Справа № 583/283/16-ц
16 березня 2016 року м. Охтирка
Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Верес М.Ф.
при секретарі Чепура В.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
27 січня 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 26 червня 2015 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого він передав у борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 198 000 гривень, еквівалентній станом на день укладення Договору позики за комерційним курсом 9 000 доларів США для придбання транспортних засобів терміном до 30 грудня 2015 року. Однак, у зазначений строк кошти повернуті не були. Просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь борг в розмірі 239 400 гривень, що за комерційним курсом станом на 18.01.2016 року еквівалентне 9 000 доларів США.
До початку судового засідання позивач надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач, будучи повідомленою у встановленому законом порядку відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася, будь - яких заяв від неї не надійшло.
В судове засідання сторони не зявились, про час і місце судового засідання повідомлені. В звязку з чим справа розглядається відповідно до ст. ст. 169, 197 ЦПК України у відсутність сторін та без здійснення фіксації судового процесу за допомогою звукозаписуючого засобу.
Суд вважає, що згідно Ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України можливо провести заочний розгляд справи.
Суд, проаналізувавши матеріали справи, дослідивши письмові докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що між сторонами існують правовідносини, що виникли з договору позики.
Згідно пункту 2.2 Договору позики від 26.06.2015 року за домовленістю сторін, повернення грошових коштів буде здійснюватися позичальником рівними частинами щомісячно, але не пізніше 30 числа кожного місяця, в національній валюті у розмірі еквівалентному 1500 доларів США.
Відповідно до п. 2.2.1 вищевказаного Договору позики сторони домовились, що загальна сума повернених грошових коштів в гривнях повинна бути еквівалентом 9 000 доларів США за комерційним курсом на остаточну дату повернення боргу.
Згідно п. 2.3 Договору позики від 26.06.2015 року, підписання цього договору буде свідчити про те, що його умови повністю відповідають волевиявленню Сторін, та про одержання Позичальником вищезазначеної суми грошей від Позикодавця.
Відповідачка зобовязалася провести повний розрахунок з Позикодавцем в строк не пізніше 30 грудня 2015 року. (а.с.4-5).
Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачає, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно ч.1 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Саме такий правовий висновок про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63 цс13.
Судом встановлено, що на даний час відповідачем позика позивачу не повернута.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Належних та допустимих доказів на підтвердження повернення позивачу вказаної суми позики відповідачем, матеріали справи не містять.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню.
Частиною 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати, а саме 2400 гривень сплаченого ним судового збору.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 202, 207, 526, 530, 545, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 2400 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте Охтирським міськрайонним судом Сумської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через Охтирський міськрайонний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Суддя : М.Ф. Верес