Провадження № 2/761/4845/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання права власності, -

в с т а н о в и в :

В квітні 2016р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки ОСОБА_2, в якому просив суд:

- витребувати у відповідачки на користь позивача ? частину квартири АДРЕСА_1, що зареєстрована за нею на праві власності;

- визнати за позивачем право власності на вищезазначену квартиру.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 травня 2008р. між ним та ОСОБА_3 було укладено договір дарування, відповідно до умов якого позивач подарував останній належну йому на праві власності вищезазначену квартиру № 77.

06 травня 2009р. ОСОБА_3 продала відповідачці ? частину цієї квартири. В подальшому, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012р. вказаний договір дарування був визнаний недійсним. На думку позивача, що визнаний судом недійсний договір дарування від 17 травня 2008р. не створив юридичних наслідків крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а тому на підставі ст.ст. 216, ч.1 ст. 387, п.3) ч.1 ст. 388, ч.1 ст. 321 ЦК України просив суд його вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному у обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.

Відповідачка, в судовому засіданні позов визнала.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2012р. по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності, яке набрало законної сили, були частково задоволені позовні вимоги, а саме: визнано недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 укладений 17 травня 2008р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі за №961. В іншій частині позову відмовлено (а.с.13-16).

Цим же рішенням суду першої інстанції встановлено, що вищевказана квартира вибула із володіння власника ОСОБА_1 не з його волі, оскільки волевиявлення позивача не було вільним при підписанні договору дарування і укладення даного правочину не відповідало його внутрішній волі.

Також, у вказаному рішенні зазначено, що третя особа у справі ОСОБА_2 у своїй письмовій заяві просила позов розглядати у свою відсутність у зв'язку із тим, що вона цілком підтримує позов й не заперечує стосовно його задоволення, оскільки особисто була свідком того, що на час підписання договору дарування позивач не контролював своїх дій.

Судом встановлено, що 06 травня 2009р. ОСОБА_3 продала ? частину квартири АДРЕСА_1 відповідачці. Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гунько І.І. та зареєстровано в реєстрі за №232 (а.с.9-10).

Відповідно до ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Водночас, згідно п. 3) ч.1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи роз'яснення Пленуму Верховного Суду України наведені в п. 10 Постанови №9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», суд приходить до висновку, що вимоги позивача про витребування у відповідачки ? частини спірної квартири на його користь підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що згідно витягу з Державного реєстру правочинів, по ? частині на спірну квартиру зареєстровано на праві власності за відповідачкою та ОСОБА_3, згідно договорів: дарування, купівлі - продажу.

Положення ст. ст. 391, 392 ЦК України передбачають, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що вимоги позивача про визнання за ним права власності на спірну квартиру також підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,2 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 174, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 360-7 ЦПК України; ст. ст. 182, 216, 321, 387, 388, 391, 392 ЦК України; Постановою Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009р. «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними», суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна з чужого незаконного володіння; визнання права власності - задовольнити.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 ? частини квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551 /п'ятсот п'ятдесят одна/ грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: