Справа № 130/213/16-ц Провадження № 22-ц/772/2444/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 44 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Панасюка О.С., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

та з участю: апелянта ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, із участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування Жмеринської міської ради Вінницької області про виселення,

ВСТАНОВИЛА:

29 січня 2016 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося з позовом до відповідачів про виселення.

Позов мотивовано тим, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір №VIZ0GA, згідно якого банк надав останньому кредит в розмірі 58459,70 грн. строком до 14.08.2018 року, а відповідач свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним в строки та в порядку належно не виконав.

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 08.04.2015 року звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, загальною площею 77,10 кв.м., який розташований за адресою: Вінницька область, м. Жмеринка, вул. Тичини, 32, шляхом його продажу позивачем.

Також зазначено, що звернення стягнення на предмет іпотеки є підставою для виселення всіх його мешканців, однак, відповідачі, зареєстровані у даному житловому будинку за направленою їм вимогою не бажають виселитись добровільно. Оскільки відповідачі не виконали надіслану банком письмову вимогу про добровільне виселення із житлового приміщення, банк просив виселити відповідачів із зазначеного житлового будинку.

Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2016 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_9, із житлового будинку, який є предметом іпотеки, що розташований по вул. Тичини, 32, в м. Жмеринці Вінницької області. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалене у справі судове рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким надати відповідачам інше постійне житло, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

У судовому засіданні апелянт підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, посилаючись, що іншого житла вона з дітьми не має, а борг намагається сплачувати по можливості.

Представник позивача просив рішення суду залишити без змін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає до часткового задоволенню з огляду на наступне.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Підставами для скасування рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2016 року на думку колегії суддів є невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини: між позивачем ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_6 14.08.2008 року був укладений кредитний договір №VIZ0GA, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит в розмірі 58459,70 грн. на споживчі цілі.

Відповідач ОСОБА_6 зобовязався у встановлені строки за погодженим сторонами правочину графіком повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами фіксованими щомісячними платежами (а.с.7-11).

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між позивачем ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" та відповідачем ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки від 14.08.2008 року, згідно умов якого остання надала в іпотеку належний їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20.12.2000 року житловий будинок житловою площею 53,2 кв.м., що розташований в м. Жмеринка Вінницької області, по вул. Тичини, 32 ( а.с.12-14).

Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 08.04.2015 року в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору кредитний договір №VIZ0GA від 14.08.2008 року в розмірі 68954,79 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок, жилою площею 53,2 кв.м., який розташований за адресою: Вінницька область, м.Жмеринка, вул. Тичини, буд.32, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із застереженням переліку повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.15-18).

Як вбачається із змісту повідомлень, направлених ПАТ "КБ "ПРИВАТБАНК" рекомендованими листами позичальнику ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 23.04.2015 року, позичальнику ОСОБА_6 та відповідачу ОСОБА_3 від 08.12.2015 року, щодо яких є наявні повідомлення про вручення (а.с. 19-23) відповідачами було отримано відповідно 29.04.2015 року та 15.12.2015 року письмові повідомлення позивача із пропозицією щодо добровільного звільнення житлового будинку за адресою: Вінницька область, м.Жмеринка, вул. Тичини, 32, у тридцятиденний строк з дня отримання останньої з вказаних вимог.

З копії довідки Квартального комітету "Південно-Західний" м.Жмеринка від 24.11.2014 року встановлені обставини реєстрації та проживання відповідачів, в тому числі малолітніх дітей у вказаному житловому будинку (а.с.18).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що набуло законної сили заочне рішення про звернення стягнення на переданий в іпотеку житловий будинок; отримання відповідачами письмової вимоги позивача, як іпотекодержателя, щодо добровільного звільнення даного будинку у визначений строк, термін якого на час подачі позову сплив та не звільнення до теперішнього часу відповідачами займаного ними житлового будинку, який є предметом іпотеки, що становить визначену положеннями ч.1,2 ст.40 Закону України "Про іпотеку" та ч.3 ст.109 ЖК України сукупність підстав примусового виселення усіх відповідачів з вказаного будинку по вул. Тичини, 32, в м. Жмеринці за рішенням суду згідно заявлених позовних вимог.

