У Х В А Л А

28.03.2016 селище Оржиця

Оржицький районний суд Полтавської області в складі головуючого Гришко О.Я., за участі секретаря судового засідання Федорини А.А., за участі представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Оржиця цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Фермерського господарства «Підкова+» в особі голови ОСОБА_4, третя особа: відділ Держземагентства в Оржицькому районі, про застосування наслідків недійсності правочину, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до Оржицького районного суду Полтавської області з позовом до Фермерського господарства «Підкова+» в особі голови ОСОБА_4, третя особа: відділ Держземагентства в Оржицькому районі, про застосування наслідків недійсності правочину (з урахуванням зміненої позовної заяви).

Позивач зазначає, що з 2007 по 2010 рік між нею, ОСОБА_5 та відповідачем існували договірні правовідносини оренди належних позивачу та ОСОБА_5 земельних ділянок. 21.04.2011 року відповідач, як зазначає позивач, одноосібно таємно оформив та зареєстрував договори належних їй та ОСОБА_5 земельних ділянок. Після смерті 15.02.2014 року ОСОБА_5 позивач успадкувала право власності на земельну ділянку, яка належала померлій. Рішенням Оржицького районного суду Полтавської області, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області вказані договори оренди земельних ділянок були визнані недійсними. Позивач вважає, що з 21.04.2011 року і до кінця 2013 року відповідач користувався належними йому та ОСОБА_5 земельними ділянками на підставі правочинів, які були недійсними. У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача вартості сільськогосподарської продукції, отриманої внаслідок неправомірного користування належними позивачеві та ОСОБА_5 земельними ділянками за цінами, станом на момент подачі позову. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду в розмірі 25000 грн.

У судовому засіданні 28.03.2016 року представник позивача заявив клопотання про проведення аудиторської перевірки господарської діяльності ФГ «Підкова+» за період з 2011 по 2014 рік включно, просив доручити проведення перевірки Полтавському бюро судово-економічної експертизи та аудиту. Своє клопотання представник позивача мотивував тим, що у справі було призначено судово-економічно-бухгалтерську експертизу, проте, у повідомленні Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_6 від 14.01.2016 року зазначено, що для проведення експертизи необхідно провести комплексну ревізію господарської діяльності ФГ «Підкова+».

Заслухавши думку представника відповідача, яка заперечувала проти проведення аудиторської перевірки діяльності ФГ «Підкова+», вказуючи, що на даний момент діє мораторій на проведення перевірок діяльності субєктів малого бізнесу, приходить до висновку, що клопотання представника позивача про проведення аудиторської перевірки діяльності ФГ «Підкова+» не підлягає до задоволення.

Як вбачається з ч. 2 ст. 3 Закону України «Про аудиторську діяльність», аудит - перевірка даних бухгалтерського обліку і показників фінансової звітності суб'єкта господарювання з метою висловлення незалежної думки аудитора про її достовірність в усіх суттєвих аспектах та відповідність вимогам законів України, положень (стандартів) бухгалтерського обліку або інших правил (внутрішніх положень суб'єктів господарювання) згідно із вимогами користувачів, що не відноситься до предмету даної цивільної справи.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про аудиторську діяльність», аудит може проводитися з ініціативи суб'єктів господарювання, а також у випадках, передбачених законом (обов'язковий аудит). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про аудиторську діяльність», проведення аудиту є обов'язковим для: 1) підтвердження достовірності та повноти річної фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності публічних акціонерних товариств, підприємств - емітентів облігацій, професійних учасників ринку цінних паперів, фінансових установ та інших суб'єктів господарювання, звітність яких відповідно до законодавства України підлягає офіційному оприлюдненню, за винятком установ і організацій, що повністю утримуються за рахунок державного бюджету; 2) перевірки фінансового стану засновників банків, підприємств з іноземними інвестиціями, публічних акціонерних товариств (крім фізичних осіб), страхових і холдингових компаній, інститутів спільного інвестування, довірчих товариств та інших фінансових посередників; 3) емітентів цінних паперів, які здійснюють публічне розміщення, та похідних (деривативів), а також при отриманні ліцензії на здійснення професійної діяльності на ринку цінних паперів. Тому відсутні підстави для призначення аудиторської перевірки у даному випадку.

Крім того, представник позивача у своєму клопотанні посилається на повідомлення Полтавського відділення Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. засл. проф. ОСОБА_6 від 14.01.2016 року, однак, в даному повідомленні говориться про неможливість надання експертного висновку без проведення саме комплексної ревізії господарської діяльності ФГ «Підкова+» за період з 2011 по 2014 рік включно.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні клопотання представника позивача.

Керуючись ст. 143, 144, 210 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити у задоволенні клопотання представника позивача про проведення аудиторської перевірки господарської діяльності ФГ «Підкова+» за період з 2011 по 2014 рік включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя