Номер провадження: 22-ц/785/2674/16
Головуючий у першій інстанції Свячена Ю. Б.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» про визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5,

встановила:

11 серпня 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (далі - ПАТ «ВіЕйБі Банк»), та просила визнати недійсними п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року, укладеного між нею та ПАТ «ВіЕйБі Банк», за яким банк надав їй грошові кошти у розмірі 150 000, 00 доларів США на споживчі цілі зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % річних, строком до 16 грудня 2015 року (далі - Кредитний договір).

У забезпечення цього договору 17 грудня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений іпотечний договір, за умовами якого позивачка передала в іпотеку Банку будинок АДРЕСА_1 (далі - Іпотечний договір).

Крім того, між третьою особою ОСОБА_5 та ПАТ «ВіЕйБі Банк» був укладений договір поруки від 17 грудня 2007 року, за умовами якого ОСОБА_5 поручився перед Банком за належне виконання позивачкою зобов'язань згідно Кредитного договору №498/07ф від 17 грудня 2007 року (далі - Договір поруки).

Позивачка вважає недійсними вище перелічені пункти Кредитного договору, оскільки вказані пункти договору суперечать вимогам п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює виключний перелік умов, за яких Банк може достроково вимагати повернення кредиту. Також зазначила, що при укладенні Кредитного договору Банк не роз'яснив їй а ні змісту Кредитного договору, а ні його основних умов, ні ризиків, які пов'язані з укладенням цього договору.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі (а.с. 60).

Справа була розглянута у відсутність представника ПАТ «ВіЕйБі Банк» та ОСОБА_5 який також подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 61) .

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеного вище рішення та ухвалення нового про задоволення її позовних вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріальної та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції всі особи, які беруть участь справі, не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, у зв'язку з чим та на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису в суді апеляційної інстанції не здійснюється.

При цьому, від апелянта та позивача ОСОБА_3, а також третьої особи ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність (а.с.98-99).

В свою чергу, від відповідача ПАТ «ВіЕйБі Банк» надійшло клопотання про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції (а.с.101-102).

Однак, в судовому засіданні ухвалою колегії суддів апеляційного суду Одеської області від 15.03.2016 року у задоволенні заявленого клопотання було відмовлено.

Підставою відмови було те, що через те, що за змістом ч. 2 ст. 158-1 ЦПК України клопотання про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції може бути подано не пізніш як за сім днів до дня проведення судового засідання, в якому відбуватиметься така участь.

Як вбачається з матеріалів справи, клопотання ПАТ «ВіЕйБі Банк» про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції надійшло до суду апеляційної інстанції 15.03.2016 року, тобто в день проведення судового засідання.

Зазначені обставини виключають проведення судового засідання в режимі відеоконференції, оскільки в такому випадку колегія суддів зобов'язана відкласти розгляд справи на іншу дату та час з повідомленням про це осіб, які беруть участь у справі, що в свою чергу може призвести до порушення строку розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

При цьому, колегією суддів було враховано, що від апелянта та позивача ОСОБА_3, а також третьої особи ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції надійшли письмові клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що при укладенні Кредитного договору, жодних порушень прав та обов'язків позивача ОСОБА_3 допущено не було, вона повністю усвідомлювала зміст Кредитного договору, а також правові наслідки, які можуть настати у разі порушення умов Кредитного договору.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Як вбачається зі спірного Кредитного договору, позивач ОСОБА_3 повністю ознайомлена з його змістом та наслідками у разі його порушення, що підтверджується її особистим підписом у Кредитному договорі.

Так, п. 2.9.3 Кредитного договору передбачено, що підписанням цього договору позичальник стверджує, що він попереджений про можливі коливання курсів валют відносно національної валюти та погоджується нести валютні курсові ризики, що можуть виникнути під час купівлі іноземної валюти з метою погашення кредиту.

Крім того, в п. 5.3. Кредитного договору зазначено, що підписанням цього договору позичальник погоджується, що він у письмовій формі у повному обсязі отримав від Банку інформацію, визначену ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Більш того, пунктами 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 Кредитного договору передбачені відповідні умови, за яких Банк має право достроково вимагати від позивачки повернення кредитних коштів, сплати процентів та неустойки.

Зокрема, згідно п. 2.7 Кредитного договору, Банк має право вимагати достроково виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку порушення позичальником будь-якої з умов договору, підписаного власноручно позивачкою.

З цих підстав, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність доводів ОСОБА_3 щодо порушення Банком п. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який встановлює виключний перелік умов, за яких Банк може достроково вимагати повернення кредиту.

Безпідставність доводів апелянта ОСОБА_3 щодо недійсності зазначених у позовній заяві пунктів Кредитного договору підтверджується також наступним.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

У відповідності до 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

За змістом п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК).

Аналогічного висновку колегія суддів дійшла стосовно доводів апелянта ОСОБА_3 про недійсність п. 2.7.1.1. та п. 2.7.1.2. Кредитного договору.

Так, у відповідності до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Пунктом 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, п. 2.7.1.1. та п. 2.7.1.2. Кредитного договору передбачено умови, за яких, окрім інших умов, Банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині.

Таким чином, враховуючи, що зазначеними пунктами передбачені додаткові умови, за яких кредитодавець може вимагати від позичальника дострокового виконання боргових зобов'язань, то підстав для визнання їх недійсними матеріали справи також не містять.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України позичальник має право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця до встановленого договором строку його надання, якщо інше не встановлено договором або законом.

Однак, позичальник ОСОБА_3 не відмовилась від отримання кредиту, більш того, в забезпечення його виконання уклала з ПАТ «ВіЕйБі Банк» Іпотечний договір, а третя особа ОСОБА_5 в забезпечення ОСОБА_3 зобов'язань по Кредитному договору поручився за неї, уклавши з ПАТ «ВіЕйБі Банк» Договір поруки.

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_3 не довела суду, що Кредитний договір був укладений з порушенням норм чинного законодавства, та порушував її права, у зв'язку з чим її вимоги щодо визнання п.п. 2.7.1, 2.7.1.1, 2.7.1.2, 2.7.2, 2.7.3, 2.7.4, 3.2.4, 3.2.6, 3.2.13, 3.3.9, 5.2 Кредитного договору недійсними є безпідставними і такими, що не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надала суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко