26.12.2016 227/3985/16-ц
22 грудня 2016 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Здоровиці О.В.
при секретарі Сисенко Ю.В.
позивача ОСОБА_1
представника третьої особи ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні, заочно, в залі суду в м.Добропіллі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від обовязку утримувати матір,
Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про звільнення від обовязку утримувати матір. Свій позов позивачка аргументувала тим, що вона, ОСОБА_1, народилася 03.01.1983 року, і з моменту народження батька свого не знала і ніколи не бачила. В документах про народження батьком є дідусь ОСОБА_4. Мати, ОСОБА_3 відразу після народження покинула її з бабусею ОСОБА_5. Весь час, до 2001 року, вона проживала разом з бабусею і дідусем, які її і виховували. Мати допомоги на утримання не надавала, її життям не цікавилася, участі у вихованні не приймала, ніколи не піклувалася про неї та була байдужа до її майбутнього, чим систематично ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків. У 2001 році вона вийшла заміж і змінила місце проживання. Після смерті бабусі ОСОБА_5 у 2009 році, її мати оселилася в квартирі бабусі. Останні 10 років мати вела аморальний спосіб життя, систематично вживала алкогольні напої, ніде не працювала, за житлом не слідкувала, комунальні послуги не сплачувала. Такий спосіб життя призвів до погіршення здоровя матері, у звязку з чим вона після перенесеного інсульту стала інвалідом 1 групи, вона потребує постійного медичного та стороннього догляду. Зараз позивач не працює та має на утриманні двох неповнолітніх дітей. Через те, що мати позивачки не доглядала її і вела аморальний спосіб життя, вона не має жодного бажання піклуватися про матір та надавати будь-яку допомогу. Зазначає, що її мати ОСОБА_3 має бажання влаштуватися до будинку-інтернату, але для цього потрібно звільнити її, ОСОБА_1, від обовязку утримати та піклуватися про матір. На підставі викладеного просить звільнити її від обовязку утримувати та піклуватися про матір ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку ІНФОРМАЦІЯ_2, що мешкає за адресою: Донецька область, Добропільський район, сел.Водянське, вул. Центральна, б. 21, кв. 9.
В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві. Суду пояснила, що її мати, ОСОБА_3 ніколи про неї не піклувалась та не утримувала її. З пологового будинку її забрали її дідусь з бабусею, які весь час, до їх смерті, піклувались про неї та утримували її. В її свідоцтві про народження батьком зазначено ОСОБА_4, який фактично є її рідним дідусем. З моменту її народження, її мати відповідач у справі, ніколи не цікавилась її життям. Вона з матірю протягом всього цього часу не спілкувалась. На даний час мати стала інвалідом і хоче влаштуватись до будинку-інтернату, але матір не хочуть туди брати без рішення суду про звільнення її від обовязку утримувати матір. Мати звернулась до Добропільського УПСЗН, з питання щодо влаштування до будинку-інтернату, надані нею документи передали на розгляд до департаменту у м.Краматорськ і до теперішнього часу відповіді вона не отримувала. Лише в грудні цього року, на її звернення їй надали відповідь, з якої фактично вбачається, що їй відмовлено у влаштуванні до будинку-інтернату, так як вона має працездатну повнолітню доньку. Позивачка зазначила, що вона не має бажання і не зобов»язана піклуватися про свою матір та надавати їй будь-яку допомогу, так як остання в свій час не піклувалась та не утримувала її. Крім того зазначила, що можливості надавати матері матеріальну допомогу у неї також не має, так як вона не працює, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, за якими здійснює догляд. Просила суд задовольнити позов та не заперечувала проти заочного розгляду справи. На питання суду, позивачка пояснила, що матір не позбавляли відносно неї батьківських прав, у звязку з тим, що бабуся та дідусь соромились цього робити.
Відповідач в судове засідання не зявилась. Про час і місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду від відповідача не надходило.
Представник третьої особи, Управління соціального захисту населення Добропільської міської ради Донецької області, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що до управління зверталась ОСОБА_3 із заявою для отримання путівки до будинку-інтернату, їй було відмовлено, так як у неї є донька, яка повинна утримувати її.
Свідок, ОСОБА_6, суду пояснила, що їй відомо про те, що позивачка є донькою відповідачки ОСОБА_3, яка взагалі ніколи, з моменту народження останньої, не цікавилася її життям, не піклувалась та не утримувала свою доньку. Зазначила, що після народження доньки, відповідачка взагалі не хотіла її забирати з пологового будинку, але її батьки, соромлячись позору, вмовили її не писати відмову від дитини. З пологового будинку позивачку забирали баба - ОСОБА_5 та дід - ОСОБА_4, який в свідоцтві про народження позивачки фактично значиться її батьком. Також свідок зазначила, що їй достовірно відомо, що відповідачка ніколи не цікавилась життям своєї дитини доньки ОСОБА_1. Позивачку, з моменту її народження виховували, утримували і піклувались про неї її рідні бабуся та дідусь. Про місце знаходження ОСОБА_3 взагалі не було нічого відомо.
Свідок, ОСОБА_7, суду пояснила, що ОСОБА_4 та Люба були її сусідами. Разом з останніми проживала їх онука ОСОБА_1 позивачка у справі, яку вони самостійно виховували, утримували та піклувались про неї. Матір позивачки - ОСОБА_3 дитиною ніколи не цікавилась. Останню вона взагалі не бачила. Також зазначила, що на даний час ОСОБА_3 мешкає в квартирі своїх батьків, де раніше, разом з бабою та дідом мешкала позивачка.
Свідок, ОСОБА_8, суду пояснила, що вона знала ОСОБА_5 бабусю позивачки, а відповідачку матір позивачки, не знає і ніколи її не бачила. Вона знайома з бабусею приблизно з 1993-1994 року, бабуся завжди покупала у неї молоко для своєї онуки і зі слів ОСОБА_5 їй відомо, що остання разом зі своїм чоловіком виховували та утримували свою онуку, так як їх рідна донька покинула свою дитину у пологовому будинку при народженні і ніколи не цікавилась її життям.
Свідок, ОСОБА_9, суду пояснив, що він є чоловіком позивачки, він та його дружина навчались в одній школі. Йому відомо, що його дружину виховували, утримували та піклувались про неї її бабуся ОСОБА_5 та дідусь ОСОБА_4. Матір дружини він, в дитинстві, ніколи не бачив. На їх весіллі матері також не було. Йому відомо, що матір дружини хоче влаштуватись до будинку-інтернату, у зв»язку з чим їй необхідне рішення суду про те, що її повнолітню дитину звільнено від обов»язку її утримувати.
Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлений ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого, позивачка не заперечувала.
Вислухавши пояснення позивачки, представника третьої особи, свідків, вивчивши матеріали справи судом встановлено наступне.
Позивачка, ОСОБА_1, є донькою відповідачки, ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.5) та копією свідоцтва про одруження (а.с.10).
З пояснень позивачки, свідків, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 участі у вихованні та утриманні своєї доньки не брала. Наведене також підтверджується довідкою №390 від 12.10.2016 року Водянської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №11 Добропільської міської ради Донецької області (а.с.42).
Як вбачається з копії довідки до акту огляду МСЕК від 12.07.2016 року, ОСОБА_3 є інвалідом першої групи «А» за загальним захворюванням, потребує постійного догляду, інвалідність встановлена на строк до 12.07.2018 року (а.с.22).
З копії висновку ВКК №157/259 від 18.08.206 року також вбачається, що ОСОБА_3 може перебувати в будинку-інтернаті загального типу, потребує постійного догляду (а.с.23).
З копії заяви ОСОБА_3 від 23.08.2016 року вбачається, що відповідачка 23.08.2016 року зверталась до управління соціального захисту населення Добропільської міської ради із заявою про прийняття її до постійне місце проживання до Білицького будинку інтернату, тому що вона потребує стороннього догляду та побутового обслуговування. Також із заяви вбачається, що за рішенням начальника управління соціального захисту населення - документи були направлені на розгляд до Департаменту соціального захисту населення облдержадміністрації.
Відповідь на вказану заяву ОСОБА_3 була надана лише 09.12.2016 року, що підтверджується листом начальника управління соціального захисту населення Добропільської міської ради №01-09/2524 від 09.12.2016 року, з якого вбачається, що фактично за результатом розгляду заяви ОСОБА_3 рішення про відмову чи про задоволення заяви прийнято не було.
З пояснень позивачки судом встановлено, що відповідачку не влаштовують до будинку-інтернату, так як остання має працездатну повнолітню доньку. Останній в усній формі, працівники третьої особи, запропонували звернутися до суду з позовом про звільнення її від обов»язку утримувати матір і в разі пред»явлення їм такого рішення ОСОБА_3 буде влаштовано до будинку-інтернату.
Представник третьої особи не оспорював вищевказані пояснення позивача.
Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо.
Вважається, що повнолітні діти виконують свої обов'язки щодо утримання непрацездатних батьків добровільно.
Але, слід зазначити, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, про що зазначено в п.21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Згідно з СК повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (ч. 1 ст. 202 СК).
Підставою виникнення аліментного зобов'язання між повнолітніми дітьми і їхніми батьками щодо утримання останніх є склад юридичних фактів:
а) походження дітей (родинний зв'язок батьків і дітей);
б) непрацездатність батьків;
в) потреба батьків у матеріальній допомозі.
У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевіряти їхні доводи про те, що батьки мають достатньо коштів для свого утримання і не потребують їх допомоги.
У ст. 204 СК передбачаються підстави звільнення дітей від цього обов'язку.
Відповідно до ч.1 ст.204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків.
Таким чином вбачається, що в разі, якщо судом буде встановлено, що мати, батько, що заявляють вимоги про надання їм утримання, ухилялися від виконання батьківських обов'язків, діти можуть бути звільнені від обов'язку надавати їм утримання.
Судом встановлено, що ОСОБА_3 не зверталася до своєї доньки ОСОБА_1 з вимогою про примусове надання їй матеріальної допомоги та з вимогою здійснювати її утримання, на підставі ст.202 СК України.
Таким чином вбачається, що в судовому засіданні факту того, що ОСОБА_3 потребує утримання, відповідно до ст.202 СК України, від своєї доньки, встановлено не було.
Враховуючи наведене, суд вважає, що вимога позивачки про звільнення її від обов»язку утримувати матір, є передчасною та безпідставною, оскільки для того, щоб звільнити позивача від обов»язку утримувати свою матір, в судовому засіданні слід було б довести, що матір позивачки, відповідно до ст.202 СК України, потребує такого утримання.
Згідно до ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 202, 204 СК України, ст. ст. 3, 130, 212-215, 224 ЦПК України,
В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про звільнення від обов»язку утримувати матір відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Копію заочного рішення, не пізніше трьох днів з дня його проголошення, направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням для відома.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 22 грудня 2016 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 26 грудня 2016 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця