Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 року Рівненський міський суд Рівненської області

в складі головуючого судді: Рудики Л.Д.

при секретарі: Прокопчук Л.М.

за участю представників сторін: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасові виїзди з України малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у супроводі матері ОСОБА_3 або бабусі ОСОБА_6 без згоди та супроводу її батька ОСОБА_4 строком дії до досягнення дитиною повноліття. Просить надати дозвіл ОСОБА_3, без згоди батька ОСОБА_4 оформлювати документи для тимчасового виїзду малолітньої дитини. В обґрунтування позову вказує, що проживала з відповідачем в цивільному шлюбі з 2001 року. Від шлюбу мають спільну малолітню доньку ОСОБА_5, яка проживає з матірю за адресою АДРЕСА_1. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача, відповідач участі у вихованні доньки не бере, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається, матеріальної допомоги не надає. Донька часто хворіє, що підтверджується випискою з історії хвороби. ОСОБА_3 має намір вивозити доньку або відправляти її у супроводі бабусі за межі України на лікування, оздоровлення та розширення її світогляду та інтелектуального розвитку. Відповідач не маючи бажання самостійно, або разом з позивачем вивезти дитину за кордон на лікування, не надає згоди на її виїзд за кордон, що суперечить інтересам доньки. Просить позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача судовий збір.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав повністю, з підстав викладених в позовній заяві просив їх задовольнити. Суду пояснив, що у сторін є малолітня донька, яка хворіє та потребує виїзду за кордон для оздоровлення, позивач гарантує повернення дитини із за кордону. Конкретно вказати країну не може, оскільки подорожі плануються по всьому світу.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, вважає позов безпідставним. Суду пояснив, що сторони проживали у громадянському шлюбі, мають доньку, з 2011 року разом не проживають. Позивач перешкоджає ОСОБА_5 в участі в утриманні дитини. ОСОБА_3, не надає відповідачу дитину, можливо донька хворіє. Зазначає, що в позові не має часового проміжку перетину кордону, якщо позивач звернеться до відповідача з проханням надати дозвіл ОСОБА_5 надасть дозвіл на країни Шенген зони на підставі нотаріально посвідченої заяви.

Заслухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши документи і матеріали справи, всебічно і повно зясувавши обставини, якими представник позивача обгрунтовує свої вимоги та заперечення представника відповідача, давши оцінку доказам, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог частково з таких підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи встановлено, що 19 вересня 2006 року народилася ОСОБА_5, батьками якої є ОСОБА_4 та ОСОБА_3про що складений запис акту про народження № 2208, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 І-ГЮ №035188.

Станом на день звернення до суду донька ОСОБА_5 проживає із позивачем в АДРЕСА_2.

Копії витягу з історії хвороби та заключення спеціаліста підтверджують, що дитина потребує оздоровлення. Позивач матеріально утримує та належним чином піклується про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Вказане не заперечується представником відповідача.

Згідно ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в»їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Для перетинання кордону України згідно ч.4 п.2 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженихПостановою Кабінету Міністрів України №57 від 27 січня 1995 року, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб , уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред»явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Судом встановлено, що згідно зі ст. 64 ч.1 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені.

Згідно ч.7, ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст.4 зазначеного Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків .

За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення (далі - Порядок), затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 2014 року № 152, наявність рішення суду про надання дозволу на виготовлення проїзних документів для дитини без згоди батька не передбачено.

Поряд з тим, п.п. 2 п. 20 зазначеного Порядку визначено, що оформлення, видача та обмін паспорта для виїзду за кордон здійснюється особі, яка не досягла шістнадцятирічного віку, - на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа). У разі оформлення паспорта для виїзду за кордон у закордонній дипломатичній установі України заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства.

Відповідач є громадянином України, тому, як випливає з вищезазначеної норми Порядку, його згода також необхідна для оформлення проїзних документів для виїзду малолітньої доньки за кордон.

У відповідності з п.п.2п.4 Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Також необхідно зазначити, що згідно із Конвенцією про права дитини (ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91 р.) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, за якою держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Положення ст. 6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я.

За наведених обставин, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що надання такого дозволу буде відповідати інтересам останньої.

Будь - яких обмежень для реалізації права на тимчасовий виїзд за межі України дитини судом не встановлено.

Також суд зазначає, що дозвіл надається до досягнення дитиною 16-річного віку, а не до повноліття, оскільки відповідно до ст.313 ЦК України після досягнення 16 років дитина вправі вільно самостійно виїжджати за межі України і отримання спеціального дозволу батьків на це не потрібно.

На основі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний звязок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про необхідність задоволити позов частково, а саме дозволити матері ОСОБА_3 тимчасові поїздки за кордон із неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу другого з батьків, до досягнення дитиною 16-ти річного віку, дозволити без згоди батька виготовлення проїзного документу для виїзду за межі України неповнолітньої ОСОБА_5

Керуючись ст.ст. 60, 213, 215 ЦПК України, ст.7, 141, 150, 155 СК України, Конвенцією про права дитини, Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст. 33, 64 ч.1 Конституції України,ст.313 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька та дозволу на оформлення документів задовольнити частково.

Дозволити матері ОСОБА_3 тимчасові поїздки за кордон із неповнолітньою дитиною ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 без згоди та супроводу другого з батьків, до досягнення дитиною 16-ти річного віку.

Дозволити ОСОБА_3 без згоди батька дитини ОСОБА_4 виготовлення проїзного документу для виїзду за межі України неповнолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. сплачених судових витрат.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: