У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ДемяносовМ.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 в особі представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на навчання,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що він є студентом 5 курсу Дніпропетровського національного університету ім. Олесі Гончара, навчається на денному відділенні економічного факультету, стипендію не отримує, оскільки навчається за контрактом. Вартість навчання у 2015-2016 роках становить 12 100 грн. Позивач проживає разом з матір'ю. Шлюб батьків припинений внаслідок розірвання його на підставі рішення суду. З травня 2015 року відповідач в односторонньому порядку припинив будь-яку участь в його утриманні, не надає йому матеріальної допомоги, тоді як позивач зобов'язаний сплатити навчання в університеті. Позивач просив стягнути з відповідача аліменти на його утримання на період навчання, у твердій грошовій сумі, в розмірі 3 000 грн щомісячно, починаючи з часу звернення до суду та до закінчення навчання, тобто до 01 липня 2016 року.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі 300 грн щомісячно, на його утримання на період навчання по 30 червня 2016 року, починаючи стягування з 05 серпня 2015 року.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 в особі представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що встановлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, відповідає вимогам ст. ст. 182, 184, 200 СК України, врахувавши при цьому вимоги позивача та можливість відповідача надавати таку допомогу.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи скарги висновки судів не спростовують та не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, крім того, зводяться до оцінки доказів, їх належності та допустимості, проте, в силу ст. 335 ЦПК України, суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 в особі представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, у відкритті касаційного провадження на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів на навчання.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ М.В.Демяносов