Номер провадження: 22-ц/785/433/16
Головуючий у першій інстанції Огренич І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Плавич Н.Д.,

при секретарі - Сідлецькій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Національної спілки театральних діячів України, підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права, скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою Національної спілки театральних діячів України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, на додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

Позивач ОСОБА_3, звернувшись 3 квітня 2014 року до суду з вищеназваним позовом, вказав, що 14 грудня 2005 року призначений на посаду директора підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України, наказом Національної спілки театральних діячів України від 30 жовтня 2013 року №38-ОД звільнений з займаної посади з 5 листопада 2013 року. Посилаючись на незаконність звільнення, позивач ОСОБА_3 після уточнення 28 квітня 2015 року вимог просив поновити строк звернення до суду за захистом порушеного права, скасувати постанову виконкому Національної спілки театральних діячів України №38 від 28 жовтня 2013 року «Про звільнення директора ОК «Люстдорф» НСТДУ ОСОБА_3.» та наказ Національної спілки театральних діячів України №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення, поновити на роботі на посаді директора підприємства «ОК «Люстдорф» НСТДУ, стягнути з підприємства «ОК «Люстдорф» НСТДУ середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції 77165,57 грн., стягнути з НСТДУ на відшкодування моральної шкоди 170000,00 грн. (т.1 а.с.1-6, 39-44, 54, т.2 а.с.23-24).

Відповідач Національна спілка театральних діячів України позов не визнала (т.1 а.с.33-36, 135-138).

Відповідач підприємство «ОК «Люстдорф» НСТДУ пояснень, заперечень суду першої інстанції не надав.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року позов задоволено частково, поновлено строк звернення до суду, скасовано постанову виконкому НСТДУ №38 від 28 жовтня 2013 року та наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення; поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді директора підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» НСТДУ, стягнуто з Національної спілки театральних діячів України на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 50400,00 грн.; на відшкодування моральної шкоди 10000,00 грн., рішення в частині поновлення на роботі піддано негайному виконанню (т.2 а.с.36-39).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року виправлено описку у вступній частині рішення суду щодо зазначення відповідача підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» НСТДУ (т.2 а.с.129-130).

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року доповнено рішення суду від 28 квітня 2015 року та відмовлено в задоволенні вимог до підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням індексу інфляції (т.2 а.с.131-132).

В апеляційній скарзі Національна спілка театральних діячів України просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в позові.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення та додаткове рішення суду змінити в частині вимог.

Неправильність рішення суду мотивовано невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про поважність причин пропуску строку звернення до суду, мотивувавши висновок тим, що ОСОБА_3 не є фахівцем в галузі права. Поновлюючи ОСОБА_3 на роботі, суд першої інстанції обґрунтував цей висновок тим, що звільнення відбулося з порушенням встановленого порядку в період перебування у відпустці, при цьому суд не зазначив основного, а саме чи були підстави для звільнення. Суд поновив на роботі не вказавши дати, з якої особа підлягає поновленню на роботі. Суд проаналізував дотримання положень статей 47, 116 КЗпП України та в порядку застосування частини 2 статті 235 КЗпП України присудив до стягнення середній заробіток за час вимушеного прогулу за один рік, не зазначивши періоду вимушеного прогулу, крім того, суд стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу з НСТДУ, а не з підприємства, де ОСОБА_3 працював директором та, відповідно, де нараховувалась та виплачувалась заробітна плата. У відшкодуванні моральної шкоди суд послався на норми цивільного права, при тому, що спірні правовідносини регулюються нормами трудового права, а саме статтею 237-1 КЗпП України.

Рішення, додаткове рішення суду не відповідають обставинам справи, вказує на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що згідно п.п.3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та додаткового рішення з ухваленням нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Колегія суддів вважає встановленими такі факти та відповідні ним правовідносини.

Так, згідно Статуту Національної спілки театральних діячів України, затвердженого Конференцією Спілки театральних діячів України 27 квітня 1992 року (нова редакція від 15 лютого 1999 року, зміни та доповнення від 16 жовтня 2000 року) діяльністю Спілки між з'їздами керує Рада, до компетенції якої належить, зокрема, вирішення питань про створення і ліквідацію власних підприємств і організацій, затвердження їх статутів та положень про діяльність (п.п.2.4,4.7); у період між засіданнями Ради Спілки поточною роботою керує виконком Спілки, роботою останнього керує голова Спілки, який, зокрема, призначає на посади керівників створених організацій Спілки (п.4.8); кошти Спілки формуються, зокрема, з надходжень від господарської та іншої комерційної діяльності госпрозрахункових установ і організацій, створених Спілкою (п.6.1) (т.1 а.с.55-68).

Згідно Статуту підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України, затвердженого рішенням виконкому Київської райради народних депутатів м. Одеси №03961757 від 20 липня 1995 року (перереєстровано 9 грудня 2003 року) засновником (власником) підприємства є Національна спілка театральних діячів України (п.1.1); підприємство є юридичною особою, має самостійний баланс, поточний та інші рахунки в установах банків, печатки, штампи, бланки зі своїм найменуванням (п.п.3.2,3.4); директор здійснює керівництво поточною діяльністю підприємства (п.8.5); директор підприємства призначається і звільняється з посади засновником (п.8.6); при призначенні директора підприємства на посаду між ним і засновником може бути укладений трудовий контракт (п.8.7) (т.1 а.с.69-78).

Наказом №40 від 14 грудня 2005 року ОСОБА_3 зараховано з 14 грудня 2005 року на посаду директора підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» НСТДУ як на основне місце роботи (т.2 а.с.10).

Трудовий контракт з ОСОБА_3 не укладався.

Постановою №38 від 28 жовтня 2013 року Виконкому Національної спілки театральних діячів України «Про звільнення директора підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» НСТД України ОСОБА_3.» звільнено ОСОБА_3 з посади директора підприємства «ОК «Люстдорф» НСТДУ по пункту 1 статті 41 КЗпП України (т.1 а.с.84).

Наказом голови НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 звільнено з займаної посади з 5 листопада 2013 року у зв'язку з систематичним невиконанням постанови Ради НСТДУ №4 від 26 жовтня 2009 року про відрахування коштів від прибуткової діяльності підприємства. Цим же наказом призначено з 5 по 20 листопада 2013 року аудиторську перевірку підприємства за період роботи 2009-2013 роки, призначено ОСОБА_5 виконуючим обов'язки директора підприємства (т. а.с.83).

31 жовтня 2013 року наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення надіслано на підприємство «ОК «Люстдорф» факсом, 5 листопада 2013 року ОСОБА_3 з наказом ознайомлено під підпис на робочому місці в присутності трудового колективу.

5 листопада 2013 року надіслано ОСОБА_3 рекомендованою кореспонденцією копія наказу НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення та супровідний лист про припинення трудового договору по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, про явку до Національної спілки театральних діячів України для отримання трудової книжки, про явку до підприємства «ОК «Люстдорф» для отримання розрахунку при звільненні (т.1 а.с.153,154).

Таким чином, ОСОБА_3 з 14 грудня 2005 року працював на посаді директора підприємства «ОК «Люстдорф», засновником (власником) якого є Національна спілка театральних діячів України. ОСОБА_3 як керівник підприємства працював за трудовим договором (контракт не укладався) як то угодою між ним та власником підприємства, укладеним на невизначений строк (безстроковим трудовим договором).

Підстави припинення трудового договору визначено статтею 36 КЗпП України, відповідно до яких підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (стаття 41 КЗпП України) (п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України).

При звільненні з роботи пункт 4 частини 1 статті 36 КЗпП України не є нормою прямої дії, при розірванні трудового договору необхідним є посилання на спеціальні норми, що дозволяють розірвати трудовий договір, зокрема, посилання на статтю 41 КЗпП України.

За змістом постанови №38 від 28 жовтня 2013 року Виконкому НСТДУ ОСОБА_3 звільнено з роботи з посади директора підприємства «ОК «Люстдорф» по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення не містить посилання на спеціальну норму розірвання трудового договору, однак встановленим із матеріалів справи, показань відповідачів є те, що ОСОБА_3 звільнено по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України.

Перевіряючи наявність підстав припинення трудового договору по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку, зокрема, одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства.

При розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених по пункту 1 статті 41 КЗпП України, підлягають встановленню та перевірці наступні факти: чи відноситься звільнена особа до категорії посадових осіб, вказаних в пункті 1 статті 41 КЗпП України; в чому конкретно проявилося порушення, що стало поводом до звільнення, чи могло це порушення бути підставою для розірвання трудового договору; чи дотримано посадовими особами передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила та порядок застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, зокрема, чи не сплив встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості скоєного проступку, завдані збитки, обставини, при яких скоєно проступок, попередня робота тощо; чи не пропущено строк звернення до суду, причини пропуску цього строку; який тип підприємства та порядок звільнення керівника передбачено Положенням, Статутом. Вирішуючи спір про поновлення на роботі осіб, звільнених по пункту 1 статті 41 КЗпП України і перевіряючи питання про те, чи являється порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, при яких воно скоєно, які ним завдані (могли бути завдані) збитки.

За змістом постанови №38 від 28 жовтня 2013 року Виконкому Національної спілки театральних діячів України звільнення по пункту 1 статті 41 КЗпП України ґрунтується на невиконанні ОСОБА_3:

1) постанови Ради Національної спілки театральних діячів України №4 від 26 жовтня 2009 року «Про економічні і фінансові відносини між НСТД України і підприємствами системи Спілки», якою, зокрема, підприємство «ОК «Люстдорф» НСТДУ зобов'язувалось до щомісячного, починаючи з січня 2010 року, перерахування Національній спілці театральних діячів України коштів в сумі 5000,00 грн. (т.1 а.с.89).

Невиконання цієї постанови зафіксовано:

- постановою Виконкому НСТДУ №21 від 30 листопада 2010 року «Про виконання постанови Ради Спілки №4 від 26 жовтня 2009 року», де значиться про відмову директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 від виконання постанови про перерахування коштів та про попередження ОСОБА_3 про можливу службову невідповідність у разі подальшого ігнорування розпоряджень керівництва НСТДУ як засновника підприємства (т.1 а.с.88);

- постановою Виконкому НСТДУ №20 від 15 грудня 2011 року «Про виконання постанови Ради Спілки №4 від 26 жовтня 2009 року», де значиться про відмову директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 про перерахування коштів за наявності прибутку від реалізації послуг, про не оскарження угод відчуження нерухомого майна, про попередження ОСОБА_3 (т.1 а.с.87);

2) постанови Виконкому НСТДУ №27 від 17 грудня 2012 року «Про систематичне невиконання ОСОБА_3 розпоряджень Спілки», якою висловлено недовіру ОСОБА_3 як керівнику підприємства «ОК «Люстдорф» за невиконання постанови НСТДУ про щомісячне відрахування Спілці коштів в сумі 5000,00 грн. при зароблених за 2008-2012 роки 3980000,00 грн. (т.1 а.с.85,86).

У сенсі положень пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України порушення трудових обов'язків керівником підприємства має бути одноразовим грубим, тобто вказана підстава розірвання трудового договору передбачає одноразове порушення трудових обов'язків, а не триваюче порушення трудових обов'язків, що може тягнути за собою застосування дисциплінарного стягнення і звільнення з інших підстав.

Таким чином, ОСОБА_3 як звільнена особа відноситься до категорії посадових осіб, вказаних в пункті 1 статті 41 КЗпП України, однак, аналіз того, в чому конкретно проявилося порушення, що стало поводом до звільнення, приводить до висновку, що невиконання директором ОСОБА_3 рішення засновника (власника) підприємства та уповноваженого ним органу на протязі 2009-2013 років про щомісячне відрахування Спілці коштів, зароблених керованим ним підприємством, не може бути підставою для розірвання трудового договору по пункту 1 статті 41 КЗпП України, оскільки має місце не одноразове грубе порушення трудових обов'язків керівником підприємства, а триваюче порушення трудових обов'язків, що могло тягнути за собою застосування дисциплінарного стягнення і звільнення з інших підстав.

Оскільки покладені в основу звільнення дії ОСОБА_3 як директора підприємства не надавали підстав для розірвання трудового договору по пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, то не має необхідності давати оцінку дотриманню посадовими особами передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил та порядку застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, зокрема, спливу встановленого для цього строку, застосовування за проступок дисциплінарного стягнення, врахування при звільненні ступеня тяжкості скоєного проступку, завданих збитків, обставин, при яких скоєно проступок, попередньої роботи тощо.

Правила недопустимості звільнення робітника в період знаходження у відпустці на випадки звільнення по пункту 1 статті 41 КЗпП України поширюється. Оскаржуючи звільнення, ОСОБА_3 посилався на те, що звільнений в період знаходження у відпустці. В порядку перевірки цих обставин встановлено наступне.

Так, в справі наявний наказ директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 №б/н від 16 жовтня 2013 року, за змістом якого ОСОБА_3 відбув у відпустку з 17 жовтня 2013 року по 9 листопада 2013 року та з 9 листопада 2013 року по 3 грудня 2013 року (т.1 а.с.8).

Згідно довідки №8/05 від 26 травня 2014 року бухгалтера підприємства «ОК «Люстдорф» НСТДУ за даними бухгалтерського обліку на підприємстві директору ОСОБА_3 протягом 2013 року у зв'язку з відсутністю наказу про відпустку не нараховувались та не виплачувались відпускні (т.1 а.с.90).

Згідно довідки №32 від 16 листопада 2015 року генерального директора підприємства «ОК «Люстдорф» на підприємстві станом на 11 листопада 2015 року відсутні табелі робочого часу працівників підприємства за 2013 рік (т.2 а.с.101).

Згідно довідки №33 від 16 листопада 2015 року генерального директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 за жовтень 2013 року нараховано заробітну плату за відпрацьований час в сумі 4187,88 грн., з якої утримано податок ЕСВ в сумі 150,76 грн., податок НДФЛ в сумі 605,57 грн.; відповідно до відомості від 17 жовтня 2013 року отримано 3431,55 грн. (4187,88 - 150,76 - 605,57 = 3431,55). Сума нарахування заробітної плати за жовтень 2013 року взята з п.1 «Таблиця 6. Відомості про нарахування заробітної плати (доходи) зареєстрованим особам» Звіту про суми нарахованої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення, допомоги, компенсації) застрахованих осіб та суми нарахування єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, так як відомості нарахування заробітної плати та табелі обліку робочого часу за жовтень 2013 року на підприємстві відсутні (т.2 а.с.102-103).

Положення про документообіг Оздоровчого комплексу «Люстдорф» НСТДУ затверджено лише наказом директора підприємства «ОК «Люстдорф» №33-2014 від 26 травня 2014 року (т.1 а.с.107, 108-114).

Таким чином, наказ директора підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 №б/н від 16 жовтня 2013 року, за змістом якого ОСОБА_3 відбув у відпустку, не має підтвердження належними та допустимими доказами (документообігом, бухгалтерськими документами) перебування у відпустці станом на 5 листопада 2013 року, тобто на день звільнення. Більш того, якщо підстави для припинення трудового договору наявні, однак працівника звільнено у період перебування у відпустці (на лікарняному), то дана обставина є підставою лише для зміни дати звільнення та визначення такої після закінчення відпустки (непрацездатності).

Відповідно до положень частини 1 статті 233 КЗпП України працівник може звернутися до суду з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно остаточно уточнених 28 квітня 2015 року позовних вимог ОСОБА_3 просив:

скасувати постанову №38 від 28 жовтня 2013 року Виконкому НСТДУ та наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення;

поновити його на роботі на посаді директора підприємства «ОК «Люстдорф»; повернути йому фінансово-господарські права директора, в тому числі й право першого підпису, печаті;

стягнути з підприємства «ОК «Люстдорф» середній заробіток за час вимушеного прогулу з урахуванням інфляційних втрат 77165,57 грн.;

стягнути з НСТДУ на відшкодування моральної шкоди 170000,00 грн. (т.2 а.с.23-24).

Таким чином, справа, що переглядається, є справою про звільнення, відтак, у сенсі положень частини 1 статті 233 КЗпП України ОСОБА_3 з заявою про вирішення трудового спору мав звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення.

В порядку перевірки строку звернення до суду за вирішенням трудового спору встановлено наступне.

Постанову №38 Виконкому НСТДУ про звільнення ОСОБА_3 прийнято 28 жовтня 2013 року; наказ №38-ОД НСТДУ про звільнення ОСОБА_3 прийнято 30 жовтня 2013 року, ОСОБА_3 підлягав звільненню з 5 листопада 2013 року.

31 жовтня 2013 року наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення надіслано на підприємство «ОК «Люстдорф» факсом, 5 листопада 2013 року ОСОБА_3 з наказом ознайомлено під підпис на робочому місці в присутності трудового колективу.

За наказом №38-ОД від 30 жовтня 2013 року аудиторська перевірка діяльності підприємства «ОК «Люстдорф» мала тривати з 5 листопада по 20 листопада 2013 року, передача справ підлягала завершенню до 25 грудня 2013 року.

3 квітня 2014 року ОСОБА_3, звернувшись до суду з вимогами, просив поновити строк звернення до суду, скасувати наказ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року НСТДУ, стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнути компенсацію при звільненні за два місяці, стягнути відпускні, відшкодувати моральну шкоду (т.1 а.с.1-6).

26 травня 2014 року ОСОБА_3, уточнивши вимоги, просив скасувати наказ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року НСТДУ, поновити на роботі на посаді директора підприємства; стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнути відпускні, відшкодувати моральну шкоду (т.1 а.с.39-44).

28 квітня 2015 року ОСОБА_6, остаточно уточнивши вимоги, просив скасувати постанову №38 від 28 жовтня 2013 року Виконкому НСТДУ та наказ НСТДУ №38-ОД від 30 жовтня 2013 року про звільнення; поновити його на роботі на посаді директора підприємства; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, відшкодувати моральну шкоду (т.2 а.с.23-24).

В заяві про поновлення строку звернення до суду ОСОБА_3 послався на наступні причини: перебування у відпустці, очікування результатів перевірки, ведення переписки з керівництвом НСТДУ щодо поновлення на роботі (т.1 а.с.54).

Перебування особи у відпустці не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права у будь-якому разі.

Результати перевірки діяльності підприємства можуть слугувати доказом наявності чи відсутності підстав для звільнення особи, якщо такі результати були покладені в основу звільнення, відтак, очікування результатів перевірки не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права. Крім того, в даному випадку перевірка діяльності підприємства була визначена з 5 листопада по 20 листопада 2013 року, передача справ мала бути завершена до 25 грудня 2013 року, до суду ж ОСОБА_3 звернувся лише 3 квітня 2014 року.

Щодо ведення переписки, перемов тощо з керівництвом НСТДУ про поновлення на роботі, проведення розрахунку, то ці дії не вказують на поважність причин пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права, оскільки вчинення чи невчинення цих дій ніяким чином не впливає на право звернення до суду. Крім того, докази такої переписки відсутні, додані ОСОБА_3 до позовної заяви листи від 20 січня 2014 року, від 27 лютого 2014 року, від 26 березня 2014 року не мають підтвердження надіслання (вручення) адресату як то голові НСТДУ (т.1 а.с.9-14).

Таким чином, звільнення мало місце 5 листопада 2013 року, звернення до суду з вимоги про вирішення трудового спору про звільнення мало місце 3 квітня 2014 року, тобто через п'ять місяців після звільнення (з наказом про звільнення ОСОБА_3 ознайомився 5 листопада 2013 року).

Посилання ОСОБА_3 на не видачу йому трудової книжки не приймаються у вирішенні питання строку звернення до суду з огляду на наступне.

З наказом про звільнення ОСОБА_3 ознайомлений 5 листопада 2013 року на робочому місці, відтак, видано йому трудову книжку чи ні процесуального значення за таких обставин не має для вчасного звернення до суду щодо звільнення, яке вважав незаконним.

Поряд з цим слід звернути увагу й на наступне.

ОСОБА_3 народився 21 березня 1947 року, на момент звільнення йому було 66 років 8 місяців.

Згідно інформації №2760 від 8 липня 2014 року управління Пенсійного фонду України у Київському районі м. Одеси ОСОБА_3, 1947 року народження, звертався з заявою про призначення пенсії 18 січня 2008 року та надавав оригінал трудової книжки, яку йому було повернуто вперше 23 березня 2008 року, та вдруге після призначення пенсії 14 липня 2010 року під підпис заявника (т.1 а.с.104).

Згідно доводів Національної спілки театральних діячів України, не спростованих ОСОБА_3, оригінал трудової книжки на момент звільнення знаходився у ОСОБА_3, відтак, у зв'язку з ненаданням трудової книжки для внесення запису про звільнення було виготовлено дублікат трудової книжки, який знаходиться в матеріалах цивільної справи.

Крім того, у період роботи директором підприємства «ОК «Люстдорф» ОСОБА_3 одночасно перебував у трудових відносинах з іншим підприємством на керівній посаді.

Строки, встановлені статтею 233 КЗпП України, не перериваються і не призупиняються, але можуть бути поновлені судом при наявності поважних причин. В кінцевому підсумку оцінку причин як поважних робить суд, тому сам по собі пропуск строку звернення до суду за вирішенням трудового спору, якого припустився працівник чи власник, не є підставою для відмови у прийнятті позовної заяви. При пропуску встановлених статтею 233 КЗпП України строків суд при розгляді трудового спору має з'ясувати всі обставини справи. При безпідставності вимог суд відмовляє позивачу в задоволенні вимог саме з цього приводу. Якщо вимоги позивача є обґрунтованими, але строк, встановлений статтею 233 КЗпП України пропущено без поважних причин, то суд також відмовляє в позові, але уже з інших мотивів, а саме у зв'язку з пропуском установленого строку. При обґрунтованості позовних вимог і пропуску строку з поважних причин строк для звернення до суду поновлюється, а позовні вимоги задовольняються.

Обставини справи вказують на те, що вимоги ОСОБА_3 про скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування завданої звільненням моральної шкоди обґрунтовані, але встановлений частиною 1 статті 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду суттєво пропущено, поважних причин пропуску строку не встановлено, що вказує на відсутність підстав для застосування статті 234 КЗпП України та, відповідно, поновлення судом строку.

Таким чином, ОСОБА_3 в позові належить відмовити у зв'язку з пропуском установленого частиною 1 статті 233 КЗпП України місячного строку звернення до суду за вирішенням трудового спору про звільнення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо відпускних, компенсації за затримку виплати заробітної плати, стягнення фінансової допомоги тощо не приймаються, оскільки судом першої інстанції вирішувались вимоги, які були остаточно уточнені ОСОБА_3 28 квітня 2015 року (т.2 а.с.23-24). Суд першої інстанції не ухвалював рішення щодо відпускних, компенсації за затримку виплати заробітної плати, стягнення фінансової допомоги, відповідно, суд апеляційної інстанції в силу положень статті 303 ЦПК України не вправі приймати рішення за вимогами, щодо яких відсутнє рішення суду першої інстанції. ОСОБА_3 не позбавлений права звернутися до суду в іншій справі за вирішенням інших, не пов'язаних зі звільненням, спірних питань.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Національної спілки театральних діячів України на рішення задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення, на додаткове рішення задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2015 року, додаткове рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 лютого 2016 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до Національної спілки театральних діячів України, підприємства «Оздоровчий комплекс «Люстдорф» Національної спілки театральних діячів України про поновлення строку звернення до суду за захистом порушеного права, скасування постанови та наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Н.Д.Плавич