233 № 233/2276/16-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
30 серпня 2016 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Каліуш О. В., за участі секретаря Мазепа Н.А., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Костянтинівка цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_2 просить визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що він з 10 листопада 2000 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_3
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2015 року шлюб між ним та відповідачем було розірвано.

27 липня 2015 року між ним та відповідачем укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, у відповідності до якого було припинено право спільної сумісної власності подружжя, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1 та виділено у його особисту приватну власність, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1

В спірному житловому приміщенні з 13 липня 2007 року по теперішній час зареєстрована відповідач ОСОБА_3

Проте, з жовтня 2014 року ОСОБА_3 у спірному житловому приміщенні не мешкає, так як виїхала на інше постійне місце проживання у м. Єнакієве Донецької області. Особистих речей ОСОБА_3 у будинку не має.

Наявність зареєстрованої у належному йому будинку особи, а саме відповідача ОСОБА_3 тягне за собою порушення його прав як власника будинку на вільне володіння та розпорядження своїм майном. Крім того, він змушений сплачувати кошти за комунальні послуги, незважаючи на те, що відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації.

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовну вимоги ОСОБА_2 підтримав повністю з підстав, наведених у позовній заяві, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3, будучи згідно із ч.3 ст. 76 ЦПК України належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, причини неявки не повідомила, тому суд у відповідності до ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішує справу на підставі наявних у ній доказів (ухвалює заочне рішення).

Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані та підлягають повному задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 10 листопада 2000 року.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 липня 2015 року, яке набрало чинності 07 серпня 2015 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано (а.с.6).

27 липня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір про поділ спільного майна подружжя, у відповідності до якого було припинено право спільної сумісної власності сторін, зокрема, на житловий будинок АДРЕСА_1 та виділено у особисту приватну власність ОСОБА_2, зокрема, житловий будинок АДРЕСА_1

Право приватної власності позивача на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 27 липня 2015 року за № 10570915, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 66873913 від 30.08.2016 року.

Отже, спірне житлове приміщення розташовано у будинку АДРЕСА_1 яке на підставі Договору про поділ спільного майна подружжя від 27 липня 2015 року належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Згідно з довідкою про склад сім'ї № 1482, виданою КП «СЕЗ» 23.06.2016 року, у спірному житловому приміщенні зареєстровані: власник ОСОБА_2, його син ОСОБА_4 та колишня дружина ОСОБА_3 (а.с.19).

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6, сусіди сторін, у судовому засіданні, кожен окремо, підтвердили факт, що відповідач ОСОБА_3 з жовтня 2014 року у спірному житловому приміщенні не проживає.

Дана обставина також підтверджується Актами з перевірки паспортного режиму від 22 квітня 2016 року, від 29 липня 2016 року, від 29 серпня 2016 року, у відповідності до яких відповідач у будинку АДРЕСА_1 не проживає з жовтня 2014 року, її особистих речей у будинку не має.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для свого власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Отже, з моменту переходу права власності на спірне житлове приміщення до нового власників - позивача ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 (колишній співвласник житлового будинку АДРЕСА_1) втратила право користування спірним житловим приміщенням, а тому має бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1

Тож позовні вимоги ОСОБА_2 слід задовольнити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 214-215,226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.

Встановити строк для ознайомлення сторін з повним рішенням - 05 вересня 2016 року, відклавши до цього строку складання повного рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: О.В. Каліуш