Номер провадження: 22-ц/785/3857/16
Головуючий у першій інстанції Семенюк Л.А.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Козак М.І.,

у відкритому судовому засіданні у присутності представника ПАТ «Державний ощадний банк України», по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України»

на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.12.2014р.

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3,

про виселення, -

В С Т А Н О В И Л А:

22.09.2014р. позивач ВАТ «Державний ощадний банк» (на теперішній час ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позовних вимог Банк посилався на те, що 27.06.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 (позичальник) був укладений кредитний договір №544, відповідно до якого Банк надав йому кредит у розмірі 120 000 грн. 00 коп. зі сплатою 20% річних в строк до 27 червня 2018 року.

27.06.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з відповідачем ОСОБА_2, на підставі якого Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1

Позичальник ОСОБА_3, свої обов'язки за кредитним договором не виконує, виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, по сплаті відсотків за користування кредитом та пені, яка станом на 31.03.2014 року складає 302 182 грн. 76 коп., в тому числі: прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.; прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.; пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.; пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп.

Іпотекодавцем, відповідачем ОСОБА_2 не вирішено питання щодо погашення заборгованості по кредиту позичальника.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження в порядку ст.41 Закону України «Про іпотеку». Просить передати позивачу в управління предмет іпотеки на період його реалізації та визнати вищий пріоритет позивача як єдиного іпотекодержателя на вказаний житловий будинок.

Уточнив позовні вимоги Банк просив виселити відповідача з житлового будинку, що є предметом іпотеки, стягнути судовий збір в розмірі 3021 грн. 82 коп.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, позов не визнав, надав заперечення на заявлений позов.

Рішенням суду першої інстанції від 01.12.2014р. позов Банку задоволено частково.

Суд звернув стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27 червня 2008 року, на житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2 (свідоцтво про право на спадщину НОМЕР_1 від 04.03.2003 року/, посвідчене Татарбунарською державною нотаріальною конторою та зареєстровано ТОВ «Татарбунарське районне бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» в електронному реєстрі від 04.03.2003 року, записаному в реєстрову книгу під № 3, номер запису 245), шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, яка буде вставлена на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, в рахунок погашення кредитної заборгованості за кредитним договором № 544 від 27.06.2008 року, розмір якої становить - 302 182 грн. 76 коп., в тому числі:

прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.;

прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.;

пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.;

пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп.

Суд передав на період реалізації житлового будинку, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 68,5 кв.м., розташованого по вул. АДРЕСА_1 в управління ПАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» в порядку ст.34 Закону України «Про іпотеку».

Визнано вищий пріоритет ПАТ «Державний ощадний банк України» на предмет іпотеки за іпотечним договором від 27.06.2008 року, як єдиного іпотекодержателя, на іпотечний житловий будинок.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Банку судовий збір в розмірі 3021 грн. 82 коп.

В частині позовних вимог про виселення відмовлено(а.с.73-76).

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції від 01.12.2014р. звернулася відповідач ОСОБА_2, яка оскаржує рішення суду в частині задоволення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення місцевого суду від 01.12.2014р. залишено без змін(а.с.109-112).

Позивач, Банк, також подав апеляційну скаргу на рішення місцевого суду від 01.12.2014р. в частині відмови в позові про виселення і зняття з реєстраційного обліку.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015р. апеляційна скарга Банку задоволена, рішення місцевого суду в частині відмови в позові про виселення змінено.

Позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 про виселення задоволені.

Відповідач ОСОБА_2 виселена з житлового будинку АДРЕСА_1 Судом зазначено, що рішення про виселення є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с.147-151).

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016р. за касаційною скаргою ОСОБА_2 рішення апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015р. скасовано, справа передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.194-196).

Колегія звертає увагу, що після рішення суду першої інстанції від 01.12.2014р. його законність перевірялася за двома апеляційними скаргами.

В перше, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення суду від 01.12.2014р. в частині задоволення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішення суду першої інстанції про відмову в виселенні ОСОБА_2 не оскаржувала.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. апеляційна скарга ОСОБА_2 відхилена, рішення місцевого суду від 01.12.2014р. в частині звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без змін (а.с.109-112).

В подальшому, з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду від 01.12.2014р. в частині відмови в позові про виселення, звернувся Банк.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015р. апеляційна скарга Банку задоволена, рішення місцевого суду в частині відмови в позові про виселення змінено. Позовні вимоги Банку до ОСОБА_2 про виселення, зняття з реєстраційного обліку задоволені(а.с.147-151).

Відповідач ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 01.12.2014р. та рішення апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015р., яке було постановлено за наслідками розгляду апеляційної скарги Банку на рішення суду першої інстанції про відмову у виселенні(а.с.167-168).

Звертається увага, що відповідач не оскаржувала в касаційному порядку ухвалу апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. на підставі якої апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки відхилена, рішення в цій частині вимог на теперішній час є чинним.

За наслідками розгляду касаційної скарги ОСОБА_2 судом касаційної скарги в резолютивній частині ухвали колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.02.2016р. зазначено, що скасовується лише рішення апеляційного суду від 24.06.2015р., тобто рішення в частині виселення. Законність ухвали апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. Вищим судом не перевірялася і не була скасована.

Враховуючи все зазначене вище, після повернення справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд, апеляційний суд розглядає апеляційну скаргу Банку на рішення суду першої інстанції від 01.12.2014р. про відмову у виселенні ОСОБА_2 і зняття її з реєстраційного обліку.

Представник Банку доводи апеляційної скарги підтримала, вважає, що є всі підстави для виселення відповідача, майнового поручителя і зняття її з реєстраційного обліку із спірного будинку.

Відповідач не з'явилася, про день і час розгляду справи сповіщена.

У відповідності з вимогами ст. 305 ч.2 ЦПК України неявка сторони яка повідомлена, не перешкоджає розгляду справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду Одеської області від 24.06.2015р. колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ звертала увагу на те, що суд не вирішив питання щодо застосування ст.551 ЦК України, те, що розмір неустойки може бути зменшено.

Задовольнив вимоги Банку про виселення суд не прийняв до уваги вимоги ст. 109 ЖК України, а також положення Закону України «Про іпотеку».

У відповідності з вимогами ч.4 ст.338 ЦПК України висновок і мотиви з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

По матеріалам справи встановлено, що 27.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3.(позичальник) був укладений кредитний договір №544, відповідно до якого Банк надав йому кредит у розмірі 120 000 грн. 00 коп. зі сплатою 20% річних в строк до 27 червня 2018 року.

27.06.2008 року у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, позивачем було укладено іпотечний договір з відповідачем ОСОБА_2, на підставі якого Банком прийнято в іпотеку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1

Відповідно до п. 1.4 кредитного договору позичальник зобов'язався проводити погашення кредиту щомісячно в сумі 1009 грн. 00 коп. шляхом внесення готівки до каси Банку не пізніше останнього робочого дня місяця.

Крім цього, відповідно до п.5.2 кредитного договору, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, але не менше денної відсоткової ставки за користування кредитом, яка визначається як частка від ділення розміру річної відсоткової ставки, зазначеної в п.п.1.1 кредитного договору від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Пунктом 4.2.2. вказаного кредитного договору передбачено, що Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.3.1.4 Іпотечного договору, у разі невиконання позичальником зобов'язань за цим та/або за кредитним договором, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до п.6 іпотечного договору та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат для утримання заставленого майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки, у тому числі з урахуванням податків.

Іпотечний договір був укладений між Банком і майновим поручителем ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання позичальником кредитних зобов'язань (а.с.8-10).

Предметом договору є нерухоме майно, а саме: житловий будинок, розташований по вул. АДРЕСА_1, загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 68,5 кв.м.

Договір іпотеки містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке визначає можливість банку звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу його будь-якій особі та будь-яким способом на підставі договору купівлі-продажу у порядку статті 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, від 04.03.2003 року за номером 115220, реєстраційний номер 211686, власником будинку АДРЕСА_1 є відповідач ОСОБА_2 (а.с.17).

У відповідності з вимогами п.4.2.2. кредитного договору Банк має право при виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи процентами, а також: в інших випадках, передбачених цим договором, вимагати дострокового повернення кредиту, нарахованих процентів та інших платежів за цим договором, та стягнути заборгованість за цим договором в примусовому порядку, в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Банк зобов'язання за кредитним договором виконав, надав позичальнику суму кредиту. Позичальник ОСОБА_3 грошові зобов'язання щодо повернення кредиту не виконав. Станом на 31.03.2014 року виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 302 182 грн. 76 коп., в тому числі:

прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.;

прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.;

пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.;

пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп.

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, посилаючись на вимоги ст. ст. 625, 612,589,590,591 ЦК України, Закону України «Про іпотеку» суд дійшов висновку про задоволення позову Банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, житловий будинок, загальною площею 75,1 кв.м, житловою площею 68,5 кв.м., розташований по АДРЕСА_1, який належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом продажу його з прилюдних торгів у ході виконавчого провадження за початковою ціною продажу предмета іпотеки, визначеною суб'єктом оціночної діяльності на стадії виконавчого провадження.

Станом на 31.03.2014 року заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті відсотків за користування кредитом та пені в розмірі 302 182 грн. 76 коп., в тому числі:

прострочений основний борг по кредиту - 119 333 грн. 00 коп.;

прострочені проценти за користування кредитом - 104 871 грн. 51 коп.;

пеня за прострочені проценти за користування кредитом - 46 780 грн. 84 коп.;

пеня за прострочений основний борг по кредиту - 31 197 грн. 41 коп.

Судом першої інстанції було встановлено, що відповідачу, ОСОБА_2, як майновому поручителю, позичальнику ОСОБА_3 поштою, заказним листом, направлялися вимоги щодо усунення порушень перед Банком. Поручитель ОСОБА_2 також була повідомлена, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов'язань Банк може звернути стягнення на предмет іпотеки. Підстави для застосування положень ст. 551 ч.2 ЦК України щодо зменшення розміру неустойки відсутні, враховуючи суму заборгованості та данні про останні проплати по сумі боргу. Тому рішення суду в цій частині є законним і обґрунтованим і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 11.03.2015р. залишено без змін. При зверненні до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою відповідач ОСОБА_2 вказану ухвалу апеляційного суду не оскаржувала, вказана ухвала не скасована.

З висновком суду першої інстанції про відмову в позові про виселення і зняття з реєстраційного обліку колегія погоджується.

У відповідності з вимогами частин 1 та 2 ст.40 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення є ст. 109 ЖК України, у частині першої вказаної норми передбачені підстави для виселення.

Частиною 2 ст.109 ЖК України врегульовано щодо неможливості виселення громадян без надання іншого житлового приміщення.

Як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбано громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечується іпотекою відповідного жилого приміщення.

Іпотечний договір між Банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено 27.06.2008р. Відповідач ОСОБА_2 стала власником іпотечного майна, житлового будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видано 04.03.2003р., за рахунок кредитних коштів вказане нерухоме майно не було придбано.

З урахуванням зазначеного, підстави для виселення ОСОБА_2 без надання іншого житла і її зняття з реєстраційного обліку відсутні. Рішення місцевого суду в цій частині також відповідає вимогам закону, тому апеляційна скарга Банку відхиляється, рішення залишається без змін.

У відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України судом було вирішено питання щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору, що підтверджується квитанціями.

Керуючись ст.ст.303,307ч.1п.1,308,315,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» відхилити, рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 01.12.2014р. по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3, про виселення залишити без змін.

Ухвала набуває чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

Л.М. Вадовська

Г.Я. Колесніков