Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення заборгованості по заробітній платі, за касаційною скаргою Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнив, та остаточно просив визнати незаконним наказ від 09 червня 2015 року № 5/7к про його звільнення, поновити його на роботі та стягнути з відповідача на свою користь середньомісячний заробіток за час вимушеного прогулу і заборгованість із заробітної плати у сумі 17 688 грн 72 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що він з 06 лютого 2013 року обіймав посаду начальника охорони Косарського МПД ДП «Укрспирт», маючи в підпорядкуванні 20 охоронців. Навесні 2015 року між ним та керівником Косарського МПД ДП «Укрспирт» виник конфлікт, внаслідок чого йому було запропоновано звільнитися за власним бажанням, на що він не погодився. Оскільки дії керівника підприємства мали ознаки злочину, то він звернувся з заявами до ДП «Укрспирт» Мінагрополітики, обласної прокуратури та СБУ. Подані заяви залишилися без реагування, а ДП «Укрспирт», прийнявши до уваги подання керівника Косарського МПД, видало наказ про скорочення його посади. На дату звільнення його з посади на підприємстві були вакантні посади, але вони не були запропоновані йому. Крім того, усупереч умов трудового договору йому не була виплачена матеріальна допомога на оздоровлення з 2011 року до 2015 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано наказ від 09 червня 2015 року № 5/7 про звільнення ОСОБА_4 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді начальника охорони ДП «Укрспирт» Косарського МПД.

Стягнуто з ДП «Укрспирт» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 09 липня 2015 року до 11 грудня 2015 року в сумі 22 532 грн 06 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ДП СЛГП «Укрспирт» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади, які були на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

На підставі наявних у справі доказів суд установив, що позивачу не були запропоновані взагалі ніякі вакантні посади, що і послужило написання ним заяви про розірвання трудового договору. Так, станом на 09 червня 2015 року у ДП «Укрспирт» на підприємстві було 434 вакантних посади, які запропоновані позивачу не були.

Так, суд дійшов висновку, що 09 червня 2015 року відповідачем був виданий наказ № 5/7к про звільнення позивача з роботи з 09 червня 2015 року у зв'язку зі скороченням штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України, вказаною нормою врегульовано порядок звільнення працівника з ініціативи власника та не передбачено подання працівником заяви про згоду на його звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України, тому така згода не має юридичних наслідків і не звільняє роботодавця від обов'язку попереджати працівника про наступне звільнення за два місяці, адже заява працівника про звільнення має юридичні наслідки лише у випадках його звільнення за власним бажанням.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі відповідача доводи про порушення судами положень ст. ст. 10, 11, 58, 60, 213 ЦПК України, а саме: що суди не надали правової оцінки письмовим поясненням та доказам представника відповідача, які повністю спростовують факт порушення відповідачем положень ст. 49-2 КЗпП України; що суди не тільки не надали належної правової оцінки показам свідка ОСОБА_5, а й взагалі не зазначили про їх дослідження в описовій частині оскаржуваних рішень, висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова