Справа № 219/6556/16-ц
Провадження № 2/219/3270/2016
02 вересня 2016 року м. Бахмут
Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді - Шевченко Л.В.
при секретарі судового засідання - Брагіній М.В.,
за участю позивача ОСОБА_1,
відповідач ОСОБА_2 не зявився,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
06.07.2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій вона просила ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, вул. З.Космодемянської, 26, та примусово зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона є власником будинку № 26 по вул. З.Космодемянської в м. Сіверськ Донецької області. У даному будинку зареєстровано дві особи, а саме позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 Однак відповідач на даний час зареєстрований за вищевказаною адресою, хоча фактично з 2000 року та по даний час в зазначеному будинку не проживає та не зявляється. Оскільки відповідач у спірному будинку не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються, чим обєктивно порушують права позивача, у звязку із чим позивач була змушена звернутися з вказаним позовом до суду.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Пояснила також, що коли син одружився, то невістка поставила йому вимоги, щоб він не спілкувався з родичами, тому позивач бачила лише один раз свою онучку, якій вже 5 років.
Відповідач ОСОБА_2 до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток рекомендованим поштовим відправлення за адресою його реєстрації. Відповідно до ст.76 ЦПК України, повідомлення про причину неявки до суду не надійшло. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів у відповідності до ст. 224-228 ЦПК України.
Суд, заслухавши пояснення позивача, покази свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Судом встановлено, що 02 травня 1983 року позивач ОСОБА_2 (дошлюбне ОСОБА_3) ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали шлюб, зареєстрований Сіверською міською радою Артемівського району Донецької області, про що зроблено запис за № 49 та видано свідоцтво серії IV-НО № 281221, прізвище дружини пі шлюб укладення шлюбу Петрова (арк.с.7).
Як вбачається з договору дарування від 23.12.1982 року, зареєстрованого в реєстрі за № 696, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_6 прийняла у дар 1/3 частину жилого будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Сіверськ по вул. З.Космодемянської № 26, і розташований на присадибній земельній ділянці 1145 кв.м. Вказана 1/3 частина жилого будинку належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Другою державною Артемівською нотаріальною конторою 15.03.1974 року за реєстром № 336 та зареєстрованого в Артемівському бюро технічної інвентаризації 15.03.1974 року за реєстром № 12-2890 (арк.с.11-13).
Згідно заповіту ОСОБА_7 від 16.02.1989 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Сіверської міської ради ОСОБА_8, заповідач на випадок своєї смерті зробила розпорядження: належний їй будин6ок на праві приватної власності з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в м. Сіверськ по вул. З.Космодемянської № 26 заповідає дочці ОСОБА_1 (арк.с.10).
Відповідно довідки виконавчого комітету Сіверської міської ради № 1998 від 04.07.2016 року, за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, вул. З.Космодемянської, 26 зареєстровано 2 особи: власник ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (арк.с.8).
Згідно акту про фактичне проживання від 05.07.2016 року, виданого Сіверською міською радою, за адресою: м. Сіверськ, вул. З.Космодемянської, 26 проживає лише ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, (син власника будинку) фактично не проживає за вищевказаною адресою з 2000 року. Родинні звязки не підтримують, ОСОБА_1 не знає де її син проживає на даний час, про що підтверджують сусіди ОСОБА_9 та ОСОБА_10 (арк.с.9).
Свідок ОСОБА_11 показала, що є донькою позивача, брата ОСОБА_9 не бачила з серпня 2010 року, від тоді коли він був на її весіллі. Він на той час жив у Дзержинську Донецької області, більше вони не спілкувалися, на телефонні дзвінки він не відповідає.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_9 пояснили, що вони є сусідками позивача, знають, що її чоловік помер дуже давно, матір померла 7 років тому, син ОСОБА_13 не живе в будинку більше 5 років. Останній раз вони його бачили, коли він приїжджав на весілля до її (позивача) доньки ОСОБА_11, а це було в 2010 році. В будинку речей ОСОБА_9 немає, не бачили.
Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно ст. 391 ЦК України передбачається право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування і розпорядження своїм майном.
Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації, за адресою: Донецька область, м. Сіверськ, вул. З.Космодемянської, 26, з 2000 року не проживає до теперішнього часу.
Таким чином, суд вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягає задоволенню.
В частині позову про зняття з реєстрації відповідача ОСОБА_2 суд зазначає наступне.
Відповідно до п. 3.1 Порядку зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Відповідно до Правил реєстрації місця проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 (п.3) Реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради.
Документи для здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи подаються до органу реєстрації (у тому числі через центр надання адміністративних послуг) з урахуванням вимог Закону України Про адміністративні послуги (п.8 постанови).
Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою (п.26 постанови).
Тому суд вважає, що вимога про зняття з реєстрації є похідною від визнання таким, що втратив право користування житловим приміщення. Зняття з реєстрації здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Тому, в частині зняття з реєстрації вимоги задоволенню не підлягають, бо це є повноваженнями іншого органу.
Керуючись ст. 60, 63, 70 СК України, ст. 150 ЖК України, ст. 316, 317, 319, 321, 368, 372, 391, 405 ЦК України, ст. 10, 60, 212-215, 224-228 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Л.В.Шевченко