Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Бугринської сільської ради Гощанського району, ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гощанська районна державна адміністрація Рівненської області про визнання недійсним рішення сесії Бугринської сільської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року визнано незаконним та скасовано рішення Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 29.12.2000 року № 148 про передання безкоштовно у приватну власність ОСОБА_3, жителю с. Колесники земельної ділянки 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

Визнано незаконними та скасовано:

- державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на землю площею 0,50 га на території Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства, виданий Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 30 травня 2001 року ОСОБА_3, зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_2, та скасовано його державну реєстрацію;

- державний акт серії НОМЕР_3 на право приватної власності на землю площею 0,50 га на території Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; для ведення особистого підсобного господарства, виданий Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 06 липня 2001 року ОСОБА_1, зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № НОМЕР_4, та скасовано його державну реєстрацію.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що ОСОБА_2 було підписано протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки, яка передається у приватну власність від 24 січня 2001 року.

Вимоги позовної заяви ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області від 29.12.2000 року № 148 стосуються безпосередньо прав та обов'язків ОСОБА_3, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла, в зв'язку з чим її представником було подано заяву про закриття провадження у справі щодо вказаних вимог на підставі п.6 ст.205 ЦПК України.

Висновок суду про те, що до двору ОСОБА_2 з інших сторін неможливо зробити заїзд суперечить висновку земельно-технічної експертизи № 31227МПС від 25.03.2014 року в п.4 якого зазначено, що існує реальна можливість облаштування заїзду і наведено варіанти такого заїзду в додатках до висновку експерта.

У висновках експертизи також зазначено, що генеральним планом забудови с.Колесники Гощанського району Рівненської області спільного заїзду до домоволодінь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не передбачено.

Посилання суду на ту обставину, що при прийнятті рішення Бугринською сільською радою не враховано вимоги державно-будівельних норм щодо відстані земельної ділянки до будинку і сусідньої земельної ділянки суперечить вимогам п.18-1 Постанови Пленуму ВСУ від 16.04.2004 N 7 " Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", згідно якого встановлення розміру земельної ділянки, достатньої для обслуговування житлового будинку, будівлі, споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва санітарних норм та правил тощо.

Вважає, скасувавши державну реєстрацію державних актів на право власності на землю на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_1, суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки ОСОБА_2 такої позовної вимоги не заявляла.

Крім того, приймаючи рішення про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5, виданого на її ім'я Бугринською сільською радою Гощанського району Рівненської області 6.07.2001 року, суд не врахував що підставою для його видачі було не рішення Бугринської сільської ради в порядку ст.116 ЗК України, а договір дарування від 11.06.2001 року, який є чинним, ніким не визнаний недійсним і не скасований.

Висновок суду про, те що ОСОБА_2 не пропущено строк позовної давності, оскільки вона дізналась про порушення своїх прав при розгляді в суді справи про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою спростовується поясненнями позивачки, наданими в судових засіданнях, а також доданими нею до позовної заяви, відповідями Гощанської РДА та прокуратури Гощанського району, з яких вбачається, що про рішення сільської ради та державні акти їй було відомо ще у 2010 році.

З наведених підстав ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції та винести нове рішення, яким у позові ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі в зв'язку за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що Бугринською сільською радою при прийнятті рішення про передачу ОСОБА_3 земельної ділянки для ведення особистого підсобного господарства, обслуговування житлового будинку і господарських споруд, яка згодом перейшла у власність ОСОБА_1 були порушені вимоги земельного законодавства, що призвело до порушення прав ОСОБА_5 та її спадкоємиці - позивачки по справі - ОСОБА_2, оскільки при прийнятті рішення та видачі державних актів не було враховано спільний заїзд до житлових будинків, який існував з 1959 року.

З такими висновками суду повністю погодитись не можна.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою АДРЕСА_1, що розташований на земельній ділянці площею 5000кв.м. Вказаний будинок перейшов у власність відповідачки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 лютого 2001 року після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, який набув право власності на вказаний будинок відповідно до свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 20 червня 1989 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 20 ЗК УРСР 1970 року право землекористування громадян, які проживають в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських рад.

В абз. 3 п. 5 постанови Верховної Ради УРСР від 18 грудня 1990 року «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР»(із змінами, внесеними згідно із Законом України від 05 травня 1993 року № 3180-ХІІ) зазначено, що громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

За змістом статті 17 Земельного кодексу України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час прийняття рішення виконавчого комітету Бугринської сільської ради Гощанського району Рівненської області) передача земельних ділянок у приватну власність провадилась Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, зокрема, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Ради народних депутатів розглядають у місячний строк зазначені заяви і матеріали та приймають відповідні рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом.

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-31цс12 від 30.05.2012року.

Згідно із записами в земельно-кадастровій книзі №15 по с.Колесники за ОСОБА_3 рахувалася земельна ділянка площею 0,50 га.

Рішенням Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року вирішено передати безкоштовно у приватну власність гр. ОСОБА_3 земельну ділянку 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та 0,25 га для ведення особистого підсобного господарства.

30.05.2001 року Бугринською сільською радою видано ОСОБА_3 Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_2.

Відповідно до цього акту(старого зразку) право власності за ОСОБА_3 визнано на три земельні ділянки.

11.06.2001 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування вказаної земельної ділянки (площею 0,50 га), який посвідчено державним нотаріусом Гощанської районної державної нотаріальної контори Строкалем В.Д.

На підставі цього договору дарування Бугринською сільською радою 6.07.2001 року видано ОСОБА_1 Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, який зареєстровано у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № НОМЕР_4, щодо передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0.50 га в межах згідно з планом на території Бугринської сільської ради в с. Колесники для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд і для ведення особистого підсобного господарства.

Відповідно до цього акту (старого зразку) право власності за ОСОБА_1 визнано на три земельні ділянки.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3 померла.

Власником сусіднього будинковолодіння по АДРЕСА_2 була ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 Позивачка ОСОБА_2 є її спадкоємицею за заповітом та стала власником зазначеного майна на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.01.2010 року.

В матеріалах справи відсутні документи на земельну ділянку, що перебувала у користуванні ОСОБА_8, а згодом перейшла у користування позивачки.

Згідно даних, що містяться у матеріалах технічної документації з землеустрою по встановленню (відновленню) меж земельної ділянки в натурі для ведення особистого селянського господарства та для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_3 вбачається, що 24 січня 2001 року складено протокол встановлення і погодження меж земельної ділянки в натурі, яка передавалася у приватну власність ОСОБА_3, в якому вказано, що земельна ділянка №1 ОСОБА_3 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ) по точках від Г до Д межує із присадибною ділянкою ОСОБА_2, її земельна ділянка №2 по точках від Г до Д також межує із присадибною ділянкою ОСОБА_2 Відомості про те, що між суміжними ділянками існує заїзд відсутні. ОСОБА_2 погодила межі цих ділянок, про що свідчить її підпис.

Зі змісту цього протоколу вбачається, що ніяких заперечень з боку суміжних землекористувачів чи землевласників не було.

ОСОБА_2 погоджена і експлікація земель, які передавалися у власність ОСОБА_9

Відповідно до викопіювання з генплану с.Колесники, вбачається, що на ньому відсутні будь-які позначення, які б вказували на наявний спільний заїзд між ділянками сторін.

Вказана техдокументація у 2001році погоджена відділом земельних ресурсів Гощанського району та відділом архітектури містобудування та житлово-комунального господарства Гощанського району, які надали висновки про погодження передачі земельної ділянки для будівництва, експлуатації та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд натурі та для ведення особистого селянського господарства у приватну власність ОСОБА_3, указавши, що наявних обмежень на використання земельних ділянок немає.

Таким чином, висновок суду про порушення Бугринською сільською радою земельного законодавства при вирішенні питання про надання ОСОБА_9 у власність земельної ділянки суперечить змісту зазначених норм та встановленим судом обставинам справи.

Відповідно до рішення Бугринської сільської ради №76 від 12.05.2006року надано дозвіл ОСОБА_1 на виготовлення техдокументації на перебудову житлового будинку в АДРЕСА_3 на власній земельній ділянці, яка належить їй на праві приватної власності згідно державного акту від 6.07.2001року.

30.11.2007року на підставі вказаного рішення сільської ради головним архітектором Гощанського району затверджено акт виносу в натуру осей розбивки будівель, а 30.11.2007р.-затверджено план забудови земельної ділянки індивідуального забудовника, відповідно до яких між земельними ділянками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначений заїзд шириною 3,9м. Ці документи є частиною виготовленого ОСОБА_1 будівельного паспорту.

У статті 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» зазначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 кв. м, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

План забудови та акт виносу у натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель( в частині існування загального заїзду) розроблений після приватизації землі ОСОБА_3, вони суперечать рішенню Бугринської сільської ради №76 від 12.05.2006року, рішенню Бугринської сільської ради Гощанського району № 148 від 29.12.2000 року, договору дарування від 11.06.2001 року та Державним актам на право приватної власності на землю, виданим на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_1, які на час їх виготовлення ніким(в т.ч. Бугринською сільською радою) не оспорювались і були чинними, а тому вони не є належними доказами, що підтверджують факт існування спірного спільного заїзду.

Як пояснила у судовому засіданні Апеляційного суду Рівненської області представник позивачки, власниками будинковолодінь перед батьками сторін у справі були два брати, які самостійно влаштували спільний заїзд до своїх будинків.

За відсутності належних і допустимих доказів на підтвердження того факту, що біля господарства ОСОБА_10 проходить дорога (проїзд) загального користування саме шириною 3,9 метри, відсутності таких даних у Бугринській сільській раді, а також того, що цією радою будь-якого рішення про затвердження спірної дороги чи її проекту шириною 3,9 метри не приймалося, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність правових підстав вважати, що до належної ОСОБА_3, а згодом ОСОБА_1 на праві власності земельної ділянки незаконно увійшла частина земель, призначених для влаштування проїзду чи дороги до інших господарств.

Крім цього, позивачка набула право власності на будинок в порядку спадкування значно пізніше, ніж земельна ділянка була приватизована ОСОБА_3 та подарована нею відповідачці.

Відповіді Гощанської райдержадміністрації від 31.05.2011 року № Л-159-61, Гощанської районної ради від 14.10.2010 року №166 та прокуратури Гощанського району від 15.02.2012 року, що містяться в матеріалах справи ґрунтуються на акті виносу у натурі меж земельної ділянки і розбивки будівель та плані забудови, які відхилені судом як неналежні докази, а тому не підтверджують існування проїзду між суміжними земельними ділянками сторін.

Крім цього, суд першої інстанції скасував державну реєстрацію оспорюваних державних актів, хоча такі вимоги ОСОБА_2 не заявлялись, чим вийшов за межі позову.

Доводи позивачки та її представника про те, що до її будинку неможливо облаштувати окремий заїзд спростовується висновком земельно-технічної експертизи №31227/1-ПС від 25.03.2014р., проведеної у іншій справі, однак дослідженої судом першої інстанції у даній, відповідно до якої існує реальна можливість облаштування окремого заїзду до житлового будинку, що належить ОСОБА_2 через земельну ділянку, яка знаходиться у її користуванні після проведення відповідного планування території(рельєфу) та здійснення захисних робіт стосовно водопроводу. Варіант облаштування такого заїзду наведено в додатку №11 та №11а до даного висновку.

Доводи відповідачки про пропуск строку позовної давності є обґрунтованими, оскільки про рішення сільської ради та державні акти позивачці було відомо ще у 2010 році, однак положення про правові наслідки її спливу можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого суб'єктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає суб'єктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалося чи не оспорювалося, суд повинен відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Враховуючи викладене, позовні вимоги є не обґрунтованими, а тому наслідки спливу позовної давності суд не застосовує. Рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального права та неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи та підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову за їх безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 325 ЦПК України, ст.ст.17,22 ЗК України (1990р.), колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 23 лютого 2016 року скасувати.

ОСОБА_2 в позові до Бугринської сільської ради Гощанського району, ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Гощанська районна державна адміністрація Рівненської області про визнання недійсним рішення сесії Бугринської сільської ради, визнання недійсними та скасування Державних актів на право власності на земельну ділянку відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 606(шістсот шість)грн.71коп. понесених судових витрат по оплаті судового збору.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Ковалевич С.П.