Справа №643/2007/16-ц
Пр. № 2/643/2624/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Єрмак Н.В., при секретарі Зубко А.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Елавус ЛТД», третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільненні, посилаючись на те, що судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року з відповідача на її користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 20626, 67 грн. Зазначені кошти були отримані позивачем лише 28.12.2015 року, тому, на думку позивача, відповідно до ст. 117 КЗпПУ відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку з 01.02.2014 року по 27.12.2015 року в розмірі 80944,75 грн. та суму індексації заробітної плати в розмірі 15944,42 грн.

Позивач та представник відповідача надали в судове засідання заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, а представник відповідача також заперечення проти позову.

Третя особа в судове засідання не з*явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

З 11.05.2011 року по 13.01.2014 року позивач працювала в ТОВ ФІРМА «Елавус ЛТД», та 13.01.2014 року була звільнена на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін.

Розрахунок при звільненні з позивачем у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, власником не проведені.

Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 18.04.2014 року з відповідача на користь позивача було стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 20626, 67 грн., які були отримані позивачем 28.12.2015 року.

Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2014 року № 13, а також згідно зі ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди повинні застосовувати при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Враховуючи, що Україна визнає юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції, то застосування судами цієї Конвенції має здійснюватись з обов*язковим урахуванням практики Європейського суду з прав людини не тільки щодо України, а й щодо інших держав.

Так, в п. 65 Рішення п*ятої секції Європейського суду з прав людини від 08.04.2010 року у справі «Меньшакова проти України» зазначено З огляду на тлумачення судами відповідного національного законодавства у справі заявниці, Суд вважає, що вимоги заявниці щодо компенсації за період з 8 липня 1997 по 18 березня 1999 року не мають жодного правового підґрунтя ( див. пункти 56 і 57 вище ). Зокрема, статті 117 Кодексу законів про працю не могла бути розтлумачена як така, що встановлює право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як вона була присуджена заявниці за рішенням суду.

Також, в п. 57 зазначено: У зв*язку з вищенаведеним, Суд зазначає, що застосування процесуальних обмежень у справі заявниці значною мірою залежало від тлумачень матеріальних норм Кодексу законів про працю. У зв*язку з цим, Суд зазначає, що відповідно до ст. 117 Кодексу «при відсутності спору щодо суми» заборгованості із заробітної плати, звільнені працівники мають право на компенсацію за несвоєчасну виплату також заборгованості за період «фактичного розрахунку» ( частина перша статті 117 ), а «при наявності спору про розміри сум» заборгованості із заробітної плати компенсація повинна бути виплачена, якщо спір вирішено на користь працівника ( частина друга статті 117 ). Особливу увагу слід звернути на те, що частина друга статті 117 Кодексу, яка встановлює право на отримання компенсації у випадку постановлення судом рішення щодо суми такої заборгованості та є застосовною у справі заявниці, не передбачає виплати компенсації за період до фактичного розрахунку по заборгованості, на відміну від частини першої статті 117. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

Судом встановлено, що відносно відповідача відкрито провадження про банкрутство.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 14.12.2015 року у справі № 922/3048/15 визнано кредиторські вимоги позивача до ТОВ фірма «Елавус ЛТД» в сумі 20626,67 грн. та включено їх до 1 черги задоволення вимог кредиторів боржника.

Ухвалою Господарського суду Харківської області від 15.01.2016 року провадження у справі про банкрутство ТОВ фірма «Елавус ЛТД» припинено у зв*язку із задоволенням всіх кредиторських вимог, у тому числі позивача.

При цьому, позивач з кредиторськими вимогами про виплату середнього заробітку та суми індексації заробітної плати за час затримки, будучи усвідомленою про порушення її трудових прав, не зверталась.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Вищеприведені обставини дозволяють суду зробити висновок про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 117, 233 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212- 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

18.08.2016