Справа № 201/7165/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пєронкова М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання факту погашення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту та визнання дій неправомірними, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання факту погашення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту та визнання дій неправомірними. В обґрунтування позову зазначила, що 11 травня 2006 р. між нею та ПАТ КБ «Приватбанк» був укладений Договір про надання споживчого кредиту фізичним особам № DNH4KP70370399 відповідно до умов якого їй надавався строковий кредит у сумі 1 098,50 грн. строком на 12 місяців, відсоткова ставка 2, 09%. Так, судовим наказом № 2н-4418, виданого Жовтневим районним судом м. Маріуполя Донецької обл. від 24 вересня 2007р. з неї було стягнуто заборгованість в розмірі 3 657,92 грн. 21 листопада 2013 р. старшим державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції ОСОБА_2 була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження № 40884654. Однак представниками відповідача неодноразово було повідомлено їй про існуючу заборгованість по кредитному договору № DNH4KP70370399 у розмірі 15 520 грн.. Тому позивач пославшись на вимоги ст. ст. 1054, 1055 ЦК України просить суд встановити факт погашення нею заборгованості по споживчого кредиту фізичним особам № DNH4KP70370399 та визнати такі дії відповідача неправомірними.

Позивач в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали суду письмові заперечення пославшись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог, просили слухати справу за їх відсутності.

Згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені та добуті докази, суд вважає позовні вимоги такими, такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 травня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитнй договір №DNH4KP70370399. Згідно якого ПАТ КБ «Приватбанк» зобов'язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 1 098,50 грн. на термін до 11 травня 2007 p. Договір № DNH4KP70370399 від 11 травня 2006 року складається з Заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам та Тарифів.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦКУ зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідач взяті на себе зобовязання виконав в повному обсязі.

Підстави припинення зобов*язання передбачені ст. ст. 599-601. 604-609 ЦК України, зокрема ст. 599 України передбачено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведених належним чином.

Згідно ст. 509 ЦК України зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії.

Відповідно ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом"

Станом на 22 квітня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за договором № DNH4KP70370399 від 11 травня 2006 року складає 16 113,60 грн. Отже зобовязання на даний час в повному обсязі не виконано.

Посилання позивача на постанову про закриття виконавчого провадження від 21 листопада 2013 року, як на повне виконання умов договору та погашення заборгованості є безпідставним, оскільки згідно наданого розрахунку відповідачем, ОСОБА_1 має заборгованість за договором № DNH4KP70370399, а тому позовні вимоги в частині визнання факту погашення заборгованості задоволенню не підлягають.

Стосовно позовних вимог про визнання дій відповідача неправомірними суд виходить з наступного.

Відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

За змістом зазначеної норми цивільного права, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Отже, зазначеною нормою права передбачено як спосіб захисту порушеного права визнання незаконними дій лише органів державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових осіб і службових осіб. Визнання незаконними дій інших органів, підприємств, установ, а також їх посадових осіб законом не передбачено.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту її порушених прав, що є підставою для відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_3 стосовно визнання дій відповідача неправомірними

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 73, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задовленні позовних вимог ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» про визнання факту погашення заборгованості по договору про надання споживчого кредиту та визнання дій неправомірними відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О. Демидова