Справа №201/6343/13
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року м.Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії державного виконавця, щодо винесення постанов про відкриття виконавчого провадження та арешт майна боржника. В обґрунтування своєї скарги посилається на те, що 31 березня 2016 року державним виконавцем Жовтневої ДВС ДМУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом виданим Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 26 лютого 2015 року про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 8 763,28 грн. та надано строк для добровільного виконання рішення суду до 07 квітня 2016 року, однак дана постанова нею була отримана лише 11 квітня 2016 року. Окрім того в той же день державним виконавцем було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку вона взагалі не отримувала. Тому ОСОБА_1 пославшись на норми ст.ст. 57, 52 Закону України «Про виконавче провадження», а саме недотримання державним виконавцем норм діючого законодавства при винесенні даних постанов просила їх скасувати.

В судовому засідання ОСОБА_1 скаргу підтримала та просила задовольнити в повному обсязі.

Державний виконавець в судовому засіданні заперечував проти задоволення скарги, пояснивши, що він діяв відповідно до вимог Законом України «Про виконавче провадження» та вчиняв всі дії для виконання рішення суду.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Статтею 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року № 202/98-ВР встановлено, що Державна виконавча служба входить до системи органів Міністерства юстиції України і здійснює виконання рішень судів, третейських судів та інших органів, а також посадових осіб (далі - рішень) відповідно до законів України. Завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом.

Статтею 2 вказаного Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Вимогами ст.19 Конституції України передбачено, що органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. (ст. 6 вказаного Закону).

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи якими серед іншого є - виконавчі листи.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено в повному обсязі та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 763,28 грн.

На виконання рішення суду Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 26 лютого 2015 року було видано виконавчий лист № 201/6343/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 8 763,28 грн.

Відповідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Частина 2 статті 25 Закону передбачає, що державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. Частина 5 даної статті передбачає, що копії постанови про відкриття виконавчого провадження надсилаються не пізніше наступного робочого дня стягувачу та боржникові.

Так, державним виконавцем 31 березня 2016 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку направлено сторонам виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 31 Закону копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про

відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

ОСОБА_1 постанову про відкриття виконавчого провадження отримала лише 11 квітня 2016 року. У зв'язку з тим, що стягувач у своїй заяві про відкриття виконавчого провадження просив накласти арешт на рухоме та нерухоме майно боржника з метою забезпечення виконання судового рішення, державним виконавцем 31 березня 2016 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника в межах суми стягнення, а саме: 8763,28 грн., яка того ж дня з супровідним листом була направлена адресатам, в тому числі боржнику простим листом, як того вимагає ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно вимог ст.ст. 25, 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання.У разі якщо при відкритті виконавчого провадження державним виконавцем накладено арешт на майно та кошти боржника, боржник за погодженням з державним виконавцем має право у строк до початку примусового виконання рішення реалізувати належне йому майно чи передати кошти в рахунок повного або часткового погашення боргу за виконавчим документом. У разі продажу майна боржника покупець цього майна повинен внести кошти за придбане майно на рахунок органу державної виконавчої служби у строк до початку примусового виконання рішення. Після внесення покупцем коштів арешт з проданого майна боржника знімається за постановою державного виконавця.

Так, постановою про арешт майна боржника № 50636026 від 31 березня 2016 року накладено арешт на все нерухоме майно боржника в межах суми стягнення, а саме: 8763,28 грн. і не більше.

Враховуючи викладені обставини, оцінюючи всі письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що вимоги заявника є необґрунтованими, недоведеними, а тому не підлягають задоволенню. Будь-яких порушень при вчиненні виконавчих дій з боку державного виконавця, судом при розгляді справи не встановлено, а отже відсутні підстави для задоволення вимог заявника.

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати повязанні з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було поставлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 387, 388 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 про визнання неправомірними дій державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, скасування постанови про відкриття виконавчого провадження та постанови про арешт майна боржника залишити без задоволення.

Судові витрати по справі в розмірі 551,20 грн. покласти на ОСОБА_1.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О.Демидова