Справа № 204/7486/15-ц
Провадження № 2/204/385/16
РІШЕННЯ

Іменем України

29 березня 2016 року м.Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Тітової І.В.

з участю секретаря Духневича В.С.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів,

в с т а н о в и в:

16 листопада 2015 року до суду надійшов вищевказаний цивільний позов, у якому позивач просить стягнути з ОСОБА_3 ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1: 109250грн. (суму основного боргу), 109250грн. (штраф), 5025грн.50коп. інфляційних втрат, 1939грн.56коп. - 3% річних, а всього 225465грн.06коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 липня 2015 року між позивачем та відповідачем був укладений попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно з вказаним договором відповідач взяв на себе зобов'язання укласти із позивачем договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та будинку розташованому на цій ділянці. У зв'язку із укладанням зазначеного договору відповідачем від позивача було отримано аванс у розмірі 109250грн. Однак, у обумовлений сторонам день 27 липня 2015 року відповідач так і не виконав взяті на себе зобов'язання не уклав договір купівлі-продажу зазначених об'єктів. 28 липня 2015 року, керуючись п.6 попереднього договору, позивач звернувся до відповідача телефоном з пропозицією повернути йому отримані гроші, а також суму штрафу передбаченого цим же пунктом. Однак, ні 31 липня 2015 року, ні в будь-який інший день, обов'язок передбачений договором відповідачем виконаний не був. За таких обставин є всі підстави для стягнення із відповідача 109250грн. отриманих від позивача коштів за попереднім договором. Позивач звертає також увагу на те, що п.6 укладеного між сторонами договору, передбачає не тільки повернення останнім отриманих від позивача коштів, але і сплати штрафу у розмір 100% переданого позивачем авансу, отже є всі підстави для стягнення із відповідача штрафу у розмірі 109250грн. Також боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Зважаючи на що, сума інфляційних втрат становить 5025грн.50коп., 3% річних за 108 днів (з 01.08.2014 по 16.11.2015) прострочення складають1939грн.56коп.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили задовольнити позов.

Відповідач у судові засідання двічі підряд не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності не подав. За таких обставин, у порядку передбаченому ч.1 ст.224 ЦПК України, суд, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, на підставі наявних у ній доказів, з ухваленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши позивач та представника позивача, суд встановив такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

10 липня 2015р. між сторонами було укладено у письмовій формі попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та будинку розташованому на цій ділянці, який посвідчено приватним нотаріусом ДМНО Небосенко О.А. та зареєстровано в реєстрі № 752 (а.с.6-9).

На виконання вказаного правочину в рахунок майбутнього укладення договору купівлі-продажу вказаної вище земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та будинку розташованому на цій ділянці позивач передав відповідачу аванс у розмірі 109250грн., що підтверджується попереднім договором купівлі-продажу від 10 липня 2015р. та поясненнями представника позивача (а.с.6-9).

Судом встановлено, що у визначений попереднім договором строк, а саме 27 липня 2015р. основний договір купівлі-продажу укладено не було.

Відповідач повернути позивачу суму авансу в добровільному порядку відмовляється.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, зазначав, що оскільки відповідач порушив умови укладеної між ними угоди про намір укласти правочин від 10 липня 2015р., то він повинен повернути йому суму авансу в розмірі 109250грн. та відповідно до вимог п.6 угоди зобов'язаний сплатити йому штраф в розмірі 100% від суми авансу, а також відповідно до ст.625 ЦК України три відсотки річних та інфляційні витрати.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.635 ЦК попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір у майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати іншій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного-законодавства.

Згідно із п.4 ст.635 ЦК України договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Частинами 2, 3 вказаної статті передбачено, що сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Оскільки попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та будинку, який розташовано на цій ділянці укладено у письмовій формі, нотаріально посвідчений, то суд вважає що він відповідає вимогам, що встановлені ст.635 ЦК України для попереднього договору.

Зазначений вище попередній договір підтверджує факт отримання відповідачем від позивача грошових коштів (авансу), тобто попередньої оплати за продаж земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_1 та будинку розташованому на цій ділянці.

Згідно із ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Отже, на відміну від завдатку аванс - це лише спосіб платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати.

Зі змісту зазначених норм закону можна зробити висновок, що аванс-це лише спосіб платежу і він не є зобов'язанням. Аванс не виконує забезпечувальної функції, він сплачується боржником у момент настання обов'язку платежу, тобто виконує функцію попередньої оплати. Той, хто отримав аванс, повинен його повернути. Боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, боржник, який видав аванс, має право вимагати його повернення в усіх випадках невиконання чи неналежного виконання договору кредитором. У свою чергу кредитор не може бути зобов'язаним до повернення авансу у подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків

Оскільки договору купівлі-продажу земельної ділянки, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, то сплачена в рахунок виконання договору відповідачу сума авансу повинна бути повернута в тому розмірі, в якому вона передавалася.

Встановлено, що сума, яку отримав відповідач від позивача є авансом, тож суд вважає, що сума авансу в розмірі 109250грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є розірвання договору та відшкодування збитків.

Відповідно до п.6 попереднього договору від 10 липня 2015 року відповідач, одержавши аванс від позивача у сумі 109250грн, в разі невиконання договору, відмови від укладення договору купівлі-продажу зобов'язаний повернути покупцю отриманий від нього аванс, а також сплати штрафу у розмірі 100%, тобто подвійну суму авансу.

На думку позивача така норма договору є штрафною санкцією.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виконання зобов'язання за договором відповідно до ст.546 ЦК України може бути забезпечено неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням або завдатком.

Завдаток являє собою грошову суму або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце тільки за наявності зобов'язання, яке повинно виникати на підставі договорів. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

На відміну від завдатку, аванс є лише способом платежу, який не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. У разі видачі авансу боржника не можуть зобов'язати до повернення авансу в подвійному розмірі і, відповідно, до відшкодування збитків.

Отже, якщо у разі порушення умов попереднього договору основний договір так і не був укладений, передана покупцем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 100% від суми авансу, то суд доходить висновку, що ця вимога задоволенню не підлягає з огляду на викладене вище.

Будь-яке зобов'язання, яке зводиться до сплати грошей, є грошовим зобов'язанням незалежно від правових підстав його виникнення і в разі його порушення підлягає застосуванню ч.2 ст.625 ЦК України. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що представником позивача у судовому засіданні доведені обставини, які викладені у позовній заяві, натомість відповідачем викладені обставини не були спростовані, суд доходить висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить із положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.88, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України,

у х в а л и в:

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, і/н НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 заборгованість у сумі: 109250 (сто дев'ять тисяч двісті п'ятдесят)грн. (основний борг), 2512 (дві тисячі п'ятсот дванадцять)грн.75коп. (інфляційні втрати), 969 (дев'ятсот шістдесят дев'ять)грн.78коп. (три відсотки річних), всього: 112732 (сто дванадцять тисяч сімсот тридцять дві)грн.53коп.

У задоволенні цивільного позову в іншій частині відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1127(одна тисяча сто двадцять сім)грн.50коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Повний текст рішення складено 04 квітня 2016 року.

Суддя І.В. Тітова