АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4601/16 Справа № 202/1599/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Кочкової Н.О., Глущенко Н.Г.

при секретарі Григор'євій В.А.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року позивачка звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів в розмірі 2000 грн. на утримання неповнолітньої дитини.

Свої позовні вимоги вона обґрунтовує тим, що 06.03.2015 року між ОСОБА_7, та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб. ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_6 Відповідач не бере участь в утриманні дитини, тому позивач звернулась з зазначеним позовом до суду.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30.03.2016 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на утримання сина аліменти у розмірі 2000, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з 10.03.2016 року і до повноліття дитини.

Не погодившись з судовим рішенням, ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати на рішення та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2016 року і до повноліття, посилаючись не порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06.03.2015 року, який було зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №98, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія НОМЕР_1 від 06.03.2015 року.

Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 29.09.2015 року, який проживає із позивачем та знаходиться на її утриманні. Сторони мешкають окремо одне від одного і відповідач належної матеріальної допомоги на утримання своєї дитини не надає.

Задовольняючи позов ОСОБА_7 та стягуючи на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, у твердій грошовій сумі, у розмірі 2000 гривень, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст.180-184, 191 СК України.

Проте, визначаючи розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 2000 грн., суд першої інстанції не в повній мірі врахував вимоги ст.180 СК України, якою обов'язок по утриманню дитини також покладений і на матір дитини, вимоги п.2 ч.1 ст.182 СК України, зокрема матеріальний стан платника аліментів.

Судом встановлено, що відповідач на час ухвалення рішення не мав постійного доходу, офіційне непрацевлаштований.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 року № 928-VIII, прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 року - 1 167 гривень, з 1 травня - 1 228 гривень, з 1 грудня - 1 313 гривень;

З наданих матеріалів справи вбачається, що дитині - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на теперішній час виповнилося 6 місяців.

Доводи апеляційної скарги, що суд повинен стягнути аліменти у частці від доходів, оскільки відповідач з 01.04.2016 року офіційно процевлаштований на ТОВ «ВЕЕСВІ-Машинобудівний завод» на посаді інженера-будівельника з окладом 1400 грн., не можуть бути прийняті судом до уваги з наступних підстав.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

На час ухвалення рішення судом першої інстанції, матеріали справи не містять відомостей щодо офіційного працевлаштування на момент ухвалення рішення, а відповідач в запереченнях зазначає, що не має постійного доходу.

Крім того, відповідач надав апеляційному суду копію трудової книжки, довідки, які свідчать про те, що відповідач звільнився з попередньої роботи та працевлаштувався на іншу роботу/а.с. 67-68/.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України на запит виконавчої служби, інформація щодо міста роботи ОСОБА_6 як боржника, не знайдено /а.с. 57, 58, 69/.

Зазначені обставини свідчать про те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, тому суд першої інстанції на час ухвалення рішення 30.03.2016 року, відповідно до ст. 184 СК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Допущені судом порушення норм процесуального права, про які зазначено в апеляційній скарзі, на законність рішення суду в частині стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, не вплинули.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, будь-які докази, які б підтверджували, що відповідач на час ухвалення рішення суду першої інстанції працював та мав регулярний заробіток, суду не надано.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення скарги та стягнення аліментів у частці від доходу відповідача, оскільки зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Разом з тим, враховуючи вищевикладене, виходячи з рівності обов'язку батьків утримувати своїх дітей, конституційного права особи на прожитковий мінімум, дохід відповідача /а.с. 59, 65/, колегія суддів, на підставі ст.309 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, до досягнення дитиною повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2016 року - змінити, визначивши розмір аліментів, які підлягають стягненню щомісячно з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

СУДДІ: