АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 670/285/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1668/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів П'єнта І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.С.

за участю представників Віньковецької ЦРЛ Бабчинського В.К., ОСОБА_7, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Віньковецької центральної районної лікарні на рішення Віньковецького районного суду від 08 липня 2016 року у справі за позовом Віньковецької центральної районної лікарні до ОСОБА_3, третя особа Віньковецька районна рада про спростування недостовірної інформації та відшкодування шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись до суду із позовом Віньковецька ЦРЛ зазначала, що 11.03.2016 року на черговій сесії Віньковецької районної ради із зверненням виступив депутат ОСОБА_3, який неправдиво висловився щодо діяльності Віньковецької ЦРЛ. У своєму виступі відповідач публічно повідомив неправдиву інформацію про те, що лікарі Віньковецької ЦРЛ начебто являються корупціонерами та своїми непрофесійними діями калічать пацієнтів, що головний лікар начебто встановив помилковий діагноз, який призвів майже до смерті пацієнта. З трибуни районної ради відповідач публічно звернувся до лікарів зі словами: «якщо ви не тямите, то не беріться за роботу», вимагав, щоб лікарі віддали своє, начебто незаконно придбане майно учасникам АТО. Так як ОСОБА_3 виступав публічно на сесії районної ради, тому позивач просив суд, визнати дії відповідача неправомірними та зобов'язати останнього на наступній сесії районної ради публічно спростувати поширену ним неперевірену неправдиву інформацію, що принижує честь, гідність та ділову репутацію лікарні та її працівників.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 08 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду першої інстанції, Віньковецька ЦРЛ подала апеляційну скаргу, в якій зазначає, що неправильність правової оцінки обставин у оскаржуваному рішенні суду полягає у невірному тлумаченні публічно розповсюдженої відповідачем недостовірної інформації, суд не надав правової оцінки щодо дійсності та об'єктивності розповсюдженої інформації та неправомірно проігнорував основну позовну вимогу про спростування відповідачем недостовірної інформації. Апелянт, вважає, що в судових засіданнях було повністю доведено факт розповсюдження відповідачем неправдивої недостовірної інформації про лікарів районної лікарні. Окрім того, як вказує апелянт, суд не надав жодної правової оцінки явно неправдивим та образливим висловлюванням відповідача стосовно непрофесійних та начебто корупційних дій лікаря - офтальмолога. Висновок суду, також, не відповідає дійсності у тому, що начебто позивач належним чином не довів, що поширена про нього недостовірна інформація є саме фактичним твердженням. Таким чином, апелянт просить суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовільнити позовні вимоги позивача.

Представники апелянта апеляційну скаргу підтримали в повному обсязі і просять її задовольнити, скасувавши рішення суду першої інстанції.

Відповідач та його представник апеляційну скаргу не визнали і просять її відхилити, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.

Представник третьої особи до суду не з»явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про день і час слухання справи повідомлений належним чином.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1, ч. 1 та ч. 2 ст. 307 і ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 11 березня 2016 року відповідач, будучи депутатом Віньковецької районної ради, на черговій сесії цієї ради під час виступу висловив звернення до лікарів Віньковецької ЦРЛ: «Якщо ви не тямити, то не беріться, лучше зразу відправте цих людей, нащо мають люди викидати гроші». Суд виходив з того, що ця інформація, поширена ОСОБА_3, стосується усіх лікарів Віньковецької ЦРЛ, а інформація щодо якості роботи та майнового стану стосується трьох конкретних лікарів Віньковецької ЦРЛ: головного лікаря ОСОБА_7, лікарів ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Проте висловлення ОСОБА_3: «Якщо ви не тямити, то не беріться, лучше зразу відправте цих людей, нащо мають люди викидати гроші» не несе в собі образу, неправдиву інформацію чи недостовірну інформацію і є оціночним судженням, а тому не підлягає спростуванню. Щодо інформації про двох лікарів Віньковецької ЦРЛ та оцінки професійної діяльності головного лікаря ЦРЛ, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що ці особи не позбавлені права на звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів. А тому і відсутні підстави для задоволення позову.

Дійшовши такого висновку, суд обґрунтовано посилався на відповідні норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 94 ЦК України юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати.

Депутат місцевої ради, здійснюючи свої депутатські повноваження, повинен не допускати образливих висловлювань, не використовувати у публічних виступах недостовірні, або неперевірені відомості стосовно підприємств, установ, організацій, їх керівників, об»єднань громадян. (п.5 ч.1 ст. 8 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад»).

Згідно положень ч.1 та абзацу 1 ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п. 19 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009, № 1, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Висновки суду узгоджуються з матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом невірно застосовані норми матеріального права є такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині.

За змістом статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені) (пункт 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин (пункт 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи").

Згідно із частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Слід зазначити, що норма ч.1 ст. 30 Закону України "Про інформацію", яка встановлює підстави для звільнення від відповідальності за порушення законодавства про інформацію, оцінювалася судом першої інстанції в загальному контексті цього Закону, зокрема і статті 5, яка визначає право кожного на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що висловлювання ОСОБА_3 : «Якщо ви не тямити, то не беріться, лучше зразу відправте цих людей, нащо мають люди викидати гроші» є вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, а тому зазначена інформація є оціночним судженням і не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції невірно дано правову оцінку обставинами справи та проігноровано основну позовну вимогу про спростування відповідачем недостовірної інформації, колегія суддів вважає їх безпідставними, адже ці доводи апеляції фактично зводяться до незгоди з оцінкою доказів та висновками суду першої інстанції.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що представником позивача в порушення вимог ч. 3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів того, що поширена ОСОБА_3 інформація принижує ділову репутацію Віньковецької ЦРЛ і є фактичним твердженням. А посилання в апеляційній скарзі на те, що поширена ОСОБА_3 інформація відносно лікарів ОСОБА_7 та ОСОБА_5 негативно впливає на ділову репутацію Віньковецької ЦРЛ належними та допустимими в розумінні ст. ст. 58-59 ЦПК України доказами не доведено.

Згідно роз»яснень, що викладені в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року N 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" зазначено, що обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Як вбачається із змісту апеляційної скарги, усі її доводи зводяться до того, що судом першої інстанції не було надано правову оцінку висловлюванням відповідача відносно лікарів ОСОБА_7 та ОСОБА_5, і на думку колегії суддів метою цих доводів є захист честі, гідності та ділової репутації саме ОСОБА_7 як лікаря хірурга і головного лікаря Віньковецької ЦРЛ та ОСОБА_5 як лікаря офтальмолога Віньковецької ЦРЛ, хоча встановлено, що ці особи не зверталися до суду за захистом своїх прав.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом першої інстанції не допущено.

Підстав в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Віньковецької центральної районної лікарні відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду від 08 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. П'єнта

(підпис) О.І.Талалай

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк

____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Потапов О.О. Справа № 22ц/792/1668/16

Доповідач - Корніюк А.П. Категорія № 41