ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1 ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2954/15-ц
Провадження № 2/210/448/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"26" травня 2016 р. Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу в складі :

головуючого судді Літвіненко Н.А.

при секретарі Рябченко І.В.

з участю предст. позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ПАТ КБ «Надра», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу та договору іпотеки недійсним, посилаючись на те, що 25.03.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 793659/ФЛ, відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, грошові кошти у сумі 40 640,00 доларів США.

Забезпеченням кредитного договору був договір іпотеки № 779451/ФЛ-З від

25.03.2008 року. В договорі іпотеки вказано, що «предметом іпотеки» є нерухоме майно, а саме:«Трикімнатна квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1., що є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу...»

Договір купівлі-продажу від 25.03.2008 р. був здійснений під впливом та тиском банку. Її було введено в оману, і вона не розуміла, що відбувалось. Банк запевнив їх, що тільки таким чином можна отримати кредит. Тільки оформивши договір купівлі-продажу нерухомого майна та договору іпотеки, банк зможе надати кредит. Наслідки цього правочину не були їй роз'яснені. Всі документи для отримання кредиту збирав ОСОБА_4, вона тільки приїхала та підписала необхідні документи. Вважає, що даний правочин можна вважати недійсним.

Просить визнати договір купівлі - продажу квартири від 25.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 недійсним та визнати договір іпотеки № 779451/ФЛ-З від 25.03.2008 року недійсним.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просить позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

3-а особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 25.03.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, зареєстровано в реєстрі нотаріуса № 2229.

25.03.2008 року між ОСОБА_4 та ВАТ КБ «Надра» укладено договір іпотеки № 779452/ФЛ-3, зареєстровано в реєстрі нотаріуса № 2232.

Відповідно до ст.. 15 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин); будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною; якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Посилання ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_4 на момент отримання кредиту був одружений, то банк повинен був відповідним чином (нотаріально) оформити дозвіл дружини на надання спільного майна в іпотеку, чим брутально порушив вимоги, є безпідставними.

Правовою позицією у цивільній справі за № 6-533цс16 Верховний Суд України дійшов до висновку, що укладення одним з подружжя договору по розпорядженню спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому випадку, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір відносно спільного майна, та третя особа - контрагент по такому договору, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала або по обставинам справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди іншого подружжя.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 203 та ч..1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недотримання в момент укладення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України і, зокрема, коли зміст правочину суперечить Цивільному кодексу України (ЦК), або іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину с недотримання стороною (сторонами) вимог про відповідність змісту правочину цивільному Кодексу України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент укладення правочину.

Статтею 60 СК України передбачено, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено зворотне.

Статтями 572 та 575 ЦК України передбачено, що іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, яке залишається у власності та користуванні іпотекодавця, згідно якого іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання отримати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 ЗУ «Про іпотеку», майно, що знаходиться у спільній власності, може бути передано в заставу (іпотеку) тільки зі згоди всіх співвласників. Така згода за своєю правовою природою є односторонньою угодою.

Згідно ч. 1 ст. 219 ЦК України, в разі недотримання вимог закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину, такий правочин є нікчемним.

Разом с тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеним одним з подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним. Так, п. 6 ст. З ЦК України, до основ цивільного законодавства відносить, зокрема, добросовісність.

Крім того, особисто ОСОБА_4 до суду з позовом про визнання вищевказаного договору іпотеки, як позивач, не звертався.

Відповідно до ст.. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних, прав,свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Положенням ст.. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі..

Виходячи з наведеного, суд вважає, що посилання позивача на недійсність договору купівлі-продажу 25.03.2008 року під впливом та тиском та обманом є безпідставними та не доведеними .

Таким чином, суд вважає необхідним в позові позивачу ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та договору іпотеки № 779451/ФЛ-3 від 25.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра» недійсним відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст.. 215, 230, 524,548 578, 182 ЦК України, ст.10,11,15,88,169,209, 212-215,218 ЦПК України

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до ПАТ КБ «Надра», третя особа ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та договору іпотеки № 779451/ФЛ-3 від 25.03.2008 року, укладеного між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «Надра» недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Н. А. Літвіненко