АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 534/1391/14-ц Номер провадження 22-ц/786/2262/16Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.,

при секретарі Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2014 року позивач ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Провідна" (далі - ПрАТ СК «Провідна») про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В позовній заяві позивач посилався на те, що з вини водія ОСОБА_2, 21 травня 2011 року сталася ДТП, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості. Цивільна відповідальність ОСОБА_2 застрахована у ПрАТ СК "Провідна".

У позові ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачів: ПрАТ СК «Провідна» моральну шкоду в розмірі 5000 грн., з відповідача ОСОБА_2 моральну шкоду, у зв'язку з ДТП, яка сталася 21.05.2011 року у розмірі 15 000 грн.

В березні 2016 року ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги та остаточно просив стягнути з ПрАТ СК «Провідна» на його користь матеріальну шкоду, завдану у зв'язку із стійкою втратою працездатності в розмір 11292 грн. та відшкодувати моральну шкоду у розмірі 5000 грн., з відповідача ОСОБА_2 просив стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. (а.с.187), а також стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 травня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ СК «Провідна» на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 2550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 7450 грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Стягнуто на користь держави судовий збір з ПрАТ СК «Провідна» у розмірі 62,12 грн. та з ОСОБА_2 у розмірі 181,48 грн.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, який його оскаржив, просив скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити, оскільки вважає, що рішення суду в цій частині прийнято із порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Оскільки рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_3 до ПрАТ СК «Провідна» та відмови у задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 не оскаржується, із урахуванням положень ч. 2 ст. 11, ч.1 ст. 303 ЦПК України, у суду апеляційної інстанції підстави для перегляду рішення у частині, що не оскаржується - відсутні.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав, просить її задовольнити.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно із ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.1 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За правилами ч.2 ст.1188 ЦК України, якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Частиною 1 ст. 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою статті 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до п.22.3. ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час ДТП), потерпілому відшкодовується також моральна шкода, передбачена пунктами 1, 2 частини другої статті 23 Цивільного кодексу України. Така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі відповідно до вимог статті 23 Цивільного кодексу України. При цьому страховик відшкодовує не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеного у пункті 9.3 статті 9 цього Закону. Різницю між сумою відшкодування, визначеною судом, та сумою, яка має бути відшкодована страховиком, сплачує особа, яку визнано винною у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п.9.3. ст.9 Закону (в редакції, чинній на час укладення договору страхування), обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну життю та здоров'ю потерпілих, становить 51000 гривень на одного потерпілого.

У п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» викладена правова позиція, у якій зазначено, що відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, що набрав законної сили, або постанову суду у справі про адміністративне правопорушення, цей вирок або постанова обов'язкові для суду лише з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тому, розглядаючи позов, який випливає з кримінальної справи чи зі справи про адміністративне правопорушення, суд не вправі обговорювати вину відповідача, а може вирішувати питання лише про розмір відшкодування. Інші прийняті в рамках кримінальної справи чи справи про адміністративне правопорушення постанови оцінюються судом згідно з положеннями статті 212 ЦПК України.

Як вбачається із матеріалів справи та не заперечувалося сторонами 21 травня 2011 року на вул. Миру в м. Комсомольську Полтавської області сталася ДТП за участю автомобіля «GEЕLY», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_2 та мотоцикла «HONDA», без номерного знаку, під керуванням ОСОБА_4, який в якості пасажира перевозив ОСОБА_5

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир мотоцикла ОСОБА_5 отримав тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

Згідно довідки МСЕК №0209001 від 25 квітня 2012 року ОСОБА_5 встановлено третю групу інвалідності строком до 01 травня 2013 року (а.с.66).

Згідно вироку Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 лютого 2012 року ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, з іспитовим строком на 2 роки. Зазначеним вироком задоволено цивільний позов ОСОБА_5 та стягнуто на його користь із засудженого ОСОБА_4 відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Постановою Комсомольського міського суду Полтавської області від 10 лютого 2012 року звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності і провадження по справі за ч.1 ст.286 КК України закрито на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році». Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди залишений без розгляду.

Вказаними судовими рішеннями було встановлено порушення вимог Правил дорожнього руху України водіями як ОСОБА_4, так і ОСОБА_2 Зазначені вирок і постанова набрали законної сили.

На час вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобіля «GEЕLY», державний номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «СК «Провідна», що доводиться полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серії АА №4721452.

Також з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 уже звертався в суд з позовом до ОСОБА_2, ПрАТ «СК «Провідна» про визначення відсоткового значення ступеня вини та відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої ДТП.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 09 квітня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено та зазначено, що вимога ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди є передчасною, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу на час скоєння ДТП була застрахована, а тому ОСОБА_5 повинен був звернутися до ПрАТ «СК «Провідна» в порядку, визначеному Законом.

Згідно листа ПрАТ СК «Провідна» №17-05/6431 від 18 червня 2014 року, позивачу відмовлено у відшкодуванні моральної шкоди з посиланням на те, що така шкода відшкодовується у встановленому судом розмірі.

Враховуючи, що внаслідок скоєної ДТП позивачу ОСОБА_5 завдано тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, факт заподіяння моральної шкоди є доведеним і очевидним, оскільки є наслідком протиправних дій також з боку обвинуваченого ОСОБА_2, місцевий суд визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди та виходячи із засад розумності та справедливості, вірно визначив розмір такої шкоди у сумі 25 000 грн.

При цьому, обґрунтованим є висновок суду про стягнення з ОСОБА_2 7450 грн. у відшкодування завданої моральної шкоди, тобто решти, з урахуванням стягнення 2550 грн. моральної шкоди з страхової компанії (ліміт відповідальності) та 10 000 грн. з водія ОСОБА_4 згідно вироку суду (25000 - 10000 - 2550).

Доводи апелянта щодо недоведеності розміру стягнутої моральної шкоди не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки місцевий суд виходив з розумності, виваженості, справедливості, надав оцінку характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, врахував стан його здоров'я, завдання фізичного болю, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, а також отримання тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості та встановлення ОСОБА_5 третьої групи інвалідності.

Зокрема, у п.п. 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) викладено правову позицію, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується доводів ОСОБА_2 про те, що він сплачував кошти на лікування ОСОБА_5, слід зазначити, що відшкодування збитків, пов'язаних з ушкодженням здоров'я потерпілого, не може бути підставою для звільнення винної особи від відшкодування моральної шкоди, діями якої вона була завдана.

Безпідставними є також посилання ОСОБА_2 на положення ч.4 ст. 1193 ЦК України щодо зменшення розміру відшкодування шкоди з урахуванням матеріального становища особи, яка її завдала.

Так, згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засіданні, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Згідно із ч. 2 ст. 131 ЦПК України докази, подані з порушеннями вимог, встановлених частиною першої цією статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подані несвоєчасно з поважних причин.

При розгляді справи судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем ОСОБА_6 не надано суду будь-яких переконливих доказів на підтвердження тяжкого або скрутного матеріального стану, які б давали підстави для застосування положень ч. 4 ст. 1193 ЦК України.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи ухвалив рішення, яке є справедливим та законним.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді: О.О. Панченко

О.В. Прядкіна

Згідно оригіналу В.П. Пікуль