Ухвала

іменем україни

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру про захист прав споживачів та про зобов'язання усунути недоліки у виконаній роботі, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року вона придбала земельну ділянку площею 0,0677 га по АДРЕСА_1 у ОСОБА_4, право власності якого підтверджувалось державним актом на право власності на землю від 26 травня 1997 року.

Вказувала на те, що на підставі вищевказаних правовстановлюючих документів, з метою оформлення та видачі державного акта на право власності на придбану земельну ділянку 29 грудня 2006 року між нею та відповідачем в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою.

Відповідно до виготовленої відповідачем технічної документації із землеустрою вона отримала державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0595 га, що на 82 кв. м менше, ніж придбано нею за вищевказаним договором купівлі-продажу.

У зв'язку із пред'явленням суміжним землевласником - ОСОБА_2 - до неї позовних вимог щодо знесення цегляного паркану, збудованого за існуючими межами належної їй земельної ділянки, а також щодо самовільного захоплення нею земельної ділянки площею 80 кв. м, вона звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення землевпорядної експертизи на предмет відповідності виготовленої відповідачем технічної документації вимогам чинного законодавства. Висновком проведеної експертизи було встановлено, що виготовлена технічна документація не відповідає вимогам чинного законодавства та встановленим нормам і правилам, оцінюється негативно та не погоджується.

Посилаючись на вказані обставини та те, що врегулювати спір в позасудовому порядку відповідач відмовляється, на підставі ст. ст. 852, 857, 858, 887, 890, 891 ЦК України та ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» просила зобов'язати Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у чотирнадцятиденний строк з дня набрання законної сили рішенням суду безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої на підставі договору, який було укладено між сторонами 29 грудня 2006 року, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням нею земельної ділянки та переробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують її право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з дотриманням вимог чинного законодавства, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання з землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.

Заочним рішенням Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано Львівську регіональну філію Центру державного земельного кадастру в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центр державного земельного кадастру у чотирнадцятиденний строк з дня набрання рішенням законної сили безоплатно усунути недоліки технічної документації із землеустрою, виготовленої згідно з договором від 29 грудня 2006 року, а саме: здійснити додаткові обміри зовнішніх меж за фактичним використанням ОСОБА_1 земельної ділянки та переробити технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право ОСОБА_1 на земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, з дотриманням вимог чинного законодавства, державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання із землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено. Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року ОСОБА_1 придбала земельну ділянку площею 0,0677 га по АДРЕСА_1 у ОСОБА_4, право власності якого посвідчувалось державним актом на право власності на вказану земельну ділянку площею 677 кв. м від 26 травня 1997 року.

29 грудня 2006 року між ОСОБА_1 та Державним підприємством «Центр державного земельного кадастру» в особі Бориславського міського відділу Львівської регіональної філії Центру державного земельного кадастру було укладено договір на виготовлення технічної документації із землеустрою, відповідно до п. 1.1 якого останнє взяло на себе зобов'язання за завданням замовника виконати роботи з виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на вищевказану земельну ділянку.

Згідно із п 4.1 вказаного договору кінцевим результатом умов договору є технічна документація із землеустрою, виконана згідно із чинними нормативними документами на виконання цих робіт.

26 вересня 2007 року ОСОБА_1. отримала розроблену за вказаним договором технічну документацію, на підставі якої в подальшому на її ім'я було видано державний акт на право власності на земельну ділянку від 05 жовтня 2007 року.

До складу вказаної документації входили: технічне завдання на виконання робіт, кадастровий план, план встановлення меж та пояснювальна записка, в якій зазначена площа вказаної земельної ділянки - 0,0595 га та наявне посилання, що місцеположення кутів зовнішніх меж землекористування обстежено і встановлено в натурі по фактичному їх положенню на місцевості в присутності землекористувача і узгоджено з представниками суміжних землекористувань.

З технічного завдання із землеустрою по переоформленні державного акта у власність від 09 серпня 2007 року, в якому закріплені технічні, економічні та інші вимоги до технічної документації, вбачається, що площа спірної земельної ділянки складає 0,0677 га.

З акта здачі-прийняття виконаних робіт згідно з договором від 29 грудня 2006 року, засвідченим підписом сторін, вбачається, що технічна документація на земельну ділянку належним чином оформлена і відповідає умовам договору.

Під час прийняття вказаної технічної документації позивачем не були виявлені суттєві недоліки, оскільки до набуття нею права власності згідно з договором купівлі-продажу від 28 грудня 2006 року на земельну ділянку площею 0,0677 га суміжні землекористувачі майнові претензії до попереднього власника не заявляли.

У зв'язку із пред'явленням до ОСОБА_1 суміжним землевласником - ОСОБА_2 - позовних вимог щодо знесення цегляного паркану, який був збудований по існуючих межах земельної ділянки позивача, та щодо самовільного захоплення нею земельної ділянки площею 80 кв. м. позивач ОСОБА_1 звернулась до Головного управління Держземагентства у Львівській області для проведення названою установою державної землевпорядної експертизи на предмет відповідності змісту виготовленої їй відповідачем технічної документації вимогам чинного законодавства України.

Висновком державної експертизи землевпорядної документації від 16 лютого 2015 року встановлено, що технічна документація із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_1 по АДРЕСА_1, не відповідає вимогам чинного законодавства України та встановленим нормам і правилам та оцінюється негативно і не погоджується.

Листом від 18 березня 2015 року відповідач відмовився усунути неналежну якість продукції, зазначивши при цьому, що не погоджується із висновком експертизи землевпорядної документації, а відтак підстави для виготовлення нової технічної документації із землеустрою відсутні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що позивач правомірно пред'явила вимогу до відповідача як до підрядника за договором підряду на виготовлення технічної документації із землеустрою, про безоплатне усунення недоліків вищезазначеної технічної документації із землеустрою виготовленої на підставі договору від 29 грудня 2006 року, що відповідає нормам ст. ст. 852, 857, 858, 888, 890, 891 ЦК України.

У свою чергу апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість заочного рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхилив доводи ОСОБА_2 про те, що оскаржуваним заочним рішенням міського суду за позивачем фактично визнано право власності на земельну ділянку площею 80 кв. м, з посиланням на їх безпідставність, оскільки відповідача лише зобов'язано усунути недоліки виготовленої технічної документації з дотриманням вимог чинного законодавства, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання із землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.

Проте з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не можна, виходячи з наступного.

Приписами ст. 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

За положеннями ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції із апеляційною скаргою, ОСОБА_2 вказувала на те, що міський суд фактично визнав за ОСОБА_1 право власності на частину належної їй земельної ділянки. При цьому незалученням її до участі у справі судом першої інстанції було порушено її права.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про те, що права ОСОБА_2 не порушено, оскільки відповідача лише зобов'язано усунути недоліки виготовленої для позивача технічної документації з дотриманням вимог чинного законодавства, умов договору від 29 грудня 2006 року, технічного завдання із землеустрою від 09 серпня 2007 року та правовстановлюючих документів.

Разом з тим рішення суду безпосередньо впливає на права ОСОБА_2, а отже, остання має бути залучена до участі у справі у якості співвідповідача.

Враховуючи, що при вирішенні спору судами попередніх інстанцій не встановлено коло осіб, які мають брати участь у справі, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи, та в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Заочне рішення Трускавецького міського суду Львівської області від 12 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 15 грудня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В.Кафідова

О.В.Умнова

І.М.Фаловська