Справа №150/287/16-ц
Провадження по справі №2/150/123/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року Чернівецький районний суд

Вінницької області

в складі: головуючої судді Цимбалюк Л.П.

при секретарі Бровко Д.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі продажу недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

До Чернівецького районного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом про визнання договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0,1613, кадастровий номер НОМЕР_1 : 01 :003 : 0135, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посилаючись на те, що її батько ОСОБА_3 згідно висновку судово психіатричної експертизи визнаний недієздатним, тому за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Позивач та його представник адвокат ОСОБА_4, який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 19.05.2016 року, №51 /а.с. 7/, в судовому засіданні змінюють позовні вимоги і просять визнати недійсним договір дарування від 01.09.2014 року земельної ділянки площею 0,1613 на, кадастровий номер НОМЕР_1 : 01 :003 : 0135, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області та призначена для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1797.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнає та заперечує проти їх задоволення. Зазначив, що ОСОБА_3 сам приїхав до нього в с. Миронівка Ямпільського району Вінницької області, запропонував забрати у нього мотоблок, що ОСОБА_2 і зробив. У 2013 році ОСОБА_3 віддав йому автомобіль, а згодом попросив ОСОБА_2 забрати і його. До дня смерті 27 вересня 2014 року ОСОБА_3 проживав у ОСОБА_2. Договір дарування земельної ділянки, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, було укладено 01.09.2014 року, ОСОБА_3 договір підписано вдома, при цьому були присутні дружина відповідача ОСОБА_6 та нотаріус ОСОБА_5 Пояснив, що ОСОБА_3 не міг уже самостійно пересуватися, тому договір підписувався вдома. Зауважив, що він з дружиною лікували та доглядали ОСОБА_3 та проводили поховання ОСОБА_7 за власний рахунок.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що покійний ОСОБА_3 жив по сусідству. Зазначила, що до нього часто приїжджала донька ОСОБА_1 На свій день народження, який святкувався близько 8 років тому назад, ОСОБА_3 казав, як добре, що є донька та онука, яких він дуже любить. ОСОБА_8 за два роки до смерті ОСОБА_3 побачила ОСОБА_2, який попросив свідчити в суді, що ОСОБА_1 не доглядає батька ОСОБА_3, на що ОСОБА_8 не погодилась. Зазначила, що ОСОБА_3 втрачав пам*ять, приймав ліки, зокрема, анальгін і димедрол.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що проживали із ОСОБА_3 по сусідству. Йому відомо, що у ОСОБА_3 є донька ОСОБА_1 та сподівався на її догляд в старості. На свій день народження кілька років тому назад ОСОБА_3 представив свою доньку ОСОБА_1 та онуку. Зазначив, що донька покійного ОСОБА_3 доглядала за ним, влітку проводила ремонтні роботи житлового будинку. ОСОБА_3 лікувався у госпіталі в м. Вінниці, пр. цьому проживав у доньки ОСОБА_1 Зауважив, що ОСОБА_3 тричі тікав від ОСОБА_2 з села Миронівка Ямпільського району Вінницької області, оскільки, зі слів ОСОБА_3 його не годували, грубіянили, ОСОБА_2 неодноразово підносив на нього руку. Пояснив, що ОСОБА_2 забрав у ОСОБА_3 автомобіль. Зазначив, що ОСОБА_3 приймав ліки, зокрема, анальгін і димедрол, був неадекватним, загальмованим, говорив різну нісенітницю.

Свідок ОСОБА_10 онука покійного ОСОБА_11, суду показала, що її мама ОСОБА_1 та покійний дід ОСОБА_3 тривалий час не спілкувались. Дід мав намір заповісти усе майно своїй доньці ОСОБА_1, однак, згодом передумав, не пояснюючи на це причин. Житловий будинок дід заповів ОСОБА_1, а земельну ділянку не переписав, пояснюючи це тим, що він, маючи пільги, не сплачував кошти за землю. А його доньці ОСОБА_1 довелося б сплачувати певні кошти. ОСОБА_3 довгий час приховував існування ОСОБА_2. Її батьки хотіли забрати діда до себе в м. Вінницю, однак, ОСОБА_3 відмовився.

З*ясувавши позицію сторін, заслухавши пояснення свідків, дослідивши та оцінивши в сукупності матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі, ґрунтуючись на наступних підставах.

Встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії №97, виданого повторно 28 лютого 1972 року ОСОБА_10 (дошлюбне прізвище Войцехівська) Н.В. являється донькою ОСОБА_3 /а.с. 35/.

Із свідоцтва про укладення шлюбу виданого 01 жовтня 1972 року вбачається, що позивач після реєстрації шлюбу своє дошлюбне прізвище «Войцехівська» змінила на прізвище чоловіка «Орел» /а.с. 36/.

Як свідчить довідка №986 від 01.10.2014 року, видана Асоціацією органів самоорганізації населення міста Вінниці квартальним комітетом «Димитрівський», батько позивача ОСОБА_3 був зареєстрований з грудня 2011 року та проживав з донькою за адресою вул.. Д. Нечая, 62/2 м. Вінниця /а.с. 38/.

ОСОБА_3 помер 27.09.2014 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-АМ №292082, видане виконкомом Петрашівської сільської ради Ямпільського району Вінницької області /а.с. 83/. Після смерті батька позивача відкрилася спадщина.

При відкритті спадкової справи ОСОБА_1 дізналася у нотаріуса, що 09 серпня 2014 року батько посвідчив заповіт на ім'я ОСОБА_6, яка не являється родичем.

Позивачем зазначається, що ОСОБА_3 був учасником Великої Вітчизняної війни, інвалідом І групи, помер у віці 88 років, протягом останніх трьох років до смерті у нього були ослаблені вольові процеси, а тому він легко піддавався будь-якому впливу, а також у нього були видіння, галюцинації, бували випадки, що він розмовляв сам з собою, і тому на момент складання і підписання заповіту у нотаріуса він був у безпорадному стані і не спроможний був на час посвідчення заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними. Крім того, у ОСОБА_3 розвивався старечий склероз, почастішали випадки неадекватного сприйняття ним дійсних подій, правильної життєвої орієнтації, він постійно протягом останніх трьох років життя скаржився на головний біль, затуманеність голови, головокружіння, нечітке сприйняття навколишнього середовища, порушення пам*яті на поточні події, шум у вухах, слабкість, серцевий біль, важкість у грудях, порушення сну. Крім того, позивач стверджує, що ОСОБА_3 хворів серцевою недостатністю, ішемічною хворобою серця. Зазначена патологія серцевої діяльності порушує мозковий кровообіг і уражає мозок, що приводить до неадекватної поведінки, неможливості правильно оцінювати свої дії і передбачати їх наслідки.

Тобто, на момент складання заповіту ОСОБА_3 був тяжко хворою людиною, страждав на психічний розлад, мав поганий зір та слух, а також ряд інших захворювань, які істотно впливали на його нездатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Оглянутими матеріалами цивільної справи №153/1989/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним, встановлено, що згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 16 березня 2016 року визнано недійсним посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5 заповіт, складений 09.08.2014 року ОСОБА_7, яким останній на випадок своєї смерті заповів все своє майно, де б воно і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право за законом ОСОБА_6 (а.с. 224-232 цивільної справи №153/1989/14-ц).

По вище вказаній цивільній справі проводилась судово психіатрична експертиза. Так, згідно висновку судово психіатричного експерта №1031 від 16 грудня 2015 року ( а.с. 192 200 №153/1989/14-ц оглянутої в судовому засіданні цивільної справи№153/1989/14-ц , яка перебувала в провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 09.08.2014 року страждав на деменцію змішаного (посттравматично судинного) ґенезу (F 02.8, згідно з МКХ-10); за своїм психічним станом у той період часу не усвідомлював значення своїх дій тат не міг керувати ними. ОСОБА_3 на момент складання заповіту 09.08.2014 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,1613, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, яка належала спадкодавцю на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯВ №384391, виданого 20.01.2009 року на підставі рішення Чернівецької селищної ради Чернівецького району Вінницької області від 15 серпня 2007 року/а.с. 37/.

Як свідчить витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 27.04.2016 року, земельна ділянка площею 0,1613 га у межах згідно з планом, яка розташована по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці та призначена для ведення особистого селянського господарства, що належала ОСОБА_3 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого на підставі рішення Чернівецької селищної ради від 15 серпня 2007 року, зареєстрована за ОСОБА_2 /а.с. 13/.

Згідно інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 18.05.2016 року (а.с. 10) вище вказана вказана земельна ділянка була відчужена згідно договору купівлі - продажу від 01.09.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу ОСОБА_5, тому на даний час власником спірної земельної ділянки кадастровий номер :01:003:0135 являється ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Однак, під час розгляду цивільної справи встановлено, що 01.09.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено не договір купівлі продажу спірної земельної ділянки, а договір дарування земельної ділянки площею 0,1613 для ведення особистого селянського господарства, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області, який посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5 за реєстровим номером 1797 /а.с. 56/.

Як свідчить лист приватного нотаріуса Ямпільського районного нотаріального округу Вінницької області ОСОБА_5 від 01.07.2016 року, №302/01-16, при реєстрації договору дарування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно було допущено помилку реєстратором, де замість договору дарування було вказано договір купівлі продажу, на даний час зміни були внесені та виправлено з договору купівлі продажу на договір дарування /а.с. 69/.

Як свідчить довідка №326, видана 18 квітня 2014 року головним лікарем Чернівецького районного медичного центру ПМСД судом встановлено, що ОСОБА_3 хворіє і знаходиться на «Д» обліку в Чернівецькій АЗПСМ як ветеран ВВВ з діагнозом: енцефалопатія змішаного ґенезу III ст., після травматична інсомія, психоорганічний синдром ІХС. дифузний міокардіофіброз, гіпертонічна хвороба II ст., деформуючий артроз /а.с. 41/. Із архівної довідки №6/4/1-1272 від 17.01.2005 року вбачається що ОСОБА_3 на фронті отримав осколкове проникаюче поранення лівої лобової області з вдавленим переломом лобової кістки, з присутністю кісткових осколків на поверхневих шарах мозкової рідини.

Із відповіді Петрашівської амбулаторії ЗПСМ вбачається, що ОСОБА_3 перебував на обліку у Петрашівській АЗПСМ, як інвалід війни першої групи з приводу хронічна ішемічна хвороба серця, гіпертонічна хвороба ризик IV степені, гіпертензивне серце, атеросклеротичний міокардіосклероз Н II А, з приводу психічних та неврологічних розладів не перебував, стан хворого з 17.09.2014 року значно погіршився.

Із виписок з історії хвороби №1160 та №4167 встановлено, що ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні з 05.03.2014 року по 20.03.2014 року з діагнозом: дифузний кардіосклероз, змішана (після травматична) енцефалопатія ІІ-ІІІ ст., стійкий цефалічний, виражений вестибулоатактичний, антено-невротичний синдроми, когнітивн розлади помірно виражені, а також остеохондроз поперекового відділу хребта з больовим синдромом, незріла катаракта очей /а.с. 39-40/.

Вищезазначені докази були предметом дослідження в Ямпільському районному суді Вінницької області по справі № 153/1989/14-ц та покладені в основу рішення.

По справі № 153/1989/14-ц, яка перебувала в провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області, було проведено судово - психіатричну експертизу.

Згідно висновку судово психіатричного експерта №1031 від 16 грудня 2015 року ( а.с. 192 200 №153/1989/14-ц оглянутої в судовому засіданні цивільної справи№153/1989/14-ц , яка перебувала в провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області), ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 09.08.2014 року страждав на деменцію змішаного (посттравматично судинного) ґенезу (F 02.8, згідно з МКХ-10); за своїм психічним станом у той період часу не усвідомлював значення своїх дій тат не міг керувати ними. ОСОБА_3 на момент складання заповіту 09.08.2014 року за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Частиною 3 статті ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, та обставина, що ОСОБА_3 за своїм психічним станом не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, є встановленою у цивільній справі №153/1989/14-ц, яка перебувала в провадженні Ямпільського районного суду Вінницької області, рішення по якій від 16 березня 2016 року набрало законної сили, суд згідно статті 61 ЦПК України приходить до висновку про те, що з*ясування питання про те, чи на час складання договору дарування спірної земельної ділянки ОСОБА_3 за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та чи міг керувати ними, не потребує доказування.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог щодо визнання договору дарування від 01.09.2014 року земельної ділянки недійсним.

На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про визнання договору дарування земельної ділянки від 01.09.2014 року недійним.

Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов*язаних із розглядом справи.

Матеріалами справи підтверджено сплату позивачем при зверненні до суду судового збору за подання позовної заяви в розмірі 551 грн. 20 коп., про що свідчить квитанція від 20.05.2016 року /а.с. 2/, а також судового збору в розмірі 275 грн. 60 коп., сплаченого ОСОБА_1 за подання заяви про забезпечення позову, що підтверджується квитанцією від 20.05.2016 року /а.с. 1/.

З врахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення в повному обсязі, суд в силу ст.88 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, зокрема, судового збору.

На підставі ст., ст. 1217, 1218, 1268 ЦК України, керуючись ст., ст.10, 11, 60, 174 ч.4 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задоволити повністю.

Визнати недійсним договір дарування від 01.09.2014 року земельної ділянки площею 0,1613 на, кадастровий номер НОМЕР_1 : 01 :003 : 0135, розташованої по вул. Кірова, 19 в смт. Чернівці Чернівецького району Вінницької області та призначена для ведення особистого селянського господарства, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за №1797.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, понесені нею при зверненні із позовом до суду - 551 грн. 20 коп. судового збору за подання позовної заяви та 275 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання заяви про забезпечення позову, а всього судових витрат на загальну суму 826 грн. 80 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Суддя: Цимбалюк Л.П.