Ухвала

іменем україни

19 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Луспеника Д.Д.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, до публічного акціонерного товариства "Ніконд", товариства з обмеженою відповідальністю "Ніконджитбудсервіс", виконавчого комітету Миколаївської міської ради: треті особи: ОСОБА_6, Міністерство промислової політики України, про захист житлових прав, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4, в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Ніконд", яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства "Ніконд" (далі - ПАТ "Ніконд"), товариства з обмеженою відповідальністю "Ніконджитбудсервіс" (далі - ТОВ "Ніконджитбудсервіс"), виконкому Миколаївської міської ради про захист житлових прав неповнолітнього.

В обґрунтування позову вказував не те, що його син з 1997 року проживає та з 2004 року зареєстрований разом із ним у відокремлених кімнатах (НОМЕР_1 та НОМЕР_2) гуртожитку АДРЕСА_1.

Позивач зазначав, що ВАТ "Ніконд", як співзасновник ТОВ "Ніконджитбудсервіс", незаконно у 1999 році передало приміщення гуртожитку до статутного фонду останнього, що фактично позбавило його неповнолітнього сина права на приватизацію кімнат у гуртожитку на підставі Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", яким передбачено право мешканців гуртожитку на приватизацію житлових приміщень у гуртожитках, і який поширюється на неповнолітнього, а тому просив суд: скасувати рішення відкритого акціонерного товариства "Ніконд" від 05 жовтня 1999 року, оформленого протоколом № 52, в частині внесення до статутного фонду ТОВ "Ніконджитбудсервіс" гуртожитку по АДРЕСА_1; скасувати рішення виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 23 червня 2001 року № 468 в частині оформлення права власності на будинок гуртожитку за ТОВ "Ніконджитбудсервіс" та видачу свідоцтва про право власності; скасувати свідоцтво про право власності на гуртожиток, видане ТОВ "Ніконджитбудсервіс" 03 липня 2001 року.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 листопада 2015 року скасовано, ухвалено у справі нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_4 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, у задоволенні позовних вимог з інших підстав.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5,посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, діючого в інтересах неповнолітнього сина, суд першої інстанції виходив з того, що спірний гуртожиток був включений до складу цілісного майнового комплексу ВАТ "Ніконд" (1994 рік) у процесі приватизації з подальшим включенням його до статутного фонду господарського товариства ТОВ "Ніконджитбудсервіс", яке створене в процесі такої приватизації (корпоратизації). Оскільки на час проведення приватизації законодавчої заборони щодо цього не було, то суд першої інстанції вважав, що даний гуртожиток не може бути об'єктом приватизації згідно із Законом України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків", тому житлові права неповнолітнього на приватизацію житла у цьому гуртожитку не порушені.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові з інших підстав, суд апеляційної інстанції, оцінивши належним чином подані сторонами докази (ст.212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що відповідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" громадяни, які на законних підставах проживають у гуртожитках державної форми власності, гуртожитках що було включено до статутних капіталів товариств, створених у процесі приватизації (корпоратизації), набувають право на приватизацію житлових приміщень у таких гуртожитках після їх передачі у власність відповідної територіальної громади. Рішенням Миколаївської міської ради від 04 березня 2010 року № 44/23 затверджена Програма передачі гуртожитків до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва на 2010-2014 роки. Цим рішенням спірний гуртожиток включено до переліку гуртожитків, що підлягають передачі до комунальної власності територіальної громади м. Миколаєва, однак на час розгляду справи його передача не здійснена.

Оскільки, посилаючись на порушення житлових прав неповнолітнього, законний представник позивача вимог про визнання за позивачем права на приватизацію житла в гуртожитку не заявляв, то підстави для задоволення позову в межах заявлених вимог відсутні.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
О.В. Закропивний
Д.Д. Луспеник