АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 20 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта», треті особи: ОСОБА_3, Дирекція «Автотранспошта» УДППЗ «Укрпошта», приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» (надалі - УДППЗ «Укрпошта») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 06 травня 2014 року на перехресті пр-та Відрадний та вул. Героїв Севастополя, в м. Києві ОСОБА_4, керуючи автомобілем «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2 (власник - УДППЗ «Укрпошта»), порушив п.16.6 ПДР, оскільки не надав дорогу автомобілю «Хонда», д.н. НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_2 Внаслідок ДТП автомобіль позивача отримав механічні пошкодження. Згідно Звіту №93/2 вартість відновлювального ремонту транспортного засобу «Хонда», д.н. НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП складає 321 427 грн. 25 коп. Враховуючи, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_4, а саме «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, належить УДППЗ «Укрпошта», ОСОБА_4 є його працівником, позивач звернувся в суд із вимогою про стягнення з УДППЗ «Укрпошта» шкоду, завдану його транспортному засобу внаслідок ДТП.

Разом з тим, ПАТ СК «Український страховий стандарт», як страховиком цивільно - правової відповідальності власника наземного транспорту «ГАЗ», д.н. НОМЕР_2, було виплачено ОСОБА_2 відшкодування у розмірі 41 000 грн.

За таких обставин позивач просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту та сумою виплаченого відшкодування, а саме 280 427 грн. 25 коп.

Крім того, зазначає, що протиправні дії відповідача спричинили ОСОБА_2 моральну шкоду, яка полягає у сильному стресові, пов'язаним з пошкодженням автомобіля, порушення налагодженого ритму життя, витратах часу для вирішення питання про відшкодування завданої шкоди, яку оцінює у 20000грн. Також, останній вважає, що з відповідача на його користь підлягає стягненню вартість за проведення визначення завданої шкоди, згідно Звітів з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу № 93 від 26 травня 2014 року та № 93/2 від 02 квітня 2015 року, що всього становить 900 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 20 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з УДППЗ «Укрпошта» на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, завдану транспортному засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у сумі 41 292 грн. 16 коп., а також судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 412 грн. 92 коп., витрат на проведення експертизи в розмірі 900 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування всіх обставин справи, оскільки судом першої інстанції не було надано належної оцінки всім доказам, порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Колегія суддів, заслухавши представника позивача, який підтримав апеляційну скаргу, представника відповідача, який просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Встановлено, що 06 травня 2014 року мала місце дорожньо-транспортна пригода на перехресті - Відрадний та вул. Героїв Севастополя в м. Києві, ОСОБА_4, керуючи автомобілем д/з НОМЕР_2, порушив п. 16.6 ПДР, оскільки повертаючи ліворуч не надав дорогу автомобілю «Хонда», д/з НОМЕР_3, під керуванням позивача, внаслідок чого здійснив з ним зіткнення, у результаті якого обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Вина ОСОБА_4. підтверджується постановою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року, якою ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності (т. 1, а.с. 5).

Внаслідок ДТП автомобіль марки «Хонда», який належить позивачу, отримав механічні пошкодження.

02 квітня 2015 року було проведено оцінку вартості матеріального збитку транспортному засобу HONDA ACCORD, н.з. НОМЕР_3, в результаті пошкодження при ДТП.

Так, згідно звіту № 93/2 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу HONDA ACCORD, н.з. НОМЕР_3, в результаті пошкодження при ДТП складає 321 427 грн. 25 коп.(т. 1, а.с. 171-176).

Як вбачається з постанови Солом'янського районного суду м. Києва від 21 травня 2014 року ОСОБА_4 працює водієм ДП «АвтоТрансПошта» УДППЗ «Укрпошта» (т. 1, а.с. 5).

Згідно Довідки про дорожньо-транспортну пригоду № 9383796, транспортний засіб «ГАЗ», д/з НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_4 в момент ДТП, належить «Укрпошта», підприємства, працівником якого являється ОСОБА_4 (т. 1, а.с. 28).

На звернення позивача приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (надалі - ПрАТ «СК» Український страховий стандарт») було виплачено, погоджену з позивачем, суму відшкодування у розмірі 41 000 грн., що не заперечується сторонами по справі.

Таким чином, позивач звернувся з позовом про відшкодування йому УДППЗ «Укрпошта» матеріальної шкоди у розмірі різниці між вартістю відновлювального ремонту та сумою виплачених коштів страховою компанією, а саме 321 427 грн. 25коп. - 41 000 грн. = 280 427 грн. 25 коп.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що в даному випадку відшкодуванню потерпілому підлягає грошова сума, що відповідає саме реальній вартості втраченого майна, а не вартості виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженого КТЗ.

Колегія суддів вважає такі висновки районного суду законними та обґрунтованими.

У відповідності до положень ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

А, отже, судом правильно, беручи до уваги дані звіту судової експертизи № 93/2 від 02 квітня 2015 року з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу ОСОБА_2, проведеної спеціалістом ОСОБА_6, відповідно до якого: ринкова вартість КТЗ на момент пошкодження - 142 796 грн. 52 коп., вартість відновлювального ремонту КТЗ - 321 427 грн. 25 коп., вартість матеріального збитку, завданого власнику - 142 796 грн. 52 коп. (т. 1, а.с. 171-176), - визначено, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача набагато перевищує його вартість на момент пошкодження та відповідно п.30.1 ст.30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб позивача вважається фізично знищеним, а його ремонт є економічно необґрунтованим.

На підставі п.30.2 ст.30 зазначеного Закону, якщо транспортний засіб вважається знищеним (його ремонт є економічно-необгрунтованим), його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди (документально підтверджені).

Вартість аварійно-пошкодженого транспортного засобу після ДТП - це вартість утилізації КТЗ, яка згідно п.п.7.17, 7.18 Методики товарознавчої експертизи та оцінки КТЗ, визначається як сума ринкової вартості технічно справних складників та вартості металобрухту складників, які залишилися.

Тобто, виходячи з того, що спеціалістом ОСОБА_6 не виконувався розрахунок вартості транспортного засобу або його частин після ДТП - утилізаційної вартості КТЗ, а відповідно до Звіту судової експертизи № 21-UTL від 24 листопада 2014 року суб'єктом оціночної діяльності ОСОБА_7 визначено, що утилізаційна вартість транспортного засобу позивача ОСОБА_2 на момент огляду складає 51 504 грн. 36 коп.(т. 1, а.с. 96- 101), то, відповідно, судом першої інстанції правомірно зроблено висновок, що в даному випадку технічно-справні складники пошкодженого транспортного засобу позивача і металобрухт, вартість яких становить 51 504 грн. 36 коп., залишаються у повному розпорядженні власника транспортного засобу ОСОБА_2, а тому вони не є втраченим майном.

Таким чином, з вищенаведеного можна зробити висновок, що судом першої інстанції у відповідності до визначених законом норм розраховано різницю між вартістю транспортного засобу до ДТП та після ДТП, що склала 142 796,52 грн. - 51 504,36 грн. = 91 292,16 грн.

При цьому, районним судом взято до уваги, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована ПрАТ «СК «Український страховий стандарт», а отже, сума страхового відшкодування, яка підлягає виплаті позивачу ПрАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт», відповідно до п.3.2 та п.3.4 Генерального договору надання послуг № 212-152 від 18 травня 2013 року та п. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежується тільки лімітом відповідальності страховика, без відрахування ПДВ та без врахування коефіцієнту фізичного зносу, та повинна становити 50 000 грн.

Проте, виходячи з того, що позивач скористався своїм правом на отримання страхового відшкодування за домовленістю без проведення оцінки ТЗ і замість належних йому 50 000 грн. погодився на отримання від страховика 41 000 грн., районним судом обґрунтовано визначено стягнути різницю між фактичним розміром шкоди (дорівнює різниці між вартістю КТЗ до та після ДТП = 91 292,16 грн.) і страховим відшкодуванням (яке обмежується тільки лімітом відповідальності Страховика): 91 292,16 грн. - 50 000 грн. = 41 292,16 грн.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів визнає безпідставними та необґрунтованими твердження апеляційної скарги про необхідність відшкодування відповідачем реально понесених ОСОБА_2 витрат на відновлення пошкодженого транспортного засобу.

Окрім цього, колегія суддів визнає правомірним висновок суду першої інстанції про неналежність, як доказу, долученого до справи висновку психолога ОСОБА_9 від 16 лютого 2015 року, остільки він не скріплений печаткою й матеріалами справи не підтверджено наявність у даної особи повноважень на проведення психологічних досліджень та визначення розміру моральних збитків.

Разом з тим, з висновками районного суду про відсутність правових підстав до стягнення моральної шкоди погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Відповідно до керівних роз'яснень, які містяться у п.3 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч.1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Встановлено, що наїзд на автомобіль позивача й завдання йому матеріальної шкоди було здійснено внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3, який під час виконання трудових обов'язків, порушивши Правила дорожнього руху, здійснив дане ДТП, тобто його вина є доказаною.

Отже, між діями третьої особи та заподіянням ОСОБА_2 матеріальних збитків вбачається причинно-наслідковий зв'язок.

Обґрунтовуючи позов в частині вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач посилався на те, що внаслідок протиправних дій йому завдано й моральних страждань, які полягають у сильному стресі, викликаному хвилюванням, пов'язаним з пошкодженням автомобіля, неможливістю користування ним для сімейних потреб та витрачанням часу на вирішення інших у зв'язку з цим проблем.

Разом з тим, суд першої інстанції належним чином не врахував обставини справи, зміст позовних вимог, положень ч.1 ст.1167 ЦК України, керівних роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року й прийшов до необґрунтованих висновків про відсутність у справі доказів на підтвердження заявлених ОСОБА_2 вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

З урахуванням характеру та тривалості моральних страждань, заподіяних неправомірними діями працівника відповідача, обставин справи, колегія суддів вважає доведеним заподіяння ОСОБА_2 моральної шкоди, в сумі 1000 грн., а не 20 000грн., як просив позивач, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають частковому задоволенню.

Відмовляючи позивачу в стягненні компенсації витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що судом не вирішувалось питання щодо допуску до участі в розгляді справи адвоката, проте такі висновки районного суду колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Шаповалов та партнери» укладено договір №05-08/14 від 05 серпня 2014 року (а.с.29 т.1).

Відповідно до п.1 цього договору адвокатське бюро «Шаповалов та партнери» приймає на себе зобов'язання по наданню правової допомоги довірителю (ОСОБА_2.).

Відповідно до п.5 додатку №1 до договору «05-08/14 від 05 серпня 2014 року, підтвердженням належного виконання зобов'язання по оплаті вартості робіт ..є прибутковий касовий ордер..(а.с.33 т.1).

Окрім цього, в матеріалах справи міститься розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу (а.с.34 т.1).

Положенням абзацу 2 п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Отже, складання фахівцем у галузі права позовної заяви не пов'язується з обов'язковою його участю в судовому засіданні під час розгляду справи та не виключає право звернення позивача за правовою допомогою.

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації» та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» №4191- VI від 20 грудня 2011 року визначає, що граничний розмір компенсації обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої плати особи, розрахованої відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а отже, складає 1218 грн.

Разом з тим, долучений до справи розрахунок суми гонорару за надану фахівцем у галузі правову допомогу колегія суддів вважає таким, що носить завищений характер.

З урахуванням степеню складності справи, колегія суддів вважає доведеними витрати позивача на правову допомогу за 1 год. попередньої консультації, 1 год. - вивчення та правового аналізу матеріалів справи та 3 год. підготовки процесуальних документів, що разом становить 5 год.

Положеннями Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» не передбачено подачу процесуальних документів у якості правової допомоги, що підлягає до компенсації відповідачем.

За таких обставин, вартість наданої ОСОБА_2 правової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, становить 2436 грн. (487,2*5=2436).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, як постановлене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині необхідно ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди й 2436 грн. - витрат на правову допомогу.

Враховуючи часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, на підставі до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору, в сумі 511 грн. 56коп. (243,6+267,96=511,56).

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 20 листопада 2015 року в частині вимог про відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 1000 грн., витрати на правову допомогу, в сумі 2436 грн., а також судовий збір в сумі 511 грн. 56 коп.

У задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди в іншій частині відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №761/23697/14-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2480/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.