Справа № 161/1846/16-ц
Провадження № 2/161/1504/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

14 березня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Кихтюка Р.М.,

при секретарі Козак О.А.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Свій позов мотивує тим, що 02.09.2015 року позичив ОСОБА_2 кошти в сумі 4500 грн. з умовою їх повернення до 05.05.2016 року, про що уклали відповідний договір, за умовами якого остання зобовязувалась повертати позику рівними частинами по 500 грн. щомісяця.

Вказує, що відповідач свої зобовязання щодо повернення коштів належним чином не виконувала, повернула лише 200 грн. боргу.

На даний час решта коштів не повернута, на неодноразові звернення з цього приводу остання не реагує.

А тому, просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 13285,00 грн., з яких: 4200 грн. основна сума боргу та 9085 грн. пеня, а також судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги уточнив, вказав, що йому повернуто 300 грн. боргу. В решті позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74, ч. 3 ст. 76 ЦПК України. Будь-яких належних доказів про поважність причини неявки до суду не представила. А тому суд, зі згоди позивача, ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Судом встановлено, що 02.09.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого остання отримала кошти в сумі 4500 грн., з умовою їх повернення рівними частинами по 500 грн. щомісяця до 05.05.2016 року (а.с. 5).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

В судовому засіданні встановлено, що до дня звернення позивача в суд відповідач не повернула позивачу борг, чим порушила вимоги ст. 1049 Цивільного кодексу України та зобовязання по вищевказаному договору.

Відповідно до ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Частиною 2 ст. 625 УК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом з тим, п. 6 договору позики передбачено, що в разі прострочення повернення чергової частини позики позикодавець має право дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також вправі нараховувати пеню в розмірі 5% від несплаченої суми за кожен день прострочення.

Таким чином, оцінивши зібрані і дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач свої зобовязання належним чином не виконала, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення та з ОСОБА_2 слід стягнути на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 4200 грн., а також пеню.

При цьому, суд вважає, що нарахований розмір пені значно перевищує основну суму боргу, а тому у відповідності до ст. 551 ч. 3 ЦК України, його слід зменшити та стягнути в сумі 4200 грн.

Крім цього, ч. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 551,20 грн. сплаченого судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 79, 84, 88, 209, 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 1046-1050 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики в сумі 8400 (вісім тисяч чотириста) грн. та 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Луцького міськрайонного суду Р.М.Кихтюк