Справа № 353/909/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1465/2016
Головуючий у 1 інстанції Гавриш Я. М.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю.,

секретар Мельник О.В.,

з участю представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Горбик Юлії Сергіївни, третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Національного Банку України до ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність акціонерного товариства «Дельта Банк» за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Тлумацького районного суду від 16 травня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

у вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з даним позовом, в якому посилаючись на заборгованість ОСОБА_5 в сумі 112 341,25 грн за кредитним договором від 04.06.2007 про надання ТОВ «Український промисловий банк» відповідачу 10 000 доларів США строком до 03.06.2022, просив звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 05.06.2007 шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк» земельної ділянки площею 0,0645 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованої в АДРЕСА_1.

Рішенням Тлумацького районного суду від 16 травня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» посилається на необґрунтованість рішення, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами позивач набув права вимоги по кредитному договору, так як заборгованість відповідача склала 112 341,25 грн. Суд не врахував, що згідно постанови пленуму ВССУ № 5 від 30.04.2012 не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки та набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду. В разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі, іпотекодержатель має право вимагати застосування його судом. Не враховано і те, що за договором іпотеки задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому ст. 37 Закону України "Про іпотеку". Позивачем доведено порушення умов кредитного договору та право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Дельта Банк» апеляційну скаргу підтримав. ОСОБА_5 у заяві про розгляд справи за його відсутності просить апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04.06.2007 між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 138/ФКВ-07, згідно якого відповідач одержав на споживчі цілі 10000 доларів США на строк до 03.06.2022, зі сплатою 14,6 % річних за користування кредитом. Для забезпечення виконання зобов`язання 05.06.2007 банк уклав із ОСОБА_5 іпотечний договір № б/н, згідно якого предметом іпотеки є в цілому земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0645 га, розташована в АДРЕСА_1. 13.06.2010 між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та НБУ укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань ТОВ «Укрпромбанку» на користь АТ «Дельта Банк», відповідно до якого останній набув права вимоги за вказаним кредитним договором. Станом на 31.07.2015 заборгованість ОСОБА_5 становить 5198,15 доларів США, що згідно курсу НБУ складає - 112341 грн 25 коп., з якої тіло кредиту - 4848,58 доларів США (еквівалент 104786 грн 42 коп.); відсотки - 349,57 доларів США (еквівалент 7554 грн 83 коп.), з них прострочена заборгованість складає: тіло кредиту - 280,58 доларів США (еквівалент 6063 грн 83 коп.); відсотки - 291,39 доларів США (еквівалент 6297 грн 46 коп.). На даний час відповідач виконує умови кредитного договору.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив із того, що сторонами не досягнуто згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. В матеріалах справи відсутня згода іпотекодавця на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань.

При цьому суд правильно керувався положеннями ст. 392 ЦК України, ст. ст. ст. 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку", а також вірно застосував правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду, з огляду на таке.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого іпотекою, передбачені Законом України "Про іпотеку". Так, відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

За змістом ч. ч. 2, 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель зобов'язаний письмово у п'ятиденний строк повідомити боржника про відступлення прав за іпотечним договором і права вимоги за основним зобов'язанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

З матеріалів справи вбачається, що 05.06.2007 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір № б/н, згідно якого предметом іпотеки є земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,0645 га, розташована в АДРЕСА_1.

В пункті 4.4. договору іпотеки передбачено, що у випадку настання будь-якої з підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги одним із наступних способів: шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобов'язання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки (п. 4.4.1); шляхом продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу (п. 4.4.2).

Окрім того, пунктом 4.5 даного договору передбачено, що у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 Закону України "Про іпотеку", якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони не застосовували позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також нотаріусом не вчинено виконавчого напису, що передбачено умовами договору іпотеки як підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки і суд не наділений повноваженнями вирішувати вказане питання таким способом.

Наведене узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України в постанові від 30 березня 2016 року у справі № 6-1851цс15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою при застосуванні норм матеріального права у подібних правовідносинах.

За таких обставин, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Тлумацького районного суду від 16 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.