Справа № 461/3004/16-ц
Провадження № 2/461/1150/16
УХВАЛА

17.05.2016 року м. Львів

Суддя Галицького районного суду м. Львова Лялюк Є.Д., розглянувши заяву Керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Галицька районна адміністрація Львівської мської ради про визнання права комунальної власності, -

В С Т А Н О В И В :

Керівник Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради звернувся в Галицький районний суд м.Львова з позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_2, Галицька районна адміністрація Львівської мської ради про визнання права комунальної власності.

В забезпеченні позову позивач, посилається на те, що ОСОБА_2 використала підроблений документ - довідку, видану директором ЛКП «Дністер», подавши його додатком до позовної заяви як доказ у цивільній справі №461/10475/13-ц, яка розглядалась Галицьким районним судом м. Львова, яким 16.09.2013 прийнято рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на нежитлові півпідвальні приміщення за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 14, площею 44.4 кв.м., позначених на поверховому плані під індексами 1, 2, 3, 4.

Крім цього, ОСОБА_2 під час судового розгляду Галицьким районним судом м. Львова цивільної справи № 461/10475/13-ц, ввівши суд в оману, повідомивши неправдиві відомості про те, що вона проживає в будинку по вул. Дністерській, 14, у м. Львові, а також те, що протягом тривалого часу користується нежитловими півпідвальними приміщеннями в даному будинку площею 44,4 кв.м., та подавши неправдивий документ, а саме довідку №312 (без зазначення дати), видану директором ЛКП «Дністер», отримала рішення Галицького районного суду м. Львова від 16.09.2013, згідно з яким за нею визнано право власності на нежитлові півпідвальні приміщення за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 14, площею 44,4 кв.м., котрі позначені на поверховому плані під індексами 1, 2, 3 та 4, що перебували на балансі та є власністю Львівської міської ради, вартість яких становить 260364 грн. На підставі даного рішення суду ОСОБА_2 11.10.2013 зареєструвала право власності на вказані нежитлові приміщення за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 14. У подальшому, як встановлено судом при винесені вироку, ОСОБА_2, після вчинення шахрайського заволодіння майном територіальної громади м. Львова, нежитловим приміщенням за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 14, площею 44,4 кв.м., реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, з метою легалізації майна, 14.04.2014, уклала договір дарування, згідно істотних умов якого подарувала нежитлові півпідвальні приміщення під індексами 1, 2, 3 та 4 загальною площею 44,4 кв. м. за адресою м. Львів, вул. Дністерська, 14, вартістю 260 364 грн., на підставі якого право власності набула її донька ОСОБА_1.

Дослідивши доводи заяви, суд приходить до переконання, що заяву про забезпечення позову слід задоволити, виходячи з наступних підстав.

Згідно із пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України).

У випадку вчинення відповідачем дій щодо відчуження спірних обєктів нерухомого майна, у разі задоволення позовних вимог Львівської міської ради, виконання рішення у справі та відновлення порушених інтересів позивача буде ускладнене та потребуватиме докладання значних зусиль і витрат, оскільки необхідно буде звертатись із ще одним позовом до суду про витребування майна від добросовісного набувача.

Відповідно до частини 3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Стаття 152 Цивільного процесуального кодексу України визначає, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Нормою ст. 151 ч.3 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

До видів забезпечення позову, передбачених ст.152 ЦПК України, віднесено накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що заяву слід задоволити.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Заяву Керівника Львівської місцевої прокуратури №1 в інтересах держави в особі Львівської міської ради задоволити.

Накласти арешт на нежитлові приміщення загальною площею 44,4 кв. м за адресою: Львівська обл., м. Львів, вулиця Дністерська, будинок 14, реєстраційний номер майна: 101.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги через Галицький районний суд м. Львова протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Особи, винні в порушенні заходів забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Суддя Лялюк Є.Д.