Справа № 322/74/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася з позовом до суду, в якому вказує, що вона 25 серпня 1990 року одружилася з відповідачем. Від спільного життя мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який являється інвалідом з дитинства. Позивачка не працює, оскільки син потребує постійного догляду. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем тому, що їхнє спільне життя не склалося, одруження виявилося невдалим, сторони однією сім'єю не проживають, відповідач проживає з іншою жінкою, примирення між ними не можливе, а також просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини інваліда в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові.

Відповідач ОСОБА_1 позов визнав частково, пояснив, що він згоден на розірвання шлюбу, проте проти стягнення аліментів на сина заперечує, оскільки позивачка отримує свою пенсію та пенсію сина, а також отримує соціальну щомісячну допомогу по догляду за особою, яка потребує постійного догляду. Крім того їх син являється повнолітнім, а тому не являється дитиною інвалідом в розумінні ст. 88 СК України.

Вислухавши пояснення сторін, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Сторони одружені з 25 серпня 1990 року, від спільного життя мають дитину - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

З пояснень сторін встановлено, що вони однією сім'єю не проживають. Позивачка не бажає примиритися з відповідачем вказуючи на те, що останній проживає з іншою жінкою.

За таких обставин суд доходить висновку, що причини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, являються обґрунтованими, подальше сумісне життя подружжя та збереження сім'ї стали неможливими.

Згідно свідоцтва про народження, серії НОМЕР_1, виданого 03 жовтня 1992 року Трудовою сільською Радою Новомиколаївського району Запорізької області, відповідач являється батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно довідки до акту огляду МСЕК від 05 березня 2013 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, являється інвалідом першої групи з дитинства та потребує постійного стороннього догляду.

Статтею 88 СК України встановлено, що якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає.

У частині 1 ст. 88 СК України надається визначення дитини як учасника сімейних правовідносин. Дитиною визнається особа до досягнення нею повноліття. Повноліття за законодавством України настає з вісімнадцяти років (ч. 1 ст. 34 ЦК). Отже правовий статус дитини має фізична особа до досягнення нею 18 років.

Статтею 1 ЗУ "Про охорону дитинства" встановлено, що дитина, це особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Дитина-інвалід, це дитина зі стійким розладом функцій організму, спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту;

Судом встановлено, що на час звернення з позовом до суду сину сторін ОСОБА_3 виповнилося 23 роки. Тому він не є дитиною в розумінні СК України, і до відносин по його догляду не можуть застосовуватися норми ст. 88 вказаного Кодексу.

Таким чином, маються підстави для задоволення позову частково.

Керуючись ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 25 серпня 1990 року Трудовою сільською Радою народних депутатів Новомиколаївського району Запорізької області, актовий запис № 09.

Прізвище ОСОБА_1 після розірванні шлюбу залишити "ОСОБА_1".

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 551 гривню 20 копійок в рахунок відшкодування понесених нею судових витрат.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Б.Шиш