Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/1370/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайченко Є. О.
Категорія 59 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Матюшенка І.В.

при секретарі судового

засідання Мишаковській В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до держави Україна в особі завідуючої - лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» Орловської Наталії Андріївни (далі - Держава Україна в особі Орловської Н.А.) про визнання незаконною відмову надати обґрунтовану відповідь, про надання обґрунтованої відповіді по суті запиту та відшкодування моральної шкоди за рахунок держави,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Держави України в особі Орловської Н.А. про визнання незаконною відмову надати обґрунтовану відповідь, про надання обґрунтованої відповіді по суті запиту та відшкодування моральної шкоди обґрунтовуючи його тим, що 13.06.2014 остання не обґрунтовано повернула його запит від 19.07.2013 без відповіді посилаючись на те, що це не входить до сфери її повноважень. Відтак просив суд задовольнити його позов та стягнути заподіяну моральну шкоду у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року позов задоволено частково. Визнано незаконною відмову у наданні обґрунтованої відповіді по суті питань порушених ОСОБА_2 у зверненні - запиті від 19.07.2013. Зобов'язано завідувача - лікаря Попільнянського районного відділення Андрушівського міжрайонного відділу лабораторних досліджень державної установи «Житомирський обласний лабораторний центр Державної санітарно-епідеміологічної служби України» Орловську Н.А. дати обґрунтовану відповідь по суті вищевказаного звернення. У решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою цього ж суду від 03 червня 2016 року було виправлено описку у зазначеному рішенні.

Крім того, додатковим рішенням суду першої інстанції від 03 червня 2016 року було вирішено питання щодо компенсування судових витрат за рахунок Держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить змінити оскаржуване рішення, яким задовольнити його позовну вимогу щодо відшкодування заподіяної моральної шкоди.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, суд у порушення вимог ст. 212 ЦПК України не надав належної правової оцінки зібраним по справі доказам та помилково вважав, що позовна вимога про відшкодування заподіяної йому моральної шкоди не була доведена.

У своїх доводах також посилається на норми Конституції України, ЦК України, ЦПК України, на Закони України «Про звернення громадян» і «Про інформацію» та на постанову Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно вимог положень ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди суд обґрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Вирішуючи даний спір суд першої інстанції виходив з того, що письмовий запит позивача від 19.07.2013 відповідачем у порядку та строки визначені ст.ст.7,14,15,19,20 Закону України «Про звернення громадян» не було розглянуто, чим було обмежено його право на звернення, яке підлягає поновленню судом. При цьому суд відмовив у задоволенні позовної вимоги щодо відшкодування моральної шкоди у зв'язку з не доведенням позивачем заподіяння такої шкоди.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 16 ЦК України закріплено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен громадянин має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Моральна (немайнова) шкода - наслідки правопорушення, які не мають економічного змісту і вартісної форми і можуть полягати у: 1) фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, які фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна (немайнова) шкода може полягати у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми.

Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відповідно до ст.1167 ЦК України, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

Фактичною підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених ст.1174 Цивільного кодексу України є шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв'язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв'язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому, в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Таким чином, позивач має довести не лише протиправність поведінки відповідача, але й наявність самої моральної шкоди та причинний зв'язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб, відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Крім цього, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Водночас, позивачем до суду не надано жодних доказів на підтвердження заподіяння йому відповідачем моральної шкоди у вигляді моральних чи фізичних страждань, погіршення стану здоров'я, тощо, а також не надано ґрунтовних пояснень та доказів на підтвердження шкоди та того, з яких саме міркувань виходив позивач визначаючи спірну суму завданої, за його твердженням, відповідачем, моральної шкоди у розмірі двох мінімальних заробітних плат.

За викладених обставин колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 26 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: