Справа № 712/8575/16-ц
Провадження № 2/712/2033/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2016 року м. Черкаси

Соснівський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючого /судді - ОСОБА_1

при секретарі - Шмагайло Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач 22. 07. 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Черкаської міської ради про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на те, що з 29 квітня 2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. 21.02.2012 року за рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси їх шлюб було розірвано.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх доньок ОСОБА_3 Вєсту Євгеніївну, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 Єлізавету Євгеніївну, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають з позивачем.

Зазначила, що після розірвання шлюбу, відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обовязків, не спілкується з дітьми, участі у їх вихованні не приймає.

Вказувала, що для покращення світогляду доньок, їх фізичного, духовного та морального розвитку вона має намір разом з ними відвідати Федеративну Республіку Німеччина. Однак, на її прохання до відповідача надати нотаріальну згоду на виїзд їх доньок за кордон в її супроводі, вона отримувала невмотивовану відмову.

Вважає, що Відповідач безпідставно не дає їй згоди на виїзд дітей за кордон, діючи таким чином всупереч інтересам дітей.

Просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_3 Вєсти Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_3 Єлізавети Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_4 за кордон, в Федеративну Республіку Німеччина, без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, терміном з моменту набрання рішенням суду законної сили до 01.02.2017 року.

В судовому засіданні позивач та її представники підтримали первісні позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, мотивуючи свої заперечення тим, що фактично він не відмовляв позивачу у наданні згоди на виїзд дітей за кордон, оскільки перед цим хотів поспілкуватися з дітьми з цього приводу, однак йому так ніхто і не зателефонував. Також, позивачем не надано жодних підтверджень, що діти їдуть до Німеччини з туристичним призначенням. Крім того, відповідач зазначає, що наразі в Німеччині не зовсім безпечно і позивач не може гарантувати безпеку їх дітям.

Представник третьої особи ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримала заяву та не заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав:

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у період з 29 квітня 2001 р. по 21.02.2012 р. перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторони по справі є батьками малолітніх ОСОБА_3 Вєсти Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 Єлізавети Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується їх свідоцтвами про народження серії 1-СР № 056069, та серії 1-СР № 102693.

Як встановлено судом та не заперечувалося сторонами в судовому засіданні доньки сторін ОСОБА_3 Вєста Євгеніївна та ОСОБА_3 Єлізавета Євгеніївна постійно проживають разом з матір'ю.

Згідно ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

У ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини.

Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

У ст. ст. 3, 6 Конвенції "Про права дитини" від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27.02.1991 року, зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1989 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи і гідності.

За Принципом 6 цієї Декларації малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли наявні виняткові обставини, розлучатися зі своєю матір'ю.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду.

Пунктом 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57, встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994р. №3857-ХІІ, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійному виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього права на виїзд за кордон ( лише дітей від 14 до 18 років).

Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспорта України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ № 231 від 31.03.1995 року ( в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 24.03.2004р №380), оформлення паспортного/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою,- того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Тобто, оформлення проїзного документу здійснюється на підставі того з батьків, з ким проживає дитина після розірвання шлюбу (в даному випадку з позивачкою), і отримання згоди відповідача на оформлення проїзного документу не потрібно. Крім того, надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька за судовим рішенням передбачає собою і оформлення проїзних документів, в т.ч. і паспорту, на підставі яких дитина буде виїзджати.

З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що планує подорож з дітьми до Федеративної Республіки Німеччина, де проживає її рідна сестра ОСОБА_5.

Ці пояснення підтверджуються заявою про прийняття зобовязання, які є в матеріалах справи (а.с.11-12).

Крім того, під час поїздки, позивач планує разом з дітьми відвідати Штутгарський університет, ОСОБА_6 центр і ОСОБА_6 Арену, Музей ОСОБА_7, Зоологічний та Ботанічний сад, Штутгарську телебашню та інші відомі місця.

Наведене вочевидь вказує на те, що виїзд дітей за кордон буде сприяти розвитку їх здібностей, розширенню їх кругозору, зміцненню здоров'я, тощо.

А тому суд приходить до висновку, що малолітні ОСОБА_3 Вєста, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 Єлізавета, ІНФОРМАЦІЯ_7, як громадяни України, мають такі ж права, як і всі громадяни України, а їх батько, не даючи їм дозвіл на виїзд, фактично обмежує їх у праві підвищення фізичного, духовного та морального розвитку.

У витязі з узагальнення судової практики розгляду цивільних справ із застосуванням Конвенції про цивільно-правові аспекти міжнародного викрадення дітей від 25 жовтня 1980 року (Гаазька Конвенція) зазначено, що відповідно до цілей Гаазької Конвенції, її суть полягає в тому, що один із батьків (або будь-яка інша особа, якій належать права піклування про дитину) не має права одноосібно приймати рішення про зміну місця проживання дитини або переміщення дитини на необмежений час у інше місце, зокрема, вивозити її в іншу державу або не повертати дитину до держави її постійного проживання (постанова пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року N 8).

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що, з урахуванням інтересів дитей, надання за рішенням суду дозволу на виїзд з України з позивачем до 01.02.2017 року без згоди та супроводу батька не буде суперечити вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст.141, 157 СК України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини.

Між тим, суд не знаходить підстав для задоволення вимоги в частині допуску до негайного виконання даного рішення суду, оскільки ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік спорів за якими суд зобов'язаний допустити негайне виконання судового рішення і до вказаного переліку заявлені позивачем вимоги не входять.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 21, 22, 63 Конституції України, ст.ст.141, 150, 155, 157 СК України, ст.ст. 25, 313 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Черкаської обласної державної адміністрації - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, ІПН НОМЕР_1, проживаючої та зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, дозвіл на тимчасовий виїзд доньки ОСОБА_2 Вєсти Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_3 та доньки ОСОБА_2 Єлізавети Євгеніївни, ІНФОРМАЦІЯ_4 за кордон, в Федеративну Республіку Німеччина, без дозволу (згоди) батька дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН НОМЕР_2, проживаючого та зареєстрованого за адресою:м.Черкаси, пров.Котовського, 165, терміном з моменту набрання рішенням суду законної сили до 01.02.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн. ( пятсот пятдесят одна гривня 20 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий: Т.Є. Троян