Справа № 487/8850/15-ц
Провадження № 2/487/452/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року Заводський районний суд міста Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г., при секретарях - Оцабера М.С.,. розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно отриманих коштів, в подальшому позивач уточнила позов та просила суд стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 13 700,00 грн., стягнути з відповідача 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі 1 176,60 грн., стягнути з відповідача суму збитків від інфляції у розмірі 11258,66 грн.

Свою позицію позивачка мотивувала тим, що в період часу з 26.05.2012р. по 19.06.2013р. позивач, ОСОБА_1, передала відповідачу, ОСОБА_2, грошові кошти на загальну суму 13700,00 грн. Відповідно до умов, за яких відбулася передача зазначених грошових коштів в рахунок оплати за відчужувану відповідачем житлову площу (кімната у комунальній квартирі), розташовану АДРЕСА_1, відповідач, отримавши грошові кошти в розмірі 13 700,00 грн., від позивача, зобов'язався передати позивачу в особисту приватну власність та зареєструвати за позивачем право власності на зазначену житлову площу (кімната у комунальній квартирі), розташовану АДРЕСА_1. Проте, дотепер вказані зобовязання так і не були виконані відповідачем. На підтвердження передачі грошових коштів, відповідачем власноруч були складені та підписані розписки від 26.05.2012р., від 19.06.2012р., від 09.10.2012р., від 12.10.2012р., та від 19.06.2013р., на загальну суму 13 700,00 грн., які підтверджують факт отримання відповідачем від позивача зазначеної суми в рахунок оплати за відчужувану відповідачем житлову площу (кімната у комунальній квартирі), розташовану АДРЕСА_1. При цьому, у випадку не оформлення документів на зазначену житлову площу, відповідач зобовязався повернути позивачу отримані нею грошові кошти у розмірі 13 700,00 грн. Проте, на сьогоднішній день зобовязання відповідача так і не були виконані, і жодної угоди так і не було укладено між позивачем та відповідачем стосовно придбання позивачем житлової площі.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач проти задоволення позову заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу в обґрунтування своїх вимог і заперечень, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що в період часу з 26.05.2012р. по 19.06.2013р. позивач, ОСОБА_1, передала відповідачу, ОСОБА_2, грошові кошти на загальну суму 13 700,00грн., а саме: 26.05.2012р. -5 000,00 грн.; 19.06.2012р.-2 000,00 грн.; 09.10.2012р.-2 700,00 грн.; 12.10.2012р. - 1 000,00 грн.; 19.06.2013р. - 3000,00 грн.

Відповідно до умов, за яких відбулася передача зазначених грошових коштів в рахунок оплати за відчужувану відповідачем житлову площу (кімната у комунальній квартирі), відповідач, отримавши грошові кошти в розмірі 13 700,00грн., від позивача, зобов'язався передати позивачу в особисту приватну власність та зареєструвати за позивачем право власності на зазначену житлову площу розташовану АДРЕСА_1.

Проте, дотепер вказані зобовязання так і не були виконані відповідачем.

Згідно ч.1 ст. 635 ЦК України попереднім договором є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Тому і попередній договір між сторонами також повинен бути нотаріально посвідчений, однак цього не було зроблено.

Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або нерухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Оскільки попередній договір нотаріально не посвідчений, тому сплачену в ньому суму коштів у розмірі 13 700,00 гривень суд вважає не завдатком, а авансом.

Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неповернута сума авансу у розмірі 13700 гривень.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Таким чином, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі - 1176,60 гривень та сума збитків від інфляції у розмірі - 11258,66 гривень.

Суд не приймає до уваги посилання відповідача на розписки від 02.03.2014 року та від 14.06.2014 року, тому що з них не вбачається за що саме були отримані кошти ОСОБА_3

Згідно з частиною 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову.

Відповідно до частини 1 статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 487,20 грн. судових витрат із сплати судового збору, що понесені позивачем при зверненні до суду.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 13700,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3 % річних за користування грошовими коштами у розмірі - 1176,60 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків від інфляції у розмірі - 11258,66 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені при зверненні до суду витрати зі сплати судового збору у розмірі 487,20 гривень.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя Д.Г. Нікітін