Ухвала

іменем україни

31 серпня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Умнової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Іваненко Ю.Г., Кафідової О.В., Савченко В.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про дострокове стягнення кредитної заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання частково недійсним кредитного договору, зобов'язання здійснити перерахунок суми заборгованості, за касаційною скаргою Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра», банк) звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути достроково з відповідачів в солідарному порядку на його користь заборгованість по кредитному договору у розмірі 33 563,04 доларів США та 47 283,84 грн, яка складається з: пені за порушення строків платежів по кредиту та відсоткам в сумі 15,84 доларів США, що еквівалентно 149,34 грн; відсотків за користування кредитом в сумі 430,91 доларів США; щомісячної комісії за користування кредитом в сумі 39,04 доларів США; штрафу за порушення положень кредитного договору в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 47 134,50 грн; заборгованості по кредиту в розмірі 33093,09 доларів США.

Позов мотивовано тим, що 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі 50 000 доларів США на строк до 21 березня 2018 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49 % річних. Цільове призначення кредиту - на споживчі цілі. Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_7 повинна була щомісячно вносити мінімальний необхідний платіж у розмірі 793,99 доларів США. У якості забезпечення виконання ОСОБА_7 своїх зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки від 21 березня 2008 року.ОСОБА_7 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 26 лютого 2014 року у неї утворилась заборгованість в сумі 33 563,04 доларів США та 47 283,84 грн, яку банк просив достроково стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з боржника та поручителя.

ОСОБА_5 подала зустрічний позов про визнання частково недійсним кредитного договору, зобов'язання здійснити перерахунок суми заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що під час внесення чергового щомісячного платежу за кредитним договором у липні 2012 року працівник банку в усній формі повідомила їй про необхідність сплатити додатково 2330 доларів США заборгованості за договором. 7 лютого 2013 року вона звернулася до банку за роз'ясненнями причин виникнення заборгованості за кредитним договором, на що банк надав їй відповідь про те, що відповідно до умов договору вона сплачувала мінімально необхідну суму платежу за основним зобов'язанням та відсоткам, але щомісячна комісія, яка була передбачена згідно з графіком та договором, оплачується окремо.

Посилаючись на те, що зазначені дії відповідача, які виражаються у нарахуванні щомісячно комісій понад розмір мінімального необхідного платежу або окремо, не відповідають умовам укладеного договору, графіку погашення кредиту та положенням Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_5, просила: визнати недійсним п. 1.3.2 кредитного договору (плата за управління кредитом) та п. 5.2 кредитного договору (штраф за порушення умов договору), який укладений між нею та ПАТ КБ «Надра» 21 березня 2008 року; зобов'язати ПАТ КБ «Надра» здійснити перерахунок суми заборгованості за кредитним договором без нарахування щомісячної комісії окремо та понад встановленій мінімально необхідний платіж у розмірі 793,99 доларів США.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні первісного позову відмовлено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій, звернулася із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким первісний позов задовольнити.

В частині відмови у задоволенні зустрічного позову рішення судів попередніх інстанцій не оскаржуються, тому у цій частині не переглядаються колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні первісного позову виходив з того, що на день звернення до суду з позовом позичальником щомісячно вносилася на погашення кредиту сума, що перевищує мінімально необхідний платіж та зважаючи на передбачені п. 4.2.4 та 4.3.3 кредитного договору, передбачені законом та договором підстави для дострокового стягнення з відповідачів на користь позивача суми кредиту з урахуванням відсотків відсутні. З розрахунку, наданого банком не вбачається, що позичальник має прострочення зі сплати тіла кредиту. Заборгованість з відсотків виникла через розподілення платежів внесених позичальником на першочергове погашення комісії, а в подальшому інших платежів.

Вказані висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають фактичним обставинам справи та узгоджуються з нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 21 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 50 000 доларів США в порядку і на умовах, встановлених цим договором. Відсотки за користування кредитом розраховуються банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 14,49 % річних (п. 1.3.1).

Плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,1 % на місяць від розміру фактичного залишку заборгованості за кредитом (без урахування розміру відсотків, які позичальник повинен сплатити банку), зазначеним у п. 1.1 цього договору. За перший та останній місяць користування кредитом плата розраховуються виходячи із фактичної кількості днів, протягом яких позичальник користувався кредитом (п. 1.3.2).

Повернення кредиту та сплата, передбачених п.п. 1.3.1, 1.3.2, платежів здійснюється шляхом перерахування на рахунок № 8501 МФО 352770 мінімально необхідного платежу у валюті кредиту (п. 3.1.1).

Щомісячна сума мінімально необхідного платежу складає 793,99 доларів США (п. 3.3.2).

Позичальник вносить черговий мінімальний платіж, визначений у п. 3.3.2 цього договору, щомісячно до 18 числа поточного місяця (п. 3.3.3).

Кінцевий термін повернення кредиту 21 березня 2018 року.

Нарахування відсотків за користування кредитом здійснюється за фактичну кількість днів у період (28-29-30-31/360) на залишок заборгованості. При розрахунку відсотків враховується день надання та не враховується день погашення кредиту (п. 3.4).

Якщо на протязі дії цього договору позичальник несвоєчасно та/чи неповністю вніс черговий мінімально необхідний платіж та/чи інші платежі, передбачені цим договором, то банк приймає виконання позичальником своїх зобов'язань по цьому договору в наступному порядку: плата за управління кредитом; прострочені відсотки за користування кредитом; відсотки за користування кредитними коштами; пені та штрафи; витрати, пов'язані з моніторингом та супроводом кредиту; сума кредиту (п. 3.5).

З метою виконання умови, передбаченої п. 3.5 цього договору, банк, при наявності несвоєчасного та/чи не в повному об'ємі виконання позичальником своїх обов'язків щодо необхідного платежу та/чи інших платежів, передбачених цим договором, самостійно розподіляє грошові кошти, внесені позичальником на розподільчий рахунок згідно черговості, передбаченої п. 3.5 цього договору або іншої черговості, встановленої на розсуд банку (п. 3.6).

Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплатити нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначений п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку, передбаченому у п. 4.3.6 цього договору (п. 4.2.4).

У разі прострочення позичальником строку сплати мінімально необхідного платежу по погашенню кредиту, визначених у п. 3.3.3 цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов'язань позичальника щодо повернення кредиту, сплата всіх нарахованих відсотків, комісій та можливих штрафних санкцій у строк, визначений п. 4.3.5 цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення (п. 5.1).

У разі порушення позичальником вимог цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної цим договором, за кожен випадок (п. 5.2).

Усі повідомлення за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур'єром або вручені особисто за зазначеними адресами сторін (п. 8.3).

В забезпечення зобов'язань за вказаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 21 березня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання ОСОБА_7 взятих на себе зобов'язань.

З вимог про дострокове стягнення кредитних коштів вбачається, що банк вимагає від позичальника та поручителя погасити заборгованість за кредитним договором в сумі 33563,04 доларів США та 47283,84 грн протягом 7 днів з моменту отримання повідомлення банку.

Доказів на підтвердження направлення вказаних вимог відповідачам за первісним позовом та їх отримання в порядку, передбаченому п. 8.3 кредитного договору банком не надано.

З графіку погашення кредиту, оригінал якого міститься в кредитній справі, який підписаний сторонами, вбачається, що сторонами узгоджено розміри платежів за договором та строки їх сплати. Обов'язковий мінімальний платіж складає 793,99 доларів США (графа 8) і до його складу входить обов'язкова сплата частини тіла кредиту (графа 5) + відсотки в ідеалі (графа 6). Також вбачається, що комісія в ідеалі (графа 7) не входить до складу обов'язково необхідного платежу.

З листа Херсонського РУ ПАТ КБ «Надра» вих. №354 від 12 лютого 2012 року вбачається, що банк визнає сплату позичальником мінімально необхідної суми платежу за тілом кредиту та відсотками, але звертає увагу, що не сплачувалася комісія, яка передбачена у графіку погашення кредитної заборгованості.

Даний спір між сторонами виник з приводу додаткових платежів за кредитним договором.

Дослідивши квитанції щодо погашення кредиту ОСОБА_7, а також розрахунок погашення заборгованості позичальника за кредитним договором місцевий суд встановив, що в середньому позичальником сплачувалося на погашення кредиту по 812,22 долара США, тобто щомісячно вносився платіж у розмірі, що перевищує мінімально необхідний.

Звертаючись до суду з даним позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом банк посилався на невнесення мінімально необхідного платежу в розмірі 793,99 доларів США та невиконання відповідачами пунктів 4.3.2-4.3.4 кредитного договору та керувався п. 4.2.4 кредитного договору.

Разом з тим, вказані пункти кредитного договору містять положення про необхідність суворо дотримуватись положень цього договору (п. 4.3.2) пункт містить загальні положення і не є конкретизованим, необхідність сплачувати необхідні платежі у розмірі та порядку, визначених у пп. 3.3.2, 3.3.3 цього договору (п. 4.3.3), у випадку порушення зобов'язань за договором сплатити банку штрафні санкції згідно пп. 5.1-5.2 (п. 4.3.4).

При цьому пункт 4.2.4 кредитного договору, містить положення про те, що банк має право вимагати дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у термін, визначених п. 3.3.3 договору, а також у випадку, передбаченому п. 4.3.6, в якому йдеться про передачу земельної ділянки у випадку її приватизації чи отримання у власність іншим шляхом.

З урахуванням того, що в даному випадку предметом іпотеки є квартира, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що порушення п. 4.3.6 до вказаних правовідносин застосоване бути не може.

Вп. 3.3.3 кредитного договору передбачено внесення позичальником чергового мінімального платежу визначеного в п. 3.3.2 договору (793,99 доларів США), щомісячно до 18 числа поточного місяця.

Оскільки позичальником щомісячно вносилася на погашення кредиту сума, що перевищує мінімально необхідний платіж та з урахуванням передбачених п. 4.2.4 та 4.3.3 кредитного договору положень, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом та договором підстав для дострокового стягнення з відповідачів на користь позивача суми кредиту з урахуванням відсотків.

З розрахунку наданого банком не вбачається, що позичальник має прострочку зі сплати тіла кредиту. Заборгованість з відсотків виникла через розподілення платежів внесених позичальником на першочергове погашення комісії, а потім інших платежів.

Відповідно до п. 4.3.5 договору згідно якого дострокова сплата платежів за договором здійснюється протягом 7 днів з дня отримання вимоги банку.

Банком надано суду вимоги до позичальника та поручителя. Разом з тим, в порушення вимог п. 8.3 договору банком не надано доказів їх відправлення та отримання відповідачами.

За таких обставин, суди дійшли обґрунтованих висновків, що вимоги про стягнення пені, яка нарахована банком відповідно до п. 5.1 кредитного договору, на підставі п. 4.2.4 кредитного договору заявлені банком передчасно.

Банком не конкретизовано та не надано відповідних доказів про те який саме з перелічених в п. 5.2 кредитного договору підпунктів (4.3.1, 4.3.2, 4.3.7, 4.3.9, 4.3.10) порушено відповідачами в чому це порушення виразилося, якими доказами це підтверджується, а тому вимоги банку про стягнення штрафу на підставі п. 4.2.4 кредитного договору заявлені також передчасно.

Умовами укладеного договору не передбачено конкретної відповідальності за несвоєчасну сплату комісії (плати за управління кредитом) передбачену п. 1.3.2 кредитного договору, яка згідно умов вказаного договору не входить до мінімально необхідного платежу, а тому суперечливі положення кредитного договору в цій частині мають тлумачитися на користь споживача.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов правильного висновку щодо необґрунтованості заявлених вимог про дострокове стягнення кредитної заборгованості з відповідачів

До зазначених висновків суди дійшли на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваних судових рішень, а фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду з їх оцінки, тому касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 23 червня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Головуючий О.В. Умнова
суддіВ.С. Висоцька
Ю.Г. Іваненко
О.В. Кафідова
В.О. Савченко