині визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

Визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину майна, придбаного під час шлюбу з ОСОБА_1, а саме на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та господарськими спорудами, що розташований в АДРЕСА_1

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6, Берегометської селищної ради Вижницького району Чернівецької області, про скасування рішення селищної ради, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно та визнання права власності на 2/3 частини майна, придбаного під час шлюбу - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Чернівецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: І. В. Пилип'юк