Провадження № 2/760/2204/16
В справі № 760/294/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 лютого 2016 року Солом"янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Носачова А.К.

представника відповідача- ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк »ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом і просить стягнути з відповідача 1042,12 доларів США заборгованості по процентах за Кредитним договором від 09 листопада 2005 року, яка виникла за період часу з 31 жовтня 2012 року до 31 жовтня 2015 року, що в гривневому еквіваленті становить 23864, 55 гр.

Посилається в позові на те, що 09 листопада 2005 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачкою був укладений Кредитний договір №б/н, відповідно до умов якого відповідачці був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором, а відповідачка зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі та сплатити за користування кредитом проценти.

Відповідно до умов договору підписання його є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту.

Крім того, відповідачка підтвердила свою згоду на укладання договору ознайомленням з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані їй у письмовій формі, отримала повну інформацію про умови кредитування та підписана нею Заява про отримання кредиту разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір.

За умовами договору при порушенні позичальником зобов»язань по кредиту, він сплачує відсотки за користування кредитом у розміір 1,6% на місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості.

Свої зобов»язання за умовами договору відповідачка не виконує, розмір простроченої заборгованості станом на 31.10.2015 року становить 979, 49 доларів США.

Згідно п.п. 5.5.1, 5.5.2 при непогашенні кредиту в строки, визначені п.5.2, 5.3 та 5.4 Договору, вона вважається простроченою.

Розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгвоаності за кредитом на суму залишку заборгвоаності за кредитом.

Виходячи з того, що Договір, укладений між банком та відповідачкою, не є розірваним, підстави для припинення нарахувань процентів відсутні.

В зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, станом на 31 жовтня 2015 року заборгованість відповідача по відсотках становить 1042,12 доларів США.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Позивач свого представника в судове засідання не направив, в прохальній частині позову не заперечує проти розгляду справи в відсутності представника банку.

Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечував.

Продав заяву, якою просить застосуввати строки позовної давності та відмовити позивачу в позові.

Зазначив, що договір між банком та відповідачкою був укладений 09 листопада 2005 року і відносини сторін за даним договором закінчилися більше 7 років тому назад.

Свої зобов»язання перед банком відповідачка виконала, а тому просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Судом встановлено, що 09 листопада 2005 року між Закритим акціонерним товариством «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», та відповідачкою був укладений Кредитний договір, за умовами якого їй був наданий кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку на суму 5000, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19,20% на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, складають Договір, що підтверджується підписом відповідачки в договорі.

При укладенні договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України і укладений між ними договір є договором приєднання.

/а.с.8 - 14 /

Обгрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що на момент звернення до суду існує невиконане відповідачкою зобов»язання за умовами договору в розмірі 979, 49 доларів США.

З точки зору ст.536 ЦК України відсотки є платою за користування чужими коштами.

Виходячи з того, що відповідачка не погашає заборгованість у приведеній вище сумі, розмір процентів за період часу з 31.10.2012 року до 31.10.2015 року становить 1042, 12 дол. США, що в гривневому евіваленті складає 23 864, 55 гр.

Встановлено, що рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 22.10.2015 року, яке набрало законної сили, позивачу відмовлено в позові до відповідачки про стягнення заборгованості в сумі 979, 49 доларів США та нарахованих процентів, пені та штрафів, які утворилися станом на 30.04.2015 року в зв»язку з пропуском ним строку звернення до суду - позовної давності.

Ухвалою суду від 29.02.2016 року провадження в даній справі в частині вимог позивача до 30.04.2015 року було закрито.

Таким чином, предметом розгляду є вимоги позивача про стягнення відсотків за користування кредитними коштами нараховані за період часу з 01 травня 2015 року по 31 жовтня 2015 року.

Так, з укладеного між сторонами договору, оформленого Заявою, вбачається, що строк дії даного договору, а відатак і термін дії картки встановлено до 11/11.

Рішенням суду від 22.10.2015 року встановлено, що останній платіж за умовами укладеного з банком договору відповідач здійснила 04.08.2009 року.

Саме ці обставини стали підставою для відмови позивачу в позові рішенням суду від 22.10.2015 року.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Виходячи з цього, час припинення виконання відповідачкою зобов»язань за умовами укладеного з позивачем договору повторному доказуванню не підлягає.

Статтею 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За положеннями ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Так, зі змісту Договору, укладеного між сторонами, вбачається, що ним порядок погашення кредиту не врегульований.

Умови та правилами надання банківських послуг, додані позивачем до позову, відповідачем не підписані.

Тарифи, на які посилається позивач, якими врегульовано порядок та строки погашення кредиту, позивачем до суду не надано.

Зі змісту договору, укладеного між сторонами, вбачається, що строк його дії встановлений до листопада 2011 року.

Тобто, аналіз вказаних норм матеріального права та умов договору дає підстави для висновку про те, що зобов»язання позичальника перед банком по повернення кредиту та сплаті процентів за користування ним припинилися у строк, встановлений договором.

Умовами укладеного між сторонами договору його автоматична пролонгація не передбачена.

Рішенням суду від 22.10.2015 року встановлено, що зобов»язання за умовами договору відповідач перестала виконувати 04.08.2009 року.

З позовом до суду позивач звернувся в січні 2016 року, тобто більше ніж через 6 років після порушення відповідачем умов договору та більше ніж через чотири роки після закінчення строку дії договору.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом ст.257 ЦК України зальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, поданої представником відповідача заяви про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Крім того, при вирішенні спору суд також враховує наступне.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ч.2 ст.11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За змістом з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За правилами ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Таким чином, законодавством України кожній особі гарантовано та закріплено право на судовий захист своїх прав та вільний вибір способів такого захисту.

В п. 27 постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Представник позивача, не з'явившись до суду, подавши заяву про розгляд справи в його відсутності, будь-яких доказів, які б спростовували твердження представника відповідача в судовому засіданні та надані ним докази, не надав.

В свою чергу твердження відповідача підтверджені належними та допустимими доказами.

За таких обставин суд приходить до висновку про безпідставність вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, ч.1 ст.20, 256, 257, ч. 1 ст. 261, ч. ч. 2-4 ст. 267, 509, 526,ч.1 ст.530, 536, ч.1 ст.598, 631, 1054 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку

для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя