Провадження № 2/760/5936/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 грудня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого-судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря Бугайчука О.Р.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В :

Позивач у вересні 2016 року звернувся до суду з позовом і просить розірвати укладений з відповідачем договір, стягнути з відповідача 38 590, 00 гр. згідно договору по виготовленню та монтажу меблів, 428 349, 00 гр. пені та 5 000,00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Посилається в позові на те, що 21 липня 2015 року між ним та відповідачем був укладений Договір №11915, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та передати йому у власність меблі, а саме: шафу-купе, кухню, тумбу для взуття, острів (елемент меблів) над холодильником.

Вартість замовлених меблів становила 53 890,00 гр.

На виконання умов договору ним відповідачу був сплачений завдаток у розмірі 37 000, 00гр. в присутності свідка.

Строк виконання замовлення договором визначений в 45 днів з моменту укладення договору, тобто до 03 вересня 2015 року.

Станом на момент звернення з позовом до суду відповідач взяті на себе зобов'язання виконав лише частково, виготовив та встановив шафу-купе, вартість якої становить 15 300, 00 гр.

Іншу частину робіт не виконав, меблі не виготовив, кошти не повернув.

У зв'язку з цим 31 липня 2016 року він звернувся до відповідача з письмовою претензією з вимогою повернути кошти.

Відповідач жодних дій для врегулювання спору не вчинив.

Сума невиконаних відповідачем зобов»язань складає 38 590, 00гр.

Виходячи з цього, невиконання відповідачем зобов'язання, порушенням умов договору, просить задовольнити позов, стягнути з відповідача дану суму та 428 349, 00гр. пені в порядку, визначеному ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів».

Крім того, в порядку ст.22 даного Закону просить стягнути з відповідача 5000, 00 гр. в відшкодування моральної шкоди.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала.

Не заперечуючи укладення договору, посилалася на те, що за його умовами позивач, як замовник, мав сплатити завдаток, який становить 70% суми договору в розмірі 37 000, 00 гр., а в подальшому повинен був сплатити решту в розмірі 16 890, 00 гр.

Заперечила факт отримання відповідачем грошових коштів як попередньої оплати від позивача в сумі 37 000,00 гр.

У зв'язку з невиконанням позивачем умов договору відповідач не зміг закупити матеріали та необхідну фурнітуру для своєчасного початку виконання взятих на себе зобов'язань по виготовленню та монтажу меблів.

Відповідач вживав заходів для врегулювання даного спору, неодноразово телефонував позивачу з проханням здійснити оплату за даним договором, надати необхідну інформацію для виконання замовлених меблів.

Вимоги відповідача позивачем виконані не були і договір відповідачем не був виконаний саме з вини позивача.

Виходячи з цього, просить у позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулює Закон України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Відповідно до ст. 837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

До окремих видів договорів підряду, встановлених параграфами 2-4 цієї глави, положення цього параграфа застосовуються, якщо інше не встановлено положеннями цього Кодексу про ці види договорів.

Параграф 2 цієї глави регулює особливий вид договору підряду - договір побутового підряду.

Згідно зі ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Судом встановлено, що 21 липня 2015 року між сторонами був укладений договір №11915, відповідно до якого відповідач взяв на себе зобов'язання виготовити та передати позивачу у власність меблі, а саме: шафу-купе, кухню, тумбу для взуття, острів (елемент меблів) над холодильником.

Вартість замовлених меблів становила 53 890,00 гр.

Виготовлені меблі мали бути встанволені за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.3.1 Договору строк виконання договору встановлений сторонами в 45 днів, починаючи з дня його підписання.

В свою чергу при укладенні договору сторони визначили обов»язки замовника, тобто позивача, а саме: провести оплату за виконану роботу відповідно до розділу 5 договору.

Згідно з розділом 5 договору замовник мав внести попередню оплату в розмірі 70% суми вартості договору, що становить 37 000, 00 гр., решту 30% , що складає 16890, 00 гр., сплатити під час приймання виконаних робіт.

/ а.с.8 - 9 /

Відповідно до ст. 873 ЦК України вартість робіт, виконаних за договором побутового підряду, визначається за погодженням сторін.

За згодою замовника робота може бути ним оплачена при укладенні договору побутового підряду шляхом видачі авансу або у повному обсязі.

За змістом ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

За правилами ст.ст.628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі змісту оспорюваного позивачем договору, у ньому передбачено всі істотні умови для такого виду договору відповідно до вимог законодавства та інших нормативно-правових актів.

Укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо укладання договору на зазначених у ньому умовах, а відтак, з власної ініціативи визначили для себе правила подальшої поведінки при його виконанні.

Взявши на себе зобов»язання за умовами договору сплатити 70% вартості договору як попередню оплату, позивач будь-яких доказів виконання ним умов договору в цій частині та внесення попередньої оплати за умовами договору не надав.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Правові наслідки порушення зобов'язання врегульовано ст.ст.611, 612 ЦК України.

Так, відповідно до ст.611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:

1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору;

2) зміна умов зобов'язання;

3) сплата неустойки;

4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

З точки зору чюч.1 4 ст.612 ЦК боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

З точки зору ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Згідно з ч.3 даної статті у разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

З укладеного між сторонами Договору вбачається, що при його укладенні підстав для розірвання договору ними визначено не було.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що умови договору не виконанні відповідачем з вини самого позивача, а тому підстави для розірвання договору відсутні.

Згідно з ч.5 ст.10 Закону України « Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Відповідно до ст.549 ЦК неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч.2 ст.551 ЦК якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Враховуючи викладене вище, умови укладеного між сторонами договору, висновки суду про невиконання умов договору самим позивачем, підстави для задоволення вимог позивача і в частині стягнення пені також відсутні.

Суд не знаходить підстав для задоволення вимог позивача і в частині відшкодування моральної шкоди, виходячи з наступного.

Звертаючись до суду, позивач обгрунтовує завдану йому моральну шкоду та необхідність її відшкодування нормами ст.22 Закону України» Про захист прав споживачів» та ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Так, частиною 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Разом з тим, положення ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» мають застосовуватися в сукупності з положеннями п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до яких споживачі мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Відповідно до ст. 711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю у зв'язку з придбанням товару, що має недоліки, відшкодовується відповідно до положень глави 82 цього Кодексу. Підстави відшкодування шкоди, завданої внаслідок недоліків товарів, робіт (послуг), передбачені параграфом 3 глави 82 ЦК України.

Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо така завдана майну споживача або шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Саме по собі задоволення вимог споживача не може бути підставою для відшкодування йому моральної (немайнової) шкоди.

Порядок та підстави відшкодування моральної шкоди визначені також ст.ст.23, 1167 ЦК України.

Стаття 1167 ЦК України регулює відшкодування моральної шкоди в позадоговірних відносинах сторін.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» суду необхідно в кожній справі з»ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні відносини, які регулюються нормами Цивільного кодексу України та Закону України « Про захист прав споживачів», а умовами укладеного між сторонами договору відшкодування моральної шкоди не передбачено, як і не передбачено і ЦК України відшкодування моральної шкоди в зв»язку з невиконанням договірних зобов»язань.

Виходячи з викладеного вище правового обгрунтування, підстави для задоволення вимог позивача в частині відшкодування моральної шкоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 1, ч.5 ст.10, ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 15,16, 23,549, ч.2 ст.551,610, 611, 612, 626, 629, 629, ч.ч.2,3 ст.651,711,837,865,873, 1167 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

Суддя