Справа № 1424/2781/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.08.2016 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі : головуючого судді Кологривої Т.М.

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області про поновлення строку на оскарження, визнання дій неправомірними та незаконними, визнання незаконною та скасування постанови, зацікавлена особа публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до сду із скаргою до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області про визнання дій неправомірними, визнання незаконною та скасування постанови, мотивуючи свої вимоги тим, що у ході виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року по виселенню ОСОБА_1, ОСОБА_3, Соб»яніної ОСОБА_4, неповнолітніх Соб»яніної ОСОБА_5, Соб»яніної ОСОБА_6 із квартири № 44 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області відділом державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області 27 квітня 2015 року було складено акт про виселення, в якому присутніми зазначено державного виконавця та стягувача, на підставі якого 25 травня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Посилаючись на те, що державним виконавцем були порушені вимоги ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження», внаслідок чого особи, які підлягали виселенню, не запрошувались, відсутні поняті та поліцейські, акт опису майна не складався, заявник прохав визнати дії відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області неправомірними, визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року.

У подальшому заявник доповнив заявлені вимоги та остаточно прохав визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 щодо проведення процедури виселення без запрошення осіб, які підлягають виселенню, понятих, поліцейських та без складання опису майна неправомірними та незаконними; визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року; прохав поновити строк звернення до суду із скаргою, посилаючись на те, що 20 квітня 2016 року він ознайомився з матеріалами виконавчого провадження, у ході якого йому стало відомо про порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги та прохав їх задовольнити. Пояснив, що державний виконавець не повідомляв його про день і час здійснення виселення. Йому було відомо про відкриття виконавчого провадження щодо виконання рішення суду про виселення, однак на його думку, повинен був діяти мораторій, і виконання рішення суду мало зупинитися. У квартирі залишаються його речі, він і на даний час проживає там з дружиною. Квартира є чотирьохкімнатною, три кімнати займає його сім»я, а одну він передав в оренду ТОВ «Ремстрой Груп». У 2015 році працівники ТОВ «Ремстрой Груп» йому переказували, що двічі приходив державний виконавець у його відсутність.

Представник заявника підтримала заявлені вимоги, пояснила, що з листопада 2014 року вона орендує одну з чотирьох кімнат у ОСОБА_1 як директор ТОВ «Ремстрой Груп». У інших трьох кімнатах проживає ОСОБА_1 з дружиною. 11 березня 2015 року до квартири приходив державний виконавець з представником банку та склали акт про те, що заявник не проживає у тій кімнаті, яку орендує ТОВ «Ремстрой Груп», у інші кімнати вони не заходили так як вони були зачинені і ОСОБА_1 не було вдома. При цьому вона розписалась у акті як понята. 27 квітня 2015 року також до квартири приходив державний виконавець з представником банку, понятих та працівників міліції при цьому не було та склали якись акт. У інші кімнати вони не заходили так як ОСОБА_1 не було вдома і частина квартири, де проживає він з сімєю, була зачинена.

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» у судове засідання не зявився, надав суду письмове заперечення, в якому зазначив, що у ході виконання рішення суду державним виконавцем було встановлено, що боржник за даною адресою не проживає та не зареєстрований, згідно довідки ЖЕУ за даною адресою знаходиться офіс «ТОВ»Рем строй-Груп». Тому 27 квітня 2015 року державний виконавець вважав, що відповідачі добровільно виконали рішення суду, оскільки на момент складання акту не проживали та не були зареєстровані за даною адресою. Зазначає, що заявник звернувся до суду лише через рік після закінчення виконавчого провадження, хоча достовірно знав про його існування.

Представник відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області у судове засідання не зявився, надав суду письмове заперечення, в якому прохав відмовити у задоволені скарги, зазначив також, що на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Южноукраїнським міським судом 29 січня 2015 року про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, Соб»яніної Н.Л. разом з її неповнолітніми дітьми: Соб»яніною В.В., Соб»яніною А.В. із квартири № 44 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області без надання іншого житлового приміщення. Державним виконавцем 25 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, копії якої направлено сторонам виконавчого провадження рекомендованим листом. З метою перевірки стану виконання рішення про виселення боржника, державним виконавцем 11 березня 2015 року було здійснено вихід за адресою, вказаною у виконавчому документі та встановлено, що за даною адресою знаходиться «ТОВ»Ремстрой-Груп» та особи, визначені у виконавчому документі, не проживають, про що було складено акт. Відповідно до відомостей Єдиного реєстру юридичних осіб та вказаною у виконавчому документі адресою зареєстровано «ТОВ»Ремстрой-Груп», також згідно довідки КП «ЖЕО» особи, зазначені у виконавчому листі, виписані за рішенням суду. Враховуючи викладене, державним виконавцем 25 травня 2015 року було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у звязку з фактичним виконанням рішення суду.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності посадових осіб державної виконавчої служби визначений у ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1, 2 вказаної правової норми рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду. Боржник має право оскаржувати рішення, дії або

бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Положення ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» кореспондуються зі ст. 383 ЦПК України, відповідно до якої сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч. 2 ст. 387 ЦПК України).

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого Южноукраїнським міським судом 29 січня 2015 року про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_3, Соб»яніної Н.Л. разом з її неповнолітніми дітьми: Соб»яніною В.В., ІНФОРМАЦІЯ_1, Соб»яніною А.В., ІНФОРМАЦІЯ_2 із квартири № 44 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області без надання іншого житлового приміщення.

Державним виконавцем відділу ОСОБА_7 25 лютого 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою було встановлено строк для добровільного виконання до 11 березня 2015 року включно, копію якої направлено відповідачу ОСОБА_1 рекомендованим листом.

11 березня 2015 року державним виконавцем відділу ОСОБА_7 було складено акт у присутності понятих ОСОБА_2, ОСОБА_8 та представника «Приватбанку», яким було встановлено, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться офіс «ТОВ»Ремстрой-Груп», вказані особи у виконавчому листі за даною адресою не проживають.

Даний акт не може бути підставою для закінчення виконавчого провадження, як зазначає про це представник відділу ДВС у запереченні, оскільки статтею 78 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла у редакції на момент проведення виконавчих дій, передбачено, що державний виконавець перевіряє стан виконання рішення про виселення боржника на наступний день після закінчення строку, встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення суду.

Таким чином, державний виконавець перевірив стан виконання рішення суду у останній день строку, наданого ним самим для добровільного виконання та зазначеного у постанові від 25 лютого 2015 року (до 11 березня 2015 року включно), тобто строк для примусового виконання рішення суду розпочався 12 березня 2015 року і саме цього дня державний виконавець мав би перевірити стан виконання рішення суду про виселення боржника, а не раніше.

Однак стан виконання рішення суду 12 березня 2015 року державним виконавцем не перевірявся.

Відповідно до ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» у разі невиконання боржником рішення самостійно державний виконавець виконує його примусово. Державний виконавець зобов'язаний письмово повідомити боржника про день і час примусового виселення. Боржник вважається повідомленим про примусове виселення, якщо повідомлення надіслано йому за адресою, за якою має здійснюватися виселення, чи за іншою адресою, достовірно встановленою державним виконавцем. Відсутність боржника, повідомленого про день і час виселення, під час виконання рішення не є перешкодою для виконання рішення. Виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим

приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі. Виселення здійснюється у присутності понятих за сприянням

органів внутрішніх справ з обов'язковим описом майна державним виконавцем. Один примірник акта опису майна вручається під розписку боржнику. За необхідності державний виконавець в установленому законом порядку забезпечує зберігання майна боржника з покладенням пов'язаних з цим витрат на боржника. У разі якщо виконання рішення здійснюється за відсутності осіб, які підлягають виселенню, державний виконавець зобов'язаний провести опис майна. Описане майно передається для відповідального зберігання особі, визначеній державним виконавцем. Про виконання рішення про виселення боржника державний виконавець складає акт, що підписується особами, які брали участь у виконанні.

Як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, 27 квітня 2015 року державним виконавцем Шашиною Н.М. був складений акт з присутності представника «Приватбанку» ОСОБА_9, яким встановлено, що виходом за адресою: АДРЕСА_1 особи, зазначені у виконавчому листі, не проживають та не зареєстровані, що підтверджується довідкою з ЖЕУ, за даною адресою знаходиться офіс «ТОВ»Ремстрой-Груп», таким чином рішення суду виконане.

Суд вважає, що державний виконавець, не винісши постанову про закінчення виконавчого провадження після закінчення строку на добровільне виконання боржником рішення суду, приступив до його примусового виконання.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні дані про письмове повідомлення боржника ОСОБА_1 про день і час примусового виселення. Також заявник у судовому засіданні заперечував те, що його було повідомлено про час і день примусового виселення. Такі дії державного виконавця є порушенням вимог ч.3 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження».

Як вбачається з акту від 27 квітня 2015 року, складеного державним виконавцем, останній було складено у порушення вимог ч.5 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» у відсутність понятих без сприяння поліцейських та без проведення опису майна державним виконавцем, здійснення якого є обовязковим.

У звязку з порушенням передбаченої законом процедури виселення дії державного виконавця підлягають визнанню неправомірними щодо виконання рішення суду по виселенню без повідомлення боржників про день і час примусового виселення, без проведення опису майна державним виконавцем, у відсутність понятих. Обовязкового залучення поліцейських при виселенні закон не передбачає.

Так як дії державного виконавця є такими, що не відповідають вимогам закону, то підлягає визнанню незаконною та скасуванню постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження, на підставі яких вона була винесена.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги.

Пропущений 10-денний строк на оскарження постанови про закінчення виконавчого провадження підлягає поновленню на підставі заяви ОСОБА_1 так як останній ознайомився з нею 20 квітня 2016 року при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження, що підтверджується матеріалами справи.

Керуючись ст.ст. 209, 210, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області про поновлення строку на оскарження, визнання дій неправомірними та незаконними, визнання незаконною та скасування постанови задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк на оскарження дій та рішень державного виконавця щодо виконання рішення суду про виселення.

Визнати дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 неправомірними щодо виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року по виселенню ОСОБА_1, ОСОБА_3, Соб»яніної ОСОБА_4, неповнолітніх Соб»яніної ОСОБА_5, Соб»яніної ОСОБА_6 із квартири № 44 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області без повідомлення ОСОБА_1 про день і час примусового виселення, без проведення опису майна державним виконавцем, у відсутність понятих.

Визнати незаконною постанову державного виконавця відділу державної виконавчої служби Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області ОСОБА_7 про закінчення виконавчого провадження від 25 травня 2015 року щодо виконання рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 30 жовтня 2014 року по виселенню ОСОБА_1, ОСОБА_3, Соб»яніної ОСОБА_4, неповнолітніх Соб»яніної ОСОБА_5, Соб»яніної ОСОБА_6 із квартири № 44 по проспекту Леніна в м. Южноукраїнську Миколаївської області та скасувати її.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала набирає чинності, якщо не буде подано апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена на протязі 5 днів до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області.

Суддя Т.М.Кологрива