ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/897/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" січня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_3.) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства Національної акціонерної страхової компанії «ОРАНТА» (далі по тексту - відповідач, ПАТ НАСК «ОРАНТА») про стягнення штрафних санкцій у розмірі 28 352,52 грн. та моральної шкоди у розмірі 6 090 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 вересня 2012 року по вул. Старонаводницькій, 6-А в м. Києві ОСОБА_4 (далі по тексту - ОСОБА_4) керуючи автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем Хонда, державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року ОСОБА_4. визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4. застрахована у ПАТ НАСК «ОРАНТА», а відповідно до листа від 10.01.2013 року відповідач зобов'язався здійснити виплату страхового відшкодування у розмірі 19 072,24 грн., проте як даної виплати у встановлені законом строки не здійснив, виплативши дану суму лише 12.08.2015 року, позивач просить суд стягнути з нього штрафні санкції та моральну шкоду.

До початку судового розгляду справи по суті, представником позивача подано клопотання про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідача штрафні санкції у розмірі 27 956,77 грн. та моральну шкоду у розмірі 6 090 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 31 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Дослідивши подане представником позивача клопотання про зменшення розміру позовних вимог, враховуючи, що воно заявлене у відповідності до приписів ч. 2 ст. 31 ЦПК України, суд приймає його до розгляду та вважає за необхідне здійснити розгляд справи з урахуванням заявлених представником позивача уточнень.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, вважав їх обґрунтованими та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача в свою чергу заперечила проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності в частині нарахування пені.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні представників позивача та відповідача, враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 вересня 2012 року по вул. Старонаводницькій, 6-А в м. Києві ОСОБА_4 керуючи автомобілем ВАЗ, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з належним позивачу на праві власності автомобілем Хонда, державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2012 року водія ОСОБА_4. визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4. була застрахована в ПАТ НАСК «ОРАНТА» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АВ/7554718 від 17.05.2012 року.

Частиною 3 статті 22 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

За змістом ч. 3 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п. 2 ст. 9 Закону України «Про страхування» (далі по тексту - ЗУ «Про страхування») страхова виплата це грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст. 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

10 січня 2013 року ПАТ НАСК «ОРАНТА» позивачу було надіслано лист про те, що найближчім часом останньому буде здійснено погоджену сторонами виплату страхового відшкодування у розмірі 19 072,24 грн. Однак оплата була проведена лише 29 липня 2015 року, що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжним дорученням.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Водночас, пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу) застосовується позовна давність один рік.

Беручи до уваги наведене та заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, суд дійшов висновку, що до вимог про стягнення пені має бути застосовано положення п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України, а тому сума пені за період з 18.08.2014 року по 29.07.2015 року, яка підлягає стягненню становить 7 549,99 грн.

Крім того, згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також, підлягає частковому задоволенню і вимога позивача щодо стягнення штрафних санкцій у відповідності до ст. 625 ЦК України за період з 15.02.2013 року по 29.07.2015 року, зокрема у розмірі 14 200,73 грн. інфляційних втрат та 3% річних у розмірі 1 402,99 грн., оскільки зобов'язання страховиків у разі настання страхового випадку зводиться до здійснення страхової виплати, а відтак таке зобов'язання є грошовим і у разі прострочення його виконання настає відповідальність передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Окрім того, позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди зазначає, як підставою для її стягнення, понесені ним емоційні та душевні страждання та порушення звичайного способу життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що у судовому засіданні не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, а відтак суд відмовляє позивачу у задоволенні позовних вимог у даній частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовоено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного та керуючись стст. 22, 29, 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 9 ЗУ «Про страхування», стст. 22, 258, 625, 988 Цивільного кодексу України, стст. 10, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212, 218, 224-226 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» (, місцезнаходження: м. Київ, вул. Здолбунівська, 7-Д) на користь ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1) пеню за прострочення виплати суми страхового відшкодування у розмірі 7 549,99 грн., інфляційні втрати у сумі 14 200,73 грн. та 3% річних у розмірі 1 402,99 грн., а також судовий збір у розмірі 231,53 грн.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.