Номер провадження: 22-ц/785/3937/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_2,

при секретарі: Томашевській К.В.,

за участю: представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника третьої особи, Одеської міської ради ОСОБА_5, та третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлового управління фірми «Ренесанс ЛТД-92» (дочірнє підприємство) на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року за позовом Житлового управління фірми «Ренесанс ЛТД-92 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог, щодо предмету спору, Одеська міська рада, Комунальне підприємство Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський», ОСОБА_6, про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території,

в с т а н о в и л а:

24 листопада 2014 року Житлове управління фірми «Ренесанс ЛТД-92» (дочірнє підприємство), далі ЖУФ «Ренесанс ЛТД-92», звернулося до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, вона споживає житлово-комунальні послуги, що надавались ЖУФ «Ренесанс ЛТД-92», але неналежно виконує зобовязання щодо сплати послуг з утримання будинку та прибудинкової території щомісячно не пізніше 10 числа місця, що настає за розрахунковим періодом. Станом на 08 листопада 2014 року сума заборгованості за особовим рахунком відповідача складає 2991,64 грн. Позов непредявлений своєчасно та строк пропущений з поважних причин у звязку з відсутністю коштів для сплати судового збору через несвоєчасну сплату спожитих житлово-комунальних послуг.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 15, 16, 267, 525, 526, 625 ЦК України, позивач ЖУФ «Ренесанс ЛТД-92» просив суд позов задовольнити та стягнути судові витрати (т.1, а.с. 1-2).

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 проти позову заперечували і в своїх усних та письмових проясненнях зазначали, що позивачем не надано суду доказів укладання договору чи досягнення згоди щодо істотних умов відносно надання житлово-комунальних послуг. Послуга з утримання будинку та прибудинкової території в цілому не надається, про що свідчить незадовільний стан будинку та прибудинкової території та внутрішньобудинкових мереж, необхідні ремонтні роботи, прибирання будинку та прибудинкової території вона здійснює самостійно. Розмір нарахування заборгованості не обґрунтований, рахунки не наведені, встановити дійсний розмір заборгованості неможливо. Вона є учасником війни та має пільги на сплату житлово-комунальних послуг, встановлені законом, але це не враховано позивачем. Будинок №21 по вул. Преображенській в м. Одесі є аварійним та непридатним для проживання, що підтверджується відповіддю Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 грудня 2014 року №3-19/2. Крім того, відповідачка вважає, що позивач пропустив без поважних причин строк на предявлення позову. Підприємство позивача це є фірми, які відносяться до бізнесмена ОСОБА_7, завдяки яким будинок спеціально руйнують, повністю вибиті вікна на 1 поверсі, відключене центральне теплопостачання. На теперішній час будинок переданий до КП «ЖКС «Порто- Франківський» проте робітники позивача не допускають двірників комунального підприємства до прибирання у будинку №21. З цих підстав відповідачка та її представник просили суд у задоволенні позову відмовити (т.1, а.с. 53-54).

Представник третьої особи Одеської міської ради - ОСОБА_8, заперечував проти задоволення позову ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92, та у своїх усних та письмових поясненнях зазначав, що позивач не є балансоутримувачем житлового будинку № 21 по вул. Преображенській в м. Одесі, оскільки рішенням господарського Одеської області від 10 квітня 2015 року по справі №916/448/15-г за позовом ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання продовжити строку дії договору на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11 березня 2004 року шляхом укладання додаткової угоди, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 червня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено у звязку з тим, що вказаний договір від 11 березня 2004 року визнаний нікчемним. З цих же підстав рішенням Господарського суду Одеської області від 23 червня 2015 року по справі №916/1548/15-г за позовом ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, від 11 березня 2004 року, відмовлено у позові. Відповідач ОСОБА_3 проживає у будинку №21 виконавцем житлово-комунальних послуг у якому є Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський». 28 серпня 2014 року виконкомом Одеської міської ради прийнято рішення №200 «Про впорядкування питання надання житлово-комунальних послуг у житловому та нежитловому фондах, що належать до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_8, розташованих у Приморському районі» вирішено закріпити за КП «ЖКС «Порто-Франківський» на праві господарського відання майно згідно з переліком, утому числі Будинок №21 по вул. Преображенській в м. Одесі. Однак позивач ухиляється від передачі майна для обслуговування КП «ЖКС «Порто-Франківський». Вводить в оману мешканців щодо у наявності у нього права управляти відповідним житловим та фактично стягує у них кошти без законних підстав (т.1, а.с. 186-188).

Представники третіх осіб Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та КП «ЖКС «Порто-Франківський» у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Залучена в якості третьої особи ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти вимог ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92, вважає їх необґрунтованими та зазначила, що позивач вводить суд в оману, оскільки відмовляється укладати відповідні договори з мешканцями будинків, ніколи не був балансоутримувачем будинку у Приморському районі, жодних житлово-комунальних послуг не надав.

Рішенням суду першої інстанції позов у задоволені позову відмовлено (т.2, а.с. 66-72).

В апеляційній скарзі позивач ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, (т.2, а.с. 102-104).

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивача, ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92, пояснення на апеляцію представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника третьої особи, Одеської міської ради ОСОБА_5, та третьої особи ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні-послуги» та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі Правил) затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14 січня 2009 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

виконавець - суб'єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

виробник - суб'єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги;

власник приміщення, будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - власник) - фізична або юридична особа, якій належить право володіння, користування та розпоряджання приміщенням, будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд, зареєстроване у встановленому законом порядку;

внутрішньобудинкові системи - мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку, споруди.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачці ОСОБА_3 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, вона є учасником війни та має відповідні пільги встановлені законодавством України для ветеранів, що підтверджується посвідченням серія В-ІІ №074133 від 06 серпня 1997 року (т.1, а.с. 184).

Згідно із розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 03 листопада 2006 року №2758 будинок №21 по вул. Преображенській в м. Одесі є аварійним та непридатним для проживання, що підтверджується відповіддю Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 02 грудня 2014 року №3-19/2 (т.1, а.с. 62).

З 01 січня 2014 року балансоутримувачем та виконавцем житлово-комунальних послуг у будинку №21, де проживає відповідач ОСОБА_3, є Комунальне підприємство «Житлово-комунальний сервіс «Порто-Франківський» (т.1, а.с. 173-179).

Згідно із Статутом ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 (дочірнє підприємство), затвердженого загальним зборами засновників Малого підприємства фірми «Ренесанс» ЛТД у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю від 07 вересня 2005 року (протокол №10), зареєстровано Державним реєстратором виконкому Одеської міської ради від 13 вересня 2005 року, номер запису 1008510, метою діяльності підприємства є одержання прибутку від господарської діяльності з утримання та експлуатації житлового та нежитлового фонду, розташованого в Приморського районі м. Одеси (п.2.1. Статуту). З 16 серпня 2010 року засновником підприємства є Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-92» (п.4.1. Статуту) т. 2, а.с. 26-43.

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 20.10.1994 року було зареєстровано Житлове управління фірми «Ренесанс» ЛТД-92 (Дочірнє підприємство), (т.1, а.с.11).

Виконавчим комітетом Одеської міської ради народних депутатів 17.07.1994 року ухвалено рішення № 922 «Про передачу функцій управління експлуатацією та утриманням житлового фонду ЖЕУ-32 Центрального району Управління житлово-комунального господарства», за яким вирішено до 01.08.1994 року провести передачу основних та оборотних коштів, а також житлові будинки та нежилі приміщення, включених у проведення експерименту, які знаходяться на балансі ЖЕО Центрального району, на баланс Управляння ЖКГ станом на 01.07.1994 року. Відповідно до п. 3 рішення уповноважено Управління житлово-комунального господарства від імені виконкому Одеської міської ради укласти договір про передачу функцій управління експлуатацією та утриманням жилого фонду ЖЕУ-32 з Малим підприємством. «Ренесанс-92» (т.1,а.с. 12).

Головою Одеської міської ради винесено розпорядження № 93-01р від 16.02.2000 р. «Про передачу жилих будинків, що знаходяться в управлінні ЖУ «Ренесанс-ЛТД» на баланс ЖЕО Центрального району».

11.03.2004р. між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та малим підприємством фірмою «Ренесанс-92 ЛТД» (правонаступником якого є ТОВ «Ренесанс-92 ЛТД» згідно п.1.1 Статуту та розподільчого балансу від 12.08.2010р.) було укладено договір на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, предметом якого є управління, експлуатація жилим та нежилим фондом (дома, будівлі, споруди, приміщення), що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси та розташований у Приморському районі м. Одеси у межах вулиць, згідно переліку - дислокації домів (Майно) (Додаток №1) та характеристикою споруд (Додаток №2), які є невід'ємною частиною цього договору на строк 10 років з 01.01.2004р. до 01.01.2014р.. Факт укладання зазначеного договору встановлено з пояснень сторін та рішення господарського суду Одеської області від 23.06.2015р. і рішення господарського суду Одеської області від 10.04.2015р.

Так, рішенням господарського Одеської області від 10 квітня 2015 року по справі №916/448/15-г за позовом ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про зобовязання продовжити строку дії договору на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, від 11 березня 2004 року шляхом укладання додаткової угоди, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного господарського суду від 18 червня 2015 року та постановою Вищого господарського суду України від 09 вересня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено у звязку з тим, що вказаний договір від 11 березня 2004 року є нікчемним (т.1, а.с. 197-201, 202-207, 208-213).

З цих же підстав рішенням Господарського суду Одеської області від 23 червня 2015 року по справі №916/1548/15-г за позовом ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання договору на управління жилим та нежилим фондом, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, від 11 березня 2004 року, відмовлено у позові.

28 серпня 2014 року виконкомом Одеської міської ради прийнято рішення №200 «Про впорядкування питання надання житлово-комунальних послуг у житловому та нежитловому фондах, що належать до комунальної власності територіальної громади міста ОСОБА_8, розташованих у Приморському районі», яким вирішено закріпити за КП «ЖКС «Порто-Франківський» на праві господарського відання майно згідно з переліком, утому числі будинок №21 по вул. Преображенській в м. Одесі. Однак позивач ухиляється від передачі майна для обслуговування КП «ЖКС «Порто-Франківський».

Вирішуючи спір, господарські суди виходили з того, що, оскільки Договір на управління жилим та нежилим фондом, укладений 11.03.2004р. між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та малим підприємством фірмою «Ренесанс-92 ЛТД» (правонаступником якого є ТОВ «Ренесанс-92 ЛТД»), нотаріально не посвідчувався і не було здійснено його державну реєстрацію, вказаний правочин згідно із ч. 2 ст.215, ч. 1 ст. ст. 216, 640, ст. 220, ч. 2 ст. 1031 ЦК України є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків, а тому і не може регулювати відносини сторін або бути пролонгованим.

28.10.2008 року виконавчим комітетом Одеської міської ради прийнято рішення №1212 «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29.07.2008 року № 924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу м. Одеси» та від 21.08.2008 року №970 «Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста на оплату житлово-комунальних послуг та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкових територій» (т.2, а.с.2-13).

Згідно даного рішення, вирішено додатки до рішень №924 від 29.07.2008 року та № 970 від 21.08.2008 року викласти у новій редакції. Згідно до додатку №7 до рішення №1212 затверджено тарифи на послуги з утримання будинків та прибудинкової території по ЖУФ «Ренесанс ЛТД-92», у тому числі відносно будинку №21 по вул. Преображенській у м. Одесі (т. 2, а.с.7). Проте підстави для затвердження саме цього додатку №7 до вказаного рішення ЖУ «Ренесанс ЛТД-92 судом не встановлено, а сторонами не надано належних доказів.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач, ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92, не є балансоутримувачем будинку № 21 по вул. Преображенській в м. Одесі та виконавцем житлово-комунальних послуг і не має права надавати житлово-комунальні послуги мешканцям цього будинку. Позивачем не доведено в судовому засіданні наявність заборгованості відповідачки за житлово-комунальні послуги з утримання будинку та прибудинкової території, ним не надано належних доказів того, що означені у розрахунку заборгованості послуги надавались.

Твердження позивача ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки судом першої інстанції не враховано, що надано достатньо доказів у підтвердження надання відповідачці послуг з утримання будинку та прибудинкової території та те, що ці послуги надаються відповідно до п. 1 рішення Одеської міської ради №1173 від 05 квітня 2007 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг у м. Одеса» та рішення виконкому Одеської міської ради №1212 від 28 жовтня 2008 року «Про внесення змін до рішень виконавчого комітету Одеської міської ради від 29 липня 2008 року №924 «Про визначення площ прибудинкових територій багатоквартирних житлових будинків, прибирання яких здійснюється двірниками комунальних підприємств житлово-комунального сервісу м. Одеси» та від 21 серпня 2008 року №970 «Про заходи щодо введення адресної муніципальної допомоги мешканцям міста та установлення тарифів на послуги з утримання будинків та прибудинкової територій», не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

Як вже зазначалось, відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд (далі - балансоутримувач) - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 24 вказаного Закону балансоутримувач зобовязаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна. Однак пунктами 1 та 5 частини 3 ст. 20 вказаного Закону також передбачено, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

У пункті 5 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону вказано, що споживач має права на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а не на звільнення від сплати за них.

Як приведено вище, господарськими судами встановлено, що 12.08.2010 засновником Малого підприємства фірми «Ренесанс-92 ЛТД» проведено реорганізацію підприємства, в результаті чого було створено Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-92» шляхом виділу з МПФ «Ренесанс -92 ЛТД» у вигляді ТОВ, шляхом правонаступництва в частині майнових прав та зобов'язань, у тому числі корпоративних прав на Дочірнє підприємство «Житлове управління фірми «Ренесанс» ЛТД-92 (), переданих МПФ «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді ТОВ згідно розподільчого балансу, що підтверджується Протоколом від 12.08.2010 № 1.

У відповідності до змін до Статуту ЖУФ «Ренесанс ЛТД-92» (Дочірнє підприємство), зареєстрованих 21.08.2010 року, п.4.1. розділу 4 статуту викладено у наступній редакції: «Засновником підприємства є ТОВ «Ренесанс -92»».

Відповідно до пункту 1.1 Статуту ТОВ «Ренесанс-92», зареєстрованого державним реєстратором 13.08.2010 за номером 0039760, товариство засноване шляхом виділу з Малого підприємства фірми «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю та є його правонаступником в частині майнових прав та зобов'язань згідно розподільчого балансу та внесення учасником товариства грошових внесків.

Як випливає з розподільчого балансу станом на 12.08.2010 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ренесанс-92» є правонаступником Малого підприємства фірми «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді товариства з обмеженою відповідальністю у частині прав та обов'язків, які стосуються Договору на управління жилим та нежилим фондом що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси від 11.03.2004.

Однак, у відповідності до додатку № 7 до рішення виконкому Одеської міської ради №1212 від 28 жовтня 2008 року тарифи на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у тому числі відносно будинку №21 по вул. Преображенській у м. Одесі, затверджено для ЖУ «Ренесанс ЛТД-92» (т.1, а.с.7), тобто навіть не для сторони за договором від 11.03.2004 року.

Крім того рішенням господарського суду Одеської області від 23.06.2015р. було встановлено, що ТОВ «РЕНЕСАНС-92» уклав з ЖУФ «РЕНЕСАНС ЛТД-92» (ДП) договір на утримання та експлуатацію жилого та нежилого фонду, що належить до комунальної власності м. Одеси лише 14.08.2010р., проте тарифи на які посилається позивач фактично були затверджені раніше у 2008р.

Господарськими судами встановлено, що договір на управління жилим та нежилим фондом, укладений 11.03.2004р. між Приморською районною адміністрацією виконавчого комітету Одеської міської ради та малим підприємством фірмою «Ренесанс-92 ЛТД» (правонаступником якого є ТОВ «Ренесанс-92 ЛТД»), нотаріально не посвідчувався і не було здійснено його державну реєстрацію, вказаний правочин згідно із ч. 2 ст.215, ч. 1 ст. ст. 216, 640, ст. 220, ч. 2 ст. 1031 ЦК України є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків, а тому і не може регулювати відносини сторін або бути пролонгованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як розяснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини та наявні у справі докази, у тому числі й зазначені судові рішення, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено те, що судовим рішеннями встановлено, що договір на управління жилим та нежилим фондом, укладений 11.03.2004р., на підставі якого позивач, ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92, як правонаступник МП фірми «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді ТОВ, отримав право на управлення майном, що належить до комунальної власності територіальної громади м. Одеси, є нікчемним і не створює жодних юридичних наслідків, а тому і не може регулювати відносини сторін у справі або бути пролонгованим.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 не є балансоутримувачем будинку №21 по вул. Преображенській в м. Одесі й не має права, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу позову, а саме надання відповідачці послуг з утримання будинку та прибудинкової території вчасно та належної якості.

Однак позивач не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів у підтвердження підстав позову.

Так, на підтвердження підстав позову, позивач послався на копію договору № 6 від 01 січня 2009 року на надання послуг зі збирання та вивезення твердих побутових відходів, укладеному між ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 та ТОВ «Союз», (т. 1, а.с. 23-27), копію договору №1961 Ц від 10 червня 2003 року про постачання електричної енергії, укладеному між ВАТ «ЕК Одесаобленерго» та Малим підприємством фірма «Ренесанс-92 ЛТД» у вигляді ТОВ, (т.1, а.с. 28-30), копію договору на послуги з водопостачання та водовідведення (населення) №5/1 від 01 листопада 2000 року, укладеному між Комунальним підприємством «Одесаводоканал» та ЖУ «Ренесанс», (т.1, а.с. 31-32, 33), акти виконаних робіт за 2011-2014 роки (т.1, а.с. 78-150), копію особового рахунку №6021029 на імя відповідачки (т.1, а.с. 4-10) та був допитаний в судовому засіданні від 26 серпня 2015 року свідок ОСОБА_9, директор ЖУФ «Ренесанс» ЛТД-92 (т.1, а.с. 181-182).

Згідно копії особового рахунку на імя відповідачка заборгованість з житлово-комунальних послуг за період з 01 листопада 2011 року по 30 листопада 2014 року становить 2991,64 грн., з яких: 2723,48 грн. СДТП, 248,80 грн. холодна вода Інфоксводоканал, 19, 50 грн. вивіз відходів.

Однак, в позовній заяві зазначено, що заборгованість утворилась станом на 08 листопада 2014 року (т.1, а.с. 1) та позивачем не надано детального належного розрахунку заборгованості, з якого можна зясувати з достовірністю за якій час утворилась заборгованість та які складові заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги (т.1, а.с. 10зв.).

Відповідачка ОСОБА_3 надала суду першої інстанції копії рахунків-повідомлень за системою ГЕРЦ від 06 червня 2011 року, від 06 липня 2011 року, від 04 листопада 2011 року, від 05 січня 2012 року, від 05 квітня 2012 року, від 01 жовтня 2012 року, від 01 лютого 2013 року, з яких вбачається, що з урахуванням пільг на сплату житлово-комунальних послуг як ветерану війни, заборгованість за СДТП, холодну воду та вивіз сміття відсутній (т.2, а.с. 53-59).

З наданих позивачем штатних розписів працівників підприємства від 01 січня 2012 року та від 01 січня 2013 року вбачається, що двірники передбачені лише з 01 січня 2012 року (т.1, а.с. 34-37).

Надані позивачем акти про виконання робіт за 2011-2014 року правильно не прийняті судом першої інстанції до уваги, оскільки підписані не всіма мешканцями будинку №21 по вул. Преображенській в ОСОБА_9, підписи деяких мешканців є підробленими та зазначені послуги не надавались позивачем за рахунок підприємства, що підтверджується свідченнями свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11, допитаних в судовому засідання від 11 червня 2015 року, які є мешканцями будинку №21 (т.1, а.с. 162-167).

Свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 свідчили в судовому засіданні те, що житловий будинок №21 є аварійним та непридатний для проживання, на першому поверсі квартири №23, 30, 32 фактично зруйновані, без вікон, усі внутрішньобудинкові системи пошкоджені й не обслуговуються позивачем належним чином, всі ремонтні роботи цих систем, даху, водостоку та прибирання будинку проводиться його мешканцями за власні грошові кошти, на які купуються матеріли та оплачується робота, прибудинкова територія захаращена буряном та пошкодженими будівельними матеріалами.

Зазначені свідками обставини підтверджується також наданими відповідачками фотознімками будинку №21 (т.1, а.с. 55-61).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не надавались відповідачці ОСОБА_3 послуги з утримання будинку та прибудинкова житлового будинку №21 за період 2011-2014 років. Саме по собі наявність у справі трьох договорів про надання послуг не можуть свідчити про те, що позивач є виконавцем житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з правильно виходив з того, що є законні підстави для відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Житлового управління фірми «Ренесанс ЛТД-92» (дочірнє підприємство) відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

ОСОБА_12

ОСОБА_2