Справа № 2/489/1396/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

25 серпня 2016 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого - судді Тихонової Н.С.

при секретарі - Бреженюк Н.С.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Миколаївської міської ради до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення,

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року Миколаївська міська рада звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення.

Вказували на те, що відповідачі проживають в гуртожитку по вул. Васляєва, 45 в м. Миколаєві, який належить до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва та знаходиться на балансі КП СКП «Гуртожиток». Відповідачі проживають та зареєстровані в кімнаті № 430 вказаного гуртожитку, яка належить їм на праві спільної часткової власності. З метою поліпшення своїх житлових умов в 2011 р. відповідачка звернулась до Миколаївської міської ради із заявою про передачу їй та її неповнолітнім дітям хол на четвертому поверсі гуртожитку для реконструкції під житло за власні кошти. Після завершення переобладнання відповідачка зобов'язалась передати належну їй та її неповнолітнім дітям на праві власності кімнату № 430 до комунальної власності. Проте після реконструкції вказаного приміщення відповідачка разом з дітьми самовільно вселилась до спірного приміщення та відмовилась від своїх зобов'язань щодо передачі до власності територіальної громади належної їм кім. № 430.

Посилаючись на вищевикладене позивач просить суд зобов'язати відповідачку, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, звільнити переобладнане під кімнату приміщення холу загальною площею 44,8 кв.м. на четвертому поверсі гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві, шляхом виселення з нього без надання іншого житлового приміщення, та привести його в первісний стан; стягнути з відповідачки судовий збір.

В подальшому позивач позовні вимоги зменшив та просив суд зобов'язати відповідачку, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей, звільнити переобладнане під кімнату № 431 приміщення холу загальною площею 44,8 кв.м. на четвертому поверсі гуртожитку по вул. Васляєва, 45 в м. Миколаєві, шляхом виселення з нього без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідачки судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

Будинок по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві є гуртожитком, який переданий до комунальної власності.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23 травня 2011 року ОСОБА_3 та неповнолітні ОСОБА_4, ОСОБА_5 є співвласниками кімнати № 430 по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві і кожному з них належить по 1/3 його частині.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 21 грудня 2011 року № 1358 погоджено КП СКП «Гуртожиток», на балансі якого перебуває вказаний будинок, реконструкцію холів та нежитлових приміщень вказаного гуртожитку під житлові приміщення.

11 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до Миколаївської міської ради з проханням передати їй хол на четвертому поверсі гуртожитку по вул. Васляєва, 45 у м. Миколаєві для реконструкції під житло за власні кошти. У заяві зобов'язалася в разі задоволення її прохання передати до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва приватизовану кімнату № 430, що розташована у цьому ж гуртожитку.

10 січня 2012 року на засіданні громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Миколаївської міської ради розглянута заява ОСОБА_3 та надано дозвіл останній реконструювати за власні кошти хол на 4 поверсі гуртожитку по вул. Васляєва, 45, за умови звільнення та передачі кімнати 430 вказаного гуртожитку до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва після завершення реконструкції.

Після проведення реконструкції холу Адміністрацією Ленінського району Миколаївської міської ради в межах наданих повноважень, передбачених рішенням Миколаївської міської ради від 21 квітня 2011 року № 5/3, винесено розпорядження від 24 грудня 2012 року № 337р про готовність спірної кімнати житловою площею 21,5 кв. м, загальною площею 44,8 кв.м до експлуатації та Миколаївським ММБТІ виготовлено технічний паспорт.

Наведені обставини свідчать про те, що спірна кімната набула статусу житлового приміщення і їй присвоєно окремий № 431.

Листом від 21 жовтня 2013 року ОСОБА_3 було повідомлено про необхідність звернення до міськвиконкому з питання отримання ордера на вказане переобладнане житлове приміщення, за умови звільнення та передачі у комунальну власність кімнати № 430.

Проте ОСОБА_3 відмовилася від звільнення та передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва кімнати № 430, у зв'язку з чим їй було відмовлено у наданні дозволу на вселення до спірного житлового приміщення.

Актом комісійного обстеження від 28 лютого 2014 року встановлено, що відповідачі проживають у переобладнаному приміщенні холу та кімнаті № 430 зазначеного гуртожитку.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень.

Дослідивши надані докази у сукупності, судом встановлено, що 19.06.2015 р., після подачі позову, згідно Розпорядження Адміністрації Ленінського району ММР № 79р за рахунок обєднання кімнати № 430 та приміщення спільного користування № 431 кімната № 430 має наступні показники - двокімнатна, загальна площа 71,7 кв.м., житлова площа 38,3 кв.м., готова до експлуатації.

Відповідно до Свідоцтв про право власності від 04.08.2015 р. ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є співвласниками (по 1/3 частині кожен) кімнати № 430 в буд. № 45 по вул. Васляєва в м. Миколаєві. Вказана кімната двокімнатна, має загальну площу 71,7 кв..м, житлову площу - 38,3 кв.м.

Враховуючи вищевикладене переобладнане приміщення холу в гуртожитку по вул. Васляєва, 45 в м. Миколаєві, яке в подальшому було переобладнано в кім. № 431 за вказаною адресою, на теперішній час припинило своє існування, внаслідок реконструкції та входить до складу кімнати № 430, яка на праві власності належить відповідачам.

Відповідно до ст. 15 Конституції України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним.

За змістом ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За положеннями ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені ЖК України підстави для позбавлення права на житло.

За таких обставин докази того, що відповідачі користуються житловими приміщеннями, які належать до комунальної власності, відсутні. Відповідно позовні вимоги Миколаївської міської ради про виселення їх з таких приміщень є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 14, 30, 60, 62, 88, 212-214, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Миколаївської міської ради до ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, про виселення відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: