Справа №484/81/16-ц 22.03.2016 220316 22.03.2016
Провадження №22-ц/784/757/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції - Максютенко О.А.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду - Яворська Ж.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 березня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів - Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання - Лівшенку О.С.,

без участі осіб, які беруть участь у справі і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ( далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

14 січня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Позивач зазначав, що 11 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит в розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Між тим, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконувала. Станом на 30 листопада 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 23 692 грн.87 коп., яка складається і з: 3896 грн.79 коп. - заборгованість за кредитом, 15491 грн. 66 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 2700 грн. - заборгованість за пенею та комісією, а також штраф: 500 грн. фіксована частина та 1104 грн.42 коп. процентна складова.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача вказану суму заборгованості.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просив його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 11 листопада 2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір шляхом підписання анкети-заяви про приєднання (ч.1 ст. 634 ЦК України), де вказано, що заява разом з пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг.

На підставі зазначеного договору ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 4000 грн.

у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач зобов'язалася щомісячно повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування ними, а також пеню.

В тарифах до заяви-анкети, з якими була ознайомлена відповідач під підпис зазначено про те , що сума щомісячного платежу становить 7% від суми заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості до 25 числа місяця, що слідує за звітним.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість.

Відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов картка дійсна до останнього календарного дня місяця указано на ній.

Строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

За змістом пункт 2.1.1.2.1 Умов для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у пам'ятці клієнта/довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг.

Після закінчення зазначеного на картці терміну її дії банком випускається картка на новий термін, згідно діючих тарифів (п. 2.1.1.2.12 Умов).

Пунктом 2.1.1.2.3 Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Крім того, пунктом 2.9 Положення про порядок емісії платіжних карток і здійснення операцій з їх застосуванням затвердженим постановою Національного банку України від 19 квітня 2005 року № 137 визначено, що кредитна лінія під операції з платіжними картками відкривається банком на визначений термін та в межах установленого договором ліміту (заборгованості або граничної суми) кредитування.

Як вбачається із витягу з програмного комплексу, строк дії платіжної картки, отриманої відповідачем 11 листопада 2011 року - до вересня 2015 року, тобто строк її дії закінчився у останній день вересня 2015 року. Доказів які б спростовували наведене матеріали цивільної справи не містять. Останній платіж позичальником здійснено 28 травня 2013 року, що підтверджується розрахунком та випискою із особового рахунку позичальника. Позивач звернувся до суду з позовом 14 січня 2016 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

ОСОБА_3 звернулася до суду першої інстанції з заявою про застосування позовної давності 08 лютого 2016 року в суді першої інстанції (а.с.47).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового Суду України у справі № 6-154цс/15 від 30 вересня 2015 року, у справі № 6-1295/15 від 7 жовтня 2015 року, які є обов'язковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Оскільки банк звернувся до суду у січні 2016 року , в межах строку позовної давності, то є підстави для стягнення заборгованості за даним договором. а відтак , висновок суду про пропуск позивачем позовної давності при зверненні до суду є помилковим.

При визначені суми заборгованості, колегія суддів виходить з такого.

За умовами договору процента ставка становить 36% річних. В той же час, Банком з власної ініціативи розмір процентної ставки змінювався як в сторону зменшення, так і в сторону збільшення. Так з 01 лютого 2013 року встановлена процента ставка - 30% річних, а з 01 вересня 2014 року - 34.80 % річних, що в межах розміру обумовленого в договорі сторонами.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем з 01 квітня 2015 року запроваджено процентну ставку 43.20% річних.

Так, відповідно до правового висновку, викладеного Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року за № 6-149 цс12, якщо умовами кредитного договору, щодо яких сторони дійшли згоди під час його укладення, передбачено право банку в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання певних умов з додержанням встановленої кредитним договором процедури повідомлення позичальника, то збільшення банком розміру процентної ставки за цим кредитним договором в односторонньому порядку є правомірним, за умови, що рішення банку про таку зміну розміру процентної ставки було прийнято до набрання чинності Законом України від 12 грудня 2008 р. № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» (до 9 січня 2009 р.) .

Таким чином банк має довести настання власне умов встановлених в договорі для підвищення процентної ставки, наявність з цього питання рішення відповідного органу чи посадової особи, оскільки відсутність наведених доказів унеможливлює перевірку обґрунтованості підвищення процентної ставки та власне розмір підвищення. Також банк має довести дотримання ним процедури повідомлення боржника про підвищення процентної ставки.

Проте банком не надано рішення про підвищення процентної ставки, документального підтвердження здорожчання кредитних коштів, а також доказів отримання боржником повідомлення про підвищення процентної ставки.

Враховуючи те, що Банк безпідставно підвищив процентну ставку, починаючи з 01 квітня 2015 року, то суд вважає за необхідне зробити перерахунок нарахованих банком відсотків на залишок поточної заборгованості за кредитом та відсотків на залишок простроченої заборгованості за кредитом, виходячи з процентної ставки, яка передбачена договором, тобто з розрахунку 36 % річних за формулою: «Залишок поточної заборгованості за тілом кредиту * 36% / 360 * кількість днів у відповідному періоді. За такою самою формулою треба зробити перерахунок і простроченої заборгованості за тілом кредиту у даний період («Прострочена заборгованість за тілом кредиту * 36 % / 360 * кількість днів у відповідному періоді).

Таким чином, заборгованість відповідача за період з 01 квітня 2015 року по 30 листопада 2015 року за відсотками, нарахованими банком на залишок поточної заборгованості за тілом кредиту має складати 538,51грн. а за відсотками на залишок простроченої заборгованості за тілом кредиту - 412,36 грн., що разом складає суму 950,87 грн. Цю суму загального залишку заборгованості за відсотками за вищевказаний період необхідно додати до суми залишку попереднього періоду, яка складає 2384,09грн. Таким чином загальна сума заборгованості відповідача за відсотками станом на 30 листопада 2015 року складає 3334 грн.96 коп. (2384,09+950,87).

Крім того, визначаючи розмір заборгованості та її складові, слід зазначити про відсутність підстав для стягнення нарахованої Банком пені, оскільки має місце подвійна відповідальність за одне й те ж саме порушення.

Так, відповідно до довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити пеню за несвоєчасне погашення заборгованості, яка складається із пені, яка нараховується за кожен день прострочення кредиту + пеня 1% від заборгованості, але не менше 30 грн. в місяць та нараховується 1 раз при наявності прострочки по кредиту або процентам 5 та більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн. і більше.

Також п. 2.1.1.7.6 Умов і правил надання банківських послуг та довідці зазначено, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. і 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, з врахуванням нарахованих та прострочених процентів і комісій.

Нарахування комісії умовами договору не передбачено, що підтверджується письмовими поясненнями представника банку, наданими до суду апеляційної інстанції, а відтак у наданому розрахунку зазначено розмір заборгованості по пені, яка нараховується щомісячно у фіксованому розмірі 1% від суми заборгованості за тілом кредиту.

Таким чином, за наведених умов договору, підставою для такої відповідальності як сплата пені та штрафу - є несвоєчасне виконання грошових зобов'язань передбачених умовами кредитного договору.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України у справі за № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, який в силу положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для врахування, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов'язку новим, або у приєднані до невиконаного обов'язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов'язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадках стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом,пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга ст. 549 ЦК України).

За положеннями ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань, за кредитним договором свідчать про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Виходячи з наведеного, відсутні підстави для стягнення з відповідачки нарахованої банком пені за кредитним договором, через застосування кредитором подвійної відповідальності за одне й теж порушення, що суперечить положенням Конституції України.

Таким чином з відповідача на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором у розмірі 8093 грн.33 коп., з яких : 3896 грн.79 коп. заборгованість за кредитом, 3334 грн.96 коп. - заборгованість по процентам та штраф 861 грн.58 коп. (500 грн. + 361 грн.58 коп.)

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову Банку.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути судовий збір у розмірі 988 грн.49 коп., виходячи із принципу пропорційності задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 лютого 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за договором станом на 30 листопада 2015 року - 8093 грн.33 коп., з яких : 3896 ( три тисячі вісімсот дев'яносто шість) грн.79 коп. - заборгованість за кредитом, 3334 ( три тисячі триста тридцять чотири) грн.96 коп. - заборгованість по процентам та 861 ( вісімсот шістдесят одна) грн.58 коп. (500 грн. + 361 грн.58 коп.) - штраф та судовий збір у розмірі 988 грн.49 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: