Справа № 145/319/15-ц Провадження № 22-ц/772/2246/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4,
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «ОТП Банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою ПАТ «ОТП Банк» на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором ПАТ «ОТП Банк» звернувся в суд 27 лютого 2015 року.

Зазначало, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №СNL-В00/132/2007, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6: 04.07.2007 р. - 21 550,57 швейцарських франків та 05.07.2007р. - 39 043,43 швейцарських франків на строк до 02 липня 2022 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,99% річних.

До кредитного договору вносилися зміни та доповнення наступними угодами: додатковим договором № СNL -В00/132/2007/СНF від 03.07.2007 р.; додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 05.07.2007 р.; додатковим договором №1 від 02.02.2009 р.; додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 02.02.2009 р.; додатковим договором №2 від 18.08.2011 р. були внесені зміни, зокрема, щодо «розміру і валюти кредиту», що визначені в сумі 437 841,81 грн.; встановлений новий розмір плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом, а саме: фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних; додатковим договором №3 від 18.01.2013 р. на період з 18.01.2013 р. до 03.02.2013 р. для розрахунку процентів за користування вирішено використовувати плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних, а на період з 04.02.2013 р. до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних; додатковим договором №4 від 20.01.2014 р. визначено на період з 20.01.2014 р. до 19.06.2014 р. для розрахунку процентів за користування кредитом буде фіксована процентна ставка у розмірі 9,50% річних, а на період з 20.06.2014 р. до повного виконання боргових зобов'язань плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 3 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено договір поруки №SR-В00/132/2007, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань. Згідно з внесеними до договору поруки додатковими договорами №1 від 18.08.2011 р., №2 від 18.01.2013 р., №3 від 20.01.2014 р., поручитель зобовязалась забезпечити виконання боржником зобовязань за вищевказаними додатковими договорами.

Оскільки позичальник та поручитель не виконують зобовязання добровільно, позивач, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 15 грудня 2015 року, просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором станом на 11 листопада 2015 року у розмірі 452 200 грн. 75 коп., з яких 398 290 грн. 53 коп. тіло кредиту, 53 910 грн. 22 коп. відсотки.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року позов ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_6 задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 452 200 грн. 75 коп. та 4 872 грн. судового збору.

У задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду змінити, стягнувши солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитним договором станом на 11 листопада 2015 року у розмірі 452 200 грн. 75 коп. та понесені судові витрати.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказано на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому він просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

У судовому засіданні представником ОСОБА_6 подано заяву останнього про відмову від поданої апеляційної скарги.

Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 23 серпня 2016 року заву ОСОБА_6 про відмову від поданої апеляційної скарги задоволено. Прийнято відмову від апеляційної скарги ОСОБА_6, а апеляційне провадження закрито.

У судовому засіданні представник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 заперечував доводи апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк» через їх безпідставність та просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги ПАТ «ОТП Банк», колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ПАТ «ОТП Банк» підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Відповідно частинам 1 та 2 статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду, в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат законним і обґрунтованим визнати не можна, оскільки суд не виконав всі вимоги цивільного судочинства та допустив неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується сторонами, що 03 липня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір №СNL-В00/132/2007, відповідно до якого банк надав ОСОБА_6 4 липня 2007 року 21 550,57 швейцарських франків та 5 липня 2007 року 39 043,43 швейцарських франків на строк до 02 липня 2022 року з встановленою плаваючою відсотковою ставкою у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 3,99% річних.

Встановлено також, що до кредитного договору вносилися зміни та доповнення наступними угодами: додатковим договором № СNL -В00/132/2007/СНF від 03.07.2007 р.; додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 05.07.2007 р.; додатковим договором №1 від 02.02.2009 р.; додатковим договором № СNL -В00/132/2007/1 від 02.02.2009 р.; додатковим договором №2 від 18.08.2011 р. Були внесені зміни, зокрема, щодо «розміру і валюти кредиту», що визначені в сумі 437 841,81 грн.; встановлений новий розмір плаваючої відсоткової ставки за користування кредитом, а саме: фіксований відсоток +FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних.

Додатковим договором №3 від 18.01.2013 р. на період з 18.01.2013 р. до 03.02.2013 р. для розрахунку процентів за користування кредитом вирішено використовувати плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований відсоток + FIDR, де фіксований відсоток становить 0,49% річних, а на період з 04.02.2013 р. до повного виконання боргових зобов'язань - плаваючу процентну ставку у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних.

Додатковим договором №4 від 20.01.2014 р. визначено на період з 20.01.2014 р. до 19.06.2014 р. для розрахунку процентів за користування кредитом буде фіксована процентна ставка у розмірі 9,50% річних, а на період з 20.06.2014 р. до повного виконання боргових зобов'язань плаваюча процентна ставка у розмірі: фіксований процент + FIDR, де фіксований процент становить 0,71% річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6 між позивачем та ОСОБА_7 3 липня 2007 року укладено договір поруки №SR-В00/132/2007, відповідно до умов якого, поручитель зобов'язалась відповідати за повне та своєчасне виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, в повному обсязі таких зобов'язань.

До цього договору поруки було укладено додаткові договори №1 від 18.08.2011 р., №2 від 18.01.2013 р., №3 від 20.01.2014 р., відповідно до яких поручитель зобовязалась забезпечити виконання боржником зобовязань за вказаними вище додатковими договорами.

Судом першої інстанції також встановлено і не заперечується сторонами, що 20 листопада 2014 року позивачем було направлено ОСОБА_6 досудову вимогу про дострокове виконання забовязань за кредитним договором в повному обсязі протягом 30 календарних днів з дати відправлення позивачем цієї вимоги.

Відповідно до п.1.9.1 кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боржником зобовязань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та інших зобовязань за цим договором (в тому числі, але не виключно, встановлених п.2.3.7 та ст.3 цього договору) та /або умов договору іпотеки, та/або умов договору поруки. При цьому, виконання боргових зобовязань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_6 забовязання за кредитним договором належним чином не виконував через що виникла заборгованість, яка станом на 11 листопада 2015 року становила 452 200 грн. 75 коп. з яких: 398 290 грн. 53 коп. тіло кредиту, 53 910 грн. 22 коп. відсотки.

Вирішуючи спір та задовольняючи вимоги ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд виходив з того, що ОСОБА_6 свої зобовязання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Оскільки рішення суду в цій частині не оскаржується, то відповідно до вимог статті 303 ЦПК України, колегія суддів не перевіряє законність та обґрунтованість рішення в цій частині. Неправильного застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення суду у вказаній частині, колегією суддів не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» в частині вимог до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд, як це вбачається із змісту рішення суду, виходив з того, що правових підстав для задоволення вимог до ОСОБА_7 немає, оскільки судом встановлено, що відповідно до встановлених обставин справи та у відповідності до вимог частини 4 статті 559 ЦК України порука припинена.

Проте, такий висновок суду є помилковим, оскільки судом неправильно обраховано шестимісячний строк у межах якого позивач мав заявити вимогу в суд про стягнення з поручителя боргу, а отже судом неправильно застосовано норму матеріального права до встановлених обставин.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з положенням частини 1 статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За правилом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Із наданої суду копії Досудової вимоги про виконання зобовязання ПАТ «ОТП Банк» від 20 листопада 2014 року адресованої ОСОБА_6 (т.2 а.с.8) вбачається, що до останнього заявлено вимогу про дострокове повернення кредиту та відсотків за користування ним через невиконання зобовязань по кредитному договору. Зазначено, що впродовж 30 календарних днів з дати відправлення банком цієї вимоги ОСОБА_6 необхідно сплатити суму кредиту 406 803 грн. 74 коп., суму процентів за користування кредитом 22 886 грн. 61 коп., пеню 26 332 грн. 70 коп.

Отже, кредитор змінив строк виконання основного зобовязання позичальником, а отже, відповідно до положення частини 4 статті 559 ЦК України, протягом шести місяців з цієї дати кредитор мав звернутися в суд з вимогою до поручителя про стягнення боргу за кредитним договором відповідно до зобов'язання за договором поруки.

Звернувшись із зазначеним позовом 27 лютого 2015 року (т.1 а.с.90) ПАТ «ОТП Банк» шестимісячний строк для звернення з вимогою до поручителя про виконання зобовязання за договором поруки не пропустив, оскільки цей строк закінчився 20 травня 2015 року і порука відповідно не припинилась.

Виходячи із зазначеного вище висновки суду першої інстанції щодо припинення поруки через пропуск позивачем шестимісячного строку звернення до суду з позовом, установленого частиною 4 статті 559 ЦК України є безпідставним.

Невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права відповідно до правил пунктів 3 та 4 частини 1 статті 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Отже, в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 рішення суду слід скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до умов укладеного Договору поруки та відповідно до положення частини 1 статті 553 ЦК України, вимог статей 526, 541, 554 цього Кодексу.

Заборгованість за кредитним договором №СNL-B00/132/2007 від 03 липня 2007 року у розмірі 452 200 грн. 75 коп., з яких: 398 290 грн. 53 коп. тіло кредиту, 53 910 грн. 22 коп. відсотки, на користь ПАТ «ОТП Банк» слід стягнути з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6

У звязку із скасуванням рішення у цій частині слід скасувати також рішення і в частині розподілу судових витрат. Слід ухвалити нове рішення в цій частині про стягнення судових витрат з відповідачів в рівних частках з кожного, оскільки законом солідарного обовязку по оплаті судового збору не передбачено.

Слід стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на користь ПАТ «ОТП Банк» по 2 436 грн. судових витрат за подачу позовної заяви у суді першої інстанції з кожного.

У решті рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням вимог закону.

Не можна визнати такими, що дають підстави для висновку про припинення поруки доводи представника ОСОБА_7 ОСОБА_8 про те, що позивачем було направлено ОСОБА_6 досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором раніше ніж 20 листопада 2014 року, а саме 5 серпня 2013 року (вих. №22-2/814440), через що порука припинилась 6 квітня 2014 року.

Судом встановлено і не заперечується сторонами у справі, що після направлення ОСОБА_6 досудової вимоги 5 серпня 2013 року (вих. №22-2/814440) про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором, між ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 20 січня 2014 року було укладено Додатковий договір №3 до Договору поруки №SR-В00/132/2007 від 3 липня 2007 року, а тому вказана досудова вимога від 5 серпня 2013 року втратила правове значення для обрахунку шестимісячного строку на звернення з позовом в суд.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що шестимісячний строк слід обраховувати від дня зміни кредитором строку виконання основного зобов'язання позичальником який визначений кредитором у досудовій вимозі від 20 листопада 2014 року про дострокове виконання зобов'язання за кредитним договором. Оскільки у вимозі вказано строк виконання зобов'язання - впродовж 30 днів з дати направлення вимоги, то початком обрахунку шестимісячного строку для звернення з позовом є 21 січня 2015 року, а останнім днем цього строку є 20 травня 2015 року.

Щодо доводів про збільшення позивачем розміру платежу з 336,64 до 606 швейцарських франків та збільшення процентів з 8,49% до 9,49 %, які на думку представника ОСОБА_7 не погоджувалися з поручителем, що на його думку є підставою для припинення поруки, відповідно до частини 1 статті 559 ЦК України, то такі обставини предметом розгляду у суді першої інстанції не були. Про вказані у суді апеляційної інстанції представником ОСОБА_7 обставини, як самостійні від інших підстави припинення поруки, відповідачі чи їх представники у суді першої інстанції не заявляли, а тому й в силу положень статей 10, 11 ЦПК України не досліджувались.

В силу вимог частини 1 статті 303 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлене них у суді першої інстанції, а тому вказані представником доводи не можуть бути підставою для ухвалення судового рішення на користь поручителя ОСОБА_7

Відповідно до вимог частин 1 та 5 статті 88 ЦПК України з ОСОБА_7 слід стягнути на користь ПАТ «ОТП Банк» 5 359 грн. витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги (а.с.32 том 2).

Відповідно до вимог частини 2 статті 82 ЦПК України з ОСОБА_6 підлягає стягненню судовий збір відстрочений ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 24 червня 2016 року у розмірі 5359 грн. 20 коп. на рахунок : Отримувач : УДКСУ у м. Вінниці (м.Вінниця), 2203001 КОД Банк ГУ ДКСУ у Вінницькій області МФО: 802015 №0002.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ч.1 п.3, 4, 313, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 12 травня 2016 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6 та в частині стягнення судових витрат скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» в частині вимог до ОСОБА_7 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Заборгованість за кредитним договором №СNL-B00/132/2007 від 03 липня 2007 року у розмірі 452 200 (чотириста пятдесят дві тисячі двісті) грн. 75 коп., з них: заборгованість по кредиту 398 290 грн. 53 коп., заборгованість по відсоткам 53 910 грн. 22 коп. на користь Публічного акціонерного банку «ОТП Банк» стягнути з ОСОБА_7 солідарно з ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» по 2 436 (дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. судових витрат понесених по оплаті судового збору у суді першої інстанції з кожного.

У решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» 5 359 (пять тисяч триста пятдесят девять) грн 20 коп. витрат по оплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

Стягнути з ОСОБА_6 відстрочений ухвалою судді Апеляційного суду Вінницької області від 24 червня 2016 року судовий збір у розмірі 5359 грн. 20 коп. на рахунок : Отримувач : УДКСУ у м. Вінниці (м.Вінниця), 2203001 КОД Банк ГУ ДКСУ у Вінницькій області МФО: 802015 №0002.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук