РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючого судді - Полонця С.М.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів та суми інфляційних, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на його користь 2512,50 грн. процентів за несвоєчасне виконання зобовязання та 17688,00 грн. суми внаслідок інфляційних процесів. При цьому посилається на те, що за рішенням суду з відповідача стягнуто на його користь безпідставно отримані кошти в розмірі 20100 грн., які відповідач не повернув позивачу, а тому зобовязаний також відшкодувати на користь позивача 3% річних в сумі 2512,50 грн. та суму інфляційних в розмірі 17688 грн., а всього в розмірі 20200,50 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача, який також є особою, яка надає правову допомогу, в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову та стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 4060 грн.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та дослідивши матеріали справи, з урахуванням меж заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2016 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 20100,00 грн. безпідставно отриманих коштів та 243,60 грн. судового збору.

Постановою старшого державного виконавця Богунського ВДВС міста Житомир Головного територіального управління юстиції у Житомирській області ОСОБА_4 від 22.04.2016 року відкрито виконавче провадження №50934991 з примусового виконання виконавчого листа №295/5208/15-ц, виданого Богунським районним судом м. Житомира 20.04.2016 року на підставі вищезазначеного рішення суду, яке на даний час не виконане.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Три проценти річних, про які йдеться у частині другій статті 625 ЦК України, необхідно відрізняти від процентів за користування чужими коштами, передбачених статтею 536 ЦК України. Стягнення процентів річних є заходом відповідальності за порушення грошового зобовязання і одночасно способом захисту майнового права та інтересу кредитора, тобто зобовязанням сплатити кошти, тоді як проценти, зазначені у статті 536 ЦК України, - це плата за користування чужими коштами, в тому числі безпідставно одержаними, збереженими грішми (стаття 1214 ЦК України).

Обовязок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних не виникає у випадку повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобовязань, а з інших підстав.

Таким чином, оскільки отримані відповідачем грошові кошти від позивача є безпідставно отриманими, що встановлено рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24.03.2016 року, то в даному випадку не має підстав для застосування ст.625 ЦК України та стягнення 3: річних та інфляційних, оскільки для даних правовідносин є спеціальна норма ст.1214 ЦК України, відповідно до якої у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього кодексу).

В свою чергу позивачем вимоги про стягнення процентів за ст.536 ЦК України не заявлялись.

Крім того, слід зазначити, що дія ст.625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Аналогічна правова позиція міститься в Постанові Верховного Суду україни від 02.03.2016 року по справі №6-2491цс15.

Таким чином, виконання судового рішення від 24.03.2016 року не повязане із застосуванням ст.625 ЦК України, а тому за невиконання такого рішення не можуть нараховуватись 3% річних та інфляційні.

Згідно п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України судові витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї ж частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Мінімальна заробітна плата станом на серпень 2016 року становить 1450 грн. Відповідно до вимог законодавства, вартість однієї години роботи особи, що надає правову допомогу може бути компенсована стороні, на користь якої ухвалене рішення у межах не більше 580 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 отримав від свого представника, як особи, що надає правову допомогу, відповідні послуги з правової допомоги за що відповідачем було сплачено відповідно до оригіналу платіжного документу 4060 грн., а тому з огляду на відмову в задоволенні позову вказані витрати на правову допомогу підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення процентів та суми інфляційних, залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 4060 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: