Справа № 175/2917/16-ц
Провадження № 2/175/1174/16
У Х В А Л А

03 серпня 2016 року смт. Слобожанське

Суддя Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області Шабанов А.М. розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, витребування у добросовісного набувача частки житлового будинку та земельної ділянки, скасування у Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав на домоволодіння з закріпленою земельною ділянкою, внесене на підставі договору купівлі-продажу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, витребування у добросовісного набувача частки житлового будинку та земельної ділянки, скасування у Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав на домоволодіння з закріпленою земельною ділянкою, внесене на підставі договору купівлі-продажу.

В розясненні п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 ЦПК.

Якщо заява не відповідає вимогам статей 119, 120 ЦПК або не сплачено судовий збір, суддя відповідно до вимог статті 121 ЦПК постановляє ухвалу, в якій повинні бути зазначені конкретні підстави залишення заяви без руху.

При цьому позивачу необхідно врахувати аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України, зроблений Верховним судом 29.05.2014 року в якому вказано, що право особи, яка вважає себе власником майна, не підлягає захистові шляхом задоволення позову до чергового добросовісного набувача з використанням правового механізму, установленого ст.ст. 215, 216 ЦК.

Згідно правовій позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12, відповідно до ст. 387 ЦК України особа має право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Добросовісне набуття в розумінні ст. 388 ЦК України можливе лише у разі, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком договору, укладеного з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння.

У речово-правових відносинах не застосовується способи захисту прав, встановлені для зобовязальних правовідносин. У речово-правових відносинах захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. У разі, якщо право власності оспорюється або не визнається іншою особою власник майна може предявити позов про визнання його права власності відповідно до ст. 392 ЦК України.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 7 листопада 2012 р. у справі № 6-107цс12, стаття 216 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності правочину. Зокрема, кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Проте, суд касаційної інстанції, підтримавши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій статей 215, 216 ЦК України, не врахував, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

Права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використання правового механізму, установленого статями 215, 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно.

Тобто позивач, заявляючи вимоги про визнання недійсними договорів, обрав неправильний спосіб захисту свого права.

Зазначаю, що позовна вимога про зобовязання скасування у Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав на домоволодіння з закріпленою земельною ділянкою, внесене на підставі договору купівлі-продажу спрямована до субєкта, який не є стороною у справі та не може бути зобов'язаний судом вчиняти будь-які дії.

Крім зазначеного, звертаю увагу позивача, що відповідно до пункту 1 частини 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Тобто вимога про скасування в державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав є повноваженнями органу державної влади і вимоги щодо нього підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства України.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України, позовна заява подана без додержання вимог, викладених в статтях 119, 120 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. 121 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, витребування у добросовісного набувача частки житлового будинку та земельної ділянки, скасування у Державному реєстрі рішення про державну реєстрацію речових прав на домоволодіння з закріпленою земельною ділянкою, внесене на підставі договору купівлі-продажу - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 5 днів з дня отримання копії ухвали.

У разі неусунення вищенаведених недоліків у встановлений строк позовна заява буде визнана неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Шабанов