Справа № 308/3525/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі Бота О.І.

за участі

заявників : ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу у порядку окремого провадження за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей ,-

встановив:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Ужгородського міськрайонного суду в порядку окремого провадження із спільною заявою про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей. Мотивуючи свої вимоги тим, що 31.08.2002 року між ними було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області за актовим записом - №512. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заявники вказують на те, що спільне життя у них не склалося через суттєві розбіжності в характерах, які не дають можливості зберегти сім'ю.

Фактичні шлюбні відносини між ними припинені, спільне господарство не ведеться. Вказують, що рішення про розірвання шлюбу усвідомлене, добровільне та безпосередньо повязане з бажанням припинити подальше подружнє життя, продовження якого суперечить їхнім інтересам

З посиланням на викладене заявники просять суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб укладений між ними, що зареєстрований 31.08.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції за актовим записом - №512.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 вимоги заяви підтримав в повному обсязі, зазначив, що причиною рзірвання шлюбу є втрата спільних інтересів, різні характери та погляди на майбутнє. З лютого 2016 року спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Крім цього між ними досягнуто згоди щодо участі у вихованні та утриманні дитини.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_2 вимоги заяви підтримала в повному обсязі, зазначила, що причиною рзірвання шлюбу є втрата почуттів один до одного.

Заслухавши пояснення заявників, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що заявники уклали шлюб 31.08.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 512 , що стверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ФМ №005842 від 31.08.2002 року приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/

У даному шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження Серія 1-ФМ №128769 від 03.03.2003 року копія якого приєднана до матеріалів справи ( а.с. 10).

Із договору про визначення місця проживання дитини участь батьків у вихованні та утриманні дитини вбачається, що сторони досягли домовленості, щодо участі у вихованні та утриманні їхньої спільноїдитини.

Шлюбні відносини між подружжям припинені з лютого 2016 року.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. 3 ст. 234 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей.

Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Частиною 1 статті 109 СК України передбачено, що подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей.

Згідно з ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Згідно роз'яснень, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст. 109 СК) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу.

При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей.

В ході судового розгляду справи , встановлено , що причиною розірвання шлюбу є небажання сторонами будувати у подальшому сімейні стосунки.

За таких обставин, у суду немає підстав для вжиття додаткових заходів для примирення подружжя, оскільки це буде суперечити моральним засадам суспільства і інтересам обох з подружжя.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а заявники не мають наміру зберегти шлюб .

З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 носить формальний характер.

При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сімя розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення спільної заяви про розірвання шлюбу.

Задовольняючи вимоги спільної заяви подружжя про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити як інтересам сторін, так і інтересам неповнолітньої дитини, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхньої неповнолітньої дитини, тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 213-215, 234, 235 ЦПК України, ст.ст. 21, 24, 105, 109,112 Сімейного Кодексу України, суд,-

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що зареєстрований 31.08.2002 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 512 - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4