Справа № 645/7952/15-ц
Провадження № 2/645/358/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2016 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Горпинич О.В.
за участю секретаря судