Справа № 369/5776/16-ц
Провадження № 2/369/2788/16
РІШЕННЯ

Іменем України

16.08.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О., Прикмета І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спірного майна, стягнення грошової компенсації та встановлення факту проживання однією сім'єю , -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання спірного майна, стягнення грошової компенсації та встановлення факту проживання однією сім'єю, мотивуючи його тим, що з Відповідачем ОСОБА_2 він прожив 12 років, з 2001 по 2013 рік, проте шлюб за всі роки спільного проживання вони так і не зареєстрували. Починаючи з 2013 року відносини між ними та ведення спільного господарства припинилося, у зв'язку з чим перед Позивачем постало питання захисту своїх законних майнових прав.

Позивач вважає за можливе встановлення факту його перебування у фактичних шлюбних відносинах з Відповідачкою саме з 01.01.2004 року, оскільки встановлення такого факту є необхідним для визнання спільного майна, набутого після 2004 року, спільною сумісною власністю подружжя, поділу такого майна та визнання права власності Позивача на половину частки у такому спірному майні.

Проаналізувавши норми чинного законодавства, Позивач просив суд визнати таке спільне майно, що було набуте після 01.01.2004 року, загальна вартість якого на день звернення до суду з позовною заявою становить: побудованого котеджу- 3 111 250 грн., автомобіля Volkswagen Passat В5 - 222 750 грн. Також Позивач просив суд стягнути з Відповідача грошову компенсацію у розмірі 50% всього сумісно нажитого майна, що дорівнює 1 667 000 грн., та встановити факт проживання однією сім'єю з 01.01.2004 року.

В судовому засіданні Позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку Позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні заявленого позову з наступних підстав.

Статтею 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

За змістом ст. 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно роз'яснень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, слід зазначити, що майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними.

У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці.

Сам факт перебування у фактичних шлюбних відносинах без установлення ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін.

Статтями 10, 11, 60 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В судовому засіданні не знайшли свого підтвердження доводи Позивача, про його спільне проживання однією сім'єю з ОСОБА_2, та що між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, і що ними за час спільного проживання і за спільні кошти ними було побудовано котедж вартістю 3 111 250 грн. та придбано автомобіль Volkswagen Passat B5 вартістю 222 750 грн., при цьому враховуючи, що Позивач, не зважаючи на роз'яснення своїх прав суддею, не клопотав про приєднання до матеріалів справи письмових доказів, не заявляв клопотання про допит свідків.

Крім того, в матеріалах справи взагалі відсутні належні та допустимі докази щодо наявності у ОСОБА_2 зазначеного в прохальній частині нерухомого майна, проценту готовності котеджу та джерела і часу його побудови.

Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

З огляду на вищенаведене, відповідно до ст. 74 Сімейного кодексу України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" та керуючись ст.ст.4, 10, 11, 57-60, 209,212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спірного майна, стягнення грошової компенсації та встановлення факту проживання однією сім'єю - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя: Т.В. Дубас