Справа № 310/700/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

24 травня 2016 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого -судді Пустовіт З.П.

при секретарі Гоноболіній О.І.,

з участю відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення,

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 04.05.2016 року звернулася із заявою про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року, яким позов ОСОБА_3 до неї про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності задоволений повністю: визнано 1/20 (одну двадцяту) частину житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташований по вулиці Карла Маркса №10 (десять) в місті Бердянську Запорізької області, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1, та визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/40 (одну сорокову) частину вказаного житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами. У заяві про перегляд заочного рішення відповідач зазначила, що з рішенням вона не згодна. ОСОБА_3 з 2008 року проживає за адресою: м.Бердянськ, пр.. Пролетарський,102, кв.47 та ніколи не мешкав в будинку №10 по вул.. Карла Маркса у м.Бердянську.. За час сумісного проживання ОСОБА_3 брав в ПАТ КБ «Приватбанк» кредити на загальну суму 16000 грн., без її згоди та витрачав на власний розсуд. Після фактичного розірвання їхніх стосунків вона за їхньою взаємною згодою віддала ОСОБА_3 кошти в розмірі 32000 грн., про що він написав розписку, а їй повинна була залишитися 1/20 частина квартири, що становила таку ж саму суму. Тому судом при винесенні рішення не було враховано, що ОСОБА_3, крім 1/20 частини домоволодіння №10 по вул.. К.Маркса в м.Бердянську, також нажив за час спільного проживання й борги, які нею були погашені.. Спільне користування з відповідачем спірною квартирою №1, яка складає 1/20 частину домоволодіння №10 по вул.. К.Маркса в м.Бердянську, неможливе, бо між ними склалися неприязне ні стосунки, та у звязку з тим, що вона з донькою не можуть проживати в квартирі з позивачем, так як там одна житлова кімната, тому вона просила би суд збільшити частку.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 та її представник за довіреністю ОСОБА_2 підтримали заяву про перегляд заочного рішення, просили рішення скасувати та призначити розгляд справи в загальному порядку.

Позивач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення заяви, посилаючись на те, що спочатку у особистій власності ОСОБА_1 була квартира АДРЕСА_1. Потім в період шлюбу вони придбали ще 1/20 частку цього будинку, що становило квартиру №1, оформивши договір на неї. Після цього розвалили стінку і наразі це одна квартира з одним входом. На даний час в ній ніхто не проживає. Кредити в Приватбанку ним бралися на проведення ремонту в квартирі, у тому числі і в тій частині, що становило квартиру №2, належну ОСОБА_1, тому дружина знала про кредити. Банк в результаті реструктуризації нарахував заборгованість на 32 тис.грн. Але перед цим дружина забрала дочку, сімейні кошти більше 6 тис доларів США, які збиралися на придбання машини, і виїхала до своїх батьків в с. Покровське Дніпропетровської області. Оскільки потрібно було заплатити реструктуризований борг за кредитом, вона приїхала і вони заплатили борг цими сімейними коштами, які вона забрала із собою, фактично укравши у нього. Розписку він написав, оскільки це була її умова, щоб він більше не вимагав кошти від неї. Квартира купувалася за кошти від продажу належного йому автомобіля ВАЗ-2110, який йому подарував його брат, і який він продав за 6200 доларів США. Вартість квартири становила 4000,00 доларів США плюс за оформлення.. Щодо подарованих її батьками коштів, про які вказує відповідач у судовому засіданні, за які нібито придбана 1/20 частка будинку №10 по вул.. К.Маркса в м.Бердянську, то не заперечує, що, дійсно, її батьки подарували 40000 грн., які ними були вкладені під проценти та крім цього вони виграли на курсі долара, але квартира за ці кошти не купувалася. Просив відмовити у задоволенні заяви.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши відповідача, її представника, позивача, проаналізувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що по справі було призначено три судові засідання, в тому числі два попередніх, на які кореспонденція з місця реєстрації відповідача поверталася до суду за закінченням терміну зберігання, тому судом за згодою позивача відповідно до положень ст.ст.169, 224-226 ЦПК України ухвалено заочне рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 228 ЦПК України заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився у судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідач посилається на те, що вона за взаємною згодою віддала ОСОБА_3 кошти в розмірі 32000,00 грн. для погашення кредитів, взятих ним в ПАТ КБ «Приватбанк» без її згоди та які він витрачав на власний розсуд, а їй повинна була залишитися 1/20 частка житлового будинку, вартість якої становила таку ж суму.

Однак із долученої до заяви про перегляд заочного рішення копії розписки від 09.02.2015 року таке не вбачається. Згідно змісту розписки, ОСОБА_3 взяв у ОСОБА_1 кошти в сумі 32000 грн. для погашення взятих у спільному шлюбі кредитів та зобовязався в подальшому не вимагати від неї грошових коштів.

Тобто, надана відповідачем копія розписки ніяким чином не доводить існування обставин, передбачених ст. 57 СК України. Крім цього відповідачем не надано доказів і того, що погашення боргу за кредитним договором позивач здійснив коштами, які є особистими доходами відповідача ОСОБА_1, оскільки ОСОБА_3 вказував у судовому засіданні, що це кошти є сімейними накопиченнями, які дружина взяла із собою без його відома, переїхавши до своїх батьків.

Крім цього, суд приймає до уваги, що за положеннями ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя, та те, що кредит було погашено ще в період шлюбу, тому ці кошти не можуть бути предметом розподілу між подружжям.

Інших належних та достовірних доказів, які б мали переважне значення та якими би відповідач обґрунтовувала свої заперечення проти вимог позивача, суду не представлено, тому суд приходить до висновку, що подана заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.228-232 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 25 квітня 2016 року по цивільній справі №310/700/16-ц - залишити без задоволення.

Розяснити відповідачу, що при залишенні заяви без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України. У цьому разі строк, протягом якого розглядалась заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_4