АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
СПровадження 22ц/790/5184/16 Головуючий 1 інст. Єлізаров І.Є.
Справа № 643/4822/16-ц Доповідач - Хорошевський О.М.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.

суддів: Кіся П.В.,

ОСОБА_1

за участю секретаря - Гончар А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа державний нотаріус Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 25 травня 2013 року померла його дружина ОСОБА_5. Після смерті дружини ОСОБА_2 звертався до нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право на спадщину, але йому було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з відсутністю у нього правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 (Уборевича) міста Харкова, яку позивач разом із дружиною придбав у шлюбі через членство у житлово-будівельному кооперативі.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 8 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 4 лютого 2015 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частини вказаної квартири в порядку поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

29.10.2004 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом 11-ї ХДНК ОСОБА_4, реєстровий номер 11836, відповідно до якого ОСОБА_5 належну їй квартиру АДРЕСА_2 заповіла ОСОБА_3 Позивач вважає, що заповіт не відповідає вимогам закону, так як його померла дружина розпорядилась майном, що належить на праві спільної сумісної власності та правочин вчинено від імені ОСОБА_5, а прізвище дружини позивача «ОСОБА_6І.», відповідно до запису в її паспорті. Вказані обставини не були перевірені нотаріусом при посвідченні заповіту, у звязку з чим позивач вважає заповіт посвідчений з порушеннями норм закону, у звязку з чим звернувся до суду з позовом та просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 посвідчений 29.10.2004 року державним нотаріусом 11-ї ХДНК ОСОБА_7, реєстровий номер 1-1836.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22.06.2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення по справі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дружина заповіла належну їм на праві спільної сумісної власності квартиру донці, що є порушенням його прав.

Посилається на ч. 1 ст. 319 ЦК України згідно якої, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Вважає, що його померла дружина розпорядилась на випадок смерті належною їм на праві спільної сумісної власності квартирою в повному обсязі, без урахування його частки, скориставшись тим, що спірна квартира була зареєстрована за нею, тобто всупереч вимогам закону охопила заповітом майнові права які їй не належали.

Таким чином, вважає що спірний заповіт не відповідає вимогам Закону, що є підставою для визнання його недійсним.

Переглядаючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені в суді першої інстанції судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено недійсність оспорюваного заповіту.

Судова колегія з таким висновком погоджується оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для визнання заповіту недійним передбачені ст. 1257 ЦК України.

Будь-яких доказів на підтвердження наявності таких підстав позивачем надано не було.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами що право власності на АДРЕСА_3 було зареєстровано за ОСОБА_5

Зміст та форма оспорюваного заповіту відповідають вимогам щодо його складання.

Таким чином будь-яких сумнівів щодо відповідності волевиявлення ОСОБА_5 її волі зробити розпорядження на випадок своєї смерті на користь доньки ОСОБА_3 у судової колегії не виникає.

Обсяг спадкового майна визначено спадкодавцем на свій розсуд.

Ті обставини, що АДРЕСА_3 була обєктом спільної сумісної власності подружжя і у позивача було право на обовязкову частку встановлені відповідними судовими рішеннями на підставі чого частка ОСОБА_3 у спадковому майні змінена.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують судова колегія з урахуванням правил ч. 1 ст. 308 ЦПК України не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - О.М. Хорошевський

Судді - П.В. Кісь

ОСОБА_1