Колегія суддів не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони не ґрунтуються на законі та спростовуються зібраними по справі доказами.

Зокрема, колегія суддів дослідивши докази у справі в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, дійшла висновку, що при ухваленні судового рішення про виселення мешканців на підставі ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд першої інстанції не врахував, що у даних правовідносинах застосовуються як положення ст. 40 цього Закону, так і норма ст. 109 ЖК УРСР.

Особам, які підлягають виселенню з житлового приміщення, що є предметом забезпечення за кредитним договором, але придбане не на кредитні кошти, у відповідності до приписів ч. 2 ст. 109 ЖК України, одночасно надається інше постійне житло.

Про наявність такого постійного житла відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України має зазначити позивач у позовній заяві із зазначенням адреси, або у ході надання доказів під час судового розгляду.

У п.п. 33.1 та 33.3 договору іпотеки, предмет іпотеки (житловий будинок з господарчими будівлями, житловою площею 53,20 кв.м., що знаходиться за адресою: Вінницька область, м.Жмеринка, вул. Тичини, 32(34)) на праві власності належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про спадщину за законом, виданого Жмеринського міською державною нотаріальною конторою 20.12.2000 року, зареєстровано в реєстрі за номером № 1-1195 та зареєстровано в КБ «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 16 червня 2001 року в реєстровій книзі №66 за реєстровим №6412, тобто в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів./а.с.14/

Колегія суддів вважає, що судом ця обставина не була досліджена, що призвело до порушення вимог ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР щодо надання особі, яку виселяють, постійного жилого приміщення.

Враховуючи, що судом першої інстанції не правильно встановлені фактичні обставини справи, що потягло не правильне застосування матеріального закону, це є безумовною підставою для скасування рішення суду першої інстанції, з винесенням нового рішення.

Оскільки, відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла, а тому, позовна вимога про виселення відповідачів із предмета іпотеки не підлягає задоволенню.

Також судом першої інстанції не враховано і те, що відповідачі відносяться до тих осіб, яким має бути надано тимчасове житло.

Так, частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного жилого приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку жилий будинок чи жиле приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити жилий будинок чи жиле приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють жилий будинок або жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки і придбаний не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла, при зверненні стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку одночасно надається інше постійне житло. При цьому за положенням частини другої статті 109 ЖК УРСР постійне житло вказується в рішенні суду.

При виселенні в судовому порядку з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредиту і забезпеченого іпотекою цього житла, відсутність постійного жилого приміщення, яке має бути надане особі одночасно з виселенням, є підставою для відмови в задоволенні позову про виселення.

Виселення громадян з іпотечного майна, придбаного не за рахунок кредитних коштів, є підставою для надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР).

Указана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1449цс15, а також колегія суддів виходить із аналогічних правових висновків, викладених у постановах Верховного Суду України, прийнятих за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень в порядку Глави 3 Розділу V ЦПК України у справах № 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, 6-447цс15 від 24 червня 2015 року.

Оскільки спірний будинок, який передано в іпотеку є забезпеченням кредитного договору, але набутий у власність позичальником не на кредитні кошти, а позивач не надав доказів наявності іншого вільного постійного житла, куди мають бути виселені відповідач та члени його сім'ї, тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог щодо виселення.

За вказаних вище обставин, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК" про виселення відповідачів.

Що ж стосується вимоги апеляційної скарги щодо надання усім відповідачам іншого постійного житла, то про наявність такого постійного житла відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України має зазначити позивач у позовній заяві із зазначенням адреси, або у ході надання доказів під час судового розгляду в суді першої інстанції, але позивачем не було заявлено такої позовної вимоги, при цьому колегія суддів виходить з того, що відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судові витрати по справі колегія суддів залишає за сторонами.

На підставі Закону України «Про іпотеку», статті 109 ЖК УРСР, керуючись ст.ст. 60, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.06.2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПРИВАТБАНК"до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, який діє від свого імені та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12, із участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Органу опіки та піклування Жмеринської міської ради Вінницької області про виселення - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за сторонами.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.О. Голота

Судді: О.С. Панасюк

ОСОБА_13

/пілписи/

Згідно з оригіналом: