АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/650/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Марцішевська О.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівЮвшина В. І. , Пономаренка В. В.
при секретаріГончар Л. В.

з участю: адвоката Гончара С.М.,

третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційні скарги представника ОСОБА_8 - Гончара Сергія Миколайовича та представника ТОВ «Кей-Колект» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_7, служба у справах дітей Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Наталія Анатоліївна про визнання правочину недійсним та визнання права власності,

в с т а н о в и л а :

В квітні 2010 року ОСОБА_8 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з договором дарування від 31 липня 2003 року його батько ОСОБА_9 подарував йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

На час укладення договору позивач був малолітнім і не міг самостійно здійснювати свої права, а його батьки не здійснили реєстрацію даного правочину в Черкаському обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації.

Позивач вказує, що не зважаючи на вищевказаний договір дарування, 11.10.2006 року його батько ОСОБА_9 уклав з АКІБ «УкрСиббанк» договір іпотеки щодо даної квартири в цілому. Вказаний правочин укладений з порушенням законодавства та права власності позивача на 1/2 частину квартири.

Тому просить суд: - визнати недійсним договір іпотеки № 25283, укладений 11.10.2006 року між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк» на квартиру АДРЕСА_1;

- визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

20 грудня 2010 року представник Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 листопада 2011 року цивільну справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним та цивільну справу за позовом ОСОБА_8 про визнання правочинну недійсним та визнання права власності об'єднано в одне провадження.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.04.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 10.10.2012 року, договір іпотеки від 11.10.2006 року № 25283, укладений між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк», визнаний недійсним.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 року рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасовані в частині вирішення позову ОСОБА_8 та справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як на підставу скасування судових рішень суд касаційної інстанції вказав на те, що судом не було з'ясовано фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, суд не звернув уваги, що спірна квартира належить на праві власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 по 1/2 частині, не перевірив, чи необхідна була згода ОСОБА_8 для передачі ОСОБА_9 в іпотеку спільної квартири, у своєму рішенні не навів мотивів та норм матеріального права, на підставі яких визнав спірний договір іпотеки недійсним в цілому.

Крім того, визнаючи за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину вказаної квартири, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що таке право власності у позивача виникло на підставі нотаріально посвідченого договору дарування, який є дійсним, й, відповідно, не з'ясував, чи можливе повторне визнання такого права.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2015 року залучено співвідповідачем у справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект».

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року позов ОСОБА_8 задоволено частково.

Вирішено визнати недійсним договір іпотеки від 11 жовтня 2006 року № 25283, укладений між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Веліковою Наталією Анатоліївною.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 - Гончар Сергій Миколайович, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить змінити рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину квартири та ухвалити в цій частині нове, яким визнати за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Кей-Колект», вважаючи рішення суду таким, що ухвалене без повного з'ясування обставин, які мають суттєве значення для вирішення справи, а також з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог щодо визнання іпотечного договору недійсним відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8, суд першої інстанції прийшов до висновку, що в частині передачі в іпотеку належної ОСОБА_9 1/2 частини квартири договір іпотеки підлягає визнанню недійсним з підстав недотриманням вимог ст. 5, 6 Закону України «Про іпотеку», оскільки належна ОСОБА_9 частина квартири не була виділена в натурі, також не здійснювалась державна реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири, суд виходив з того, що оскільки таке право власності у позивача виникло на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 31 липня 2003, який є дійсним, тому відсутні підстави для повторного визнання такого права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення (ч. 2 ст. 16 ЦК України).

Встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 16.12.1993 року органом приватизації Соснівського районного виконавчого комітету м.Черкаси квартира АДРЕСА_1 передана у власність ОСОБА_9 та ОСОБА_11 по 1/2 частині кожному.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року, виданого Третьою Черкаською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_9 набув у власність 1/2 частину квартира АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_11, яка померла 17.11.1999 року (а.с 30).

Відповідно до договору дарування від 31.07.2003 року, посвідченого держаним нотаріусом Третьої Черкаської державної нотаріальної контори Циндою Л.М., ОСОБА_9 подарував ОСОБА_8, від імені якого як законний представник діяла мати ОСОБА_7, 1/2 частки даної квартири, належну дарувальнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.08.2000 року (а.с. 9).

Відповідно до ст. ст. 319, 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Здійснення права власності може бути обмежено або припинено виключно у випадках і в порядку встановленого законом.

11 жовтня 2006 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_9 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 26-28).

Судом встановлено, що 11 серпня 2003 року між ОСОБА_7, яка діяла від свого імені та від імені малолітнього сина ОСОБА_8, та ОСОБА_13 укладено договір міни, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_14, згідно з умовами якого ОСОБА_13 обміняв належну йому на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 на належну ОСОБА_7 та ОСОБА_8 квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 67).

11 червня 2012 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТОВ «Кей-Колект» укладено договір факторингу № 4, згідно з умовами якого останнє набуло всіх прав і обов'язків кредитора за спірним договором іпотеки.

Позивач в заяві ставить вимогу про недійсність договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року, укладеного між ОСОБА_9 та АКБ «УкрСиббанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

В пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз'яснено, що недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Відповідно до ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно частини першої статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.

Згідно із частини першої статті 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Відповідно до ст.177 Сімейного кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації.

Відповідно до статті 6 Закону України "Про іпотеку" (чинної на момент укладення іпотечного договору) майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Слід зауважити, що суд першої інстанції в своєму рішенні вказав на те, що право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 на час укладення договору іпотеки від 11 жовтня 2006 року належало неповнолітньому ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 31 липня 2003 року. Однак при розпорядженні належною неповнолітньому на той час ОСОБА_8 1/2 частиною квартири шляхом передачі в іпотеку ОСОБА_9, в супереч вимогам ст.177 СК України, не отримав дозволу органу опіки і піклування при укладанні оспорюваного договору іпотеки, взагалі, при укладанні оспорюваного правочину приховав факт дарування 1/2 частини ОСОБА_8, діючи в такий спосіб всупереч інтересів неповнолітнього сина. За таких обставин в частині належної позивачу квартири договір іпотеки від 11.10.2006р. підлягає визнанню недійсним на підставі ч.1,6 ст.203 ЦК України, в зв'язку з порушенням права власності позивача на належну йому частку нерухомого майна.

Проте, як вбачається з рішення виконавчого комітету Соснівського районної ради м. Черкаси про згоду на передачу в іпотеку двокімнатної квартири, якою користується малолітній ОСОБА_8, 1992 року народження, така згода була надана ОСОБА_9, ОСОБА_7 на передачу в іпотеку квартиру в АДРЕСА_1 (а.с. 75).

Враховуючи ті обставини, що оскільки належна ОСОБА_9 частина квартири не була виділена в натурі, також не здійснювалася державна реєстрація права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості, колегія вважає, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване і законне рішення про визнання недійсним договору іпотеки № 25283, укладеного 11.10.2006 року між ОСОБА_9 та АКІБ «УкрСиббанк» на квартиру АДРЕСА_1 в зв'язку з недотриманням ст.5, 6 Закону «Про іпотеку».

В частині визнання за позивачем права власності на 1/2 частини квартири, суд першої інстанції також прийшов до обґрунтованого та законного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки таке право власності у позивача виникло на підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 31 липня 2003 року, який є дійсним, тому відсутні підстави для повторного визнання такого права.

Апелянт в скарзі посилається на рішення реєстратора КП «ЧООБТІ» від 03.03.2010 року про відмову і реєстрації права власності ОСОБА_8

Відповідно до Цивільного Кодексу Української РСР, чинного на момент укладення договору дарування від 31.07.2003 року, виникнення права власності на набуте за правочином майно не пов'язувалось з державною реєстрацією такого права.

Відповідно до ст. 243 ЦК Української РСР договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна обдаровуваному.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував та перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази та дав їм належну правову оцінку, що мають юридичне значення для її розгляду і вирішення спору по суті, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та прийняв обґрунтоване і законне судове рішення.

Інші обставини, викладені в апеляційній скарзі, не мають в собі підстав визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування судового рішення і вони не впливають на його законність.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника ОСОБА_8 - Гончара Сергія Миколайовича та представника ТОВ «Кей-Колект» відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», треті особи: ОСОБА_7, служба у справах дітей Черкаської міської ради, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Велікова Наталія Анатоліївна, про визнання правочину недійсним та визнання права власності залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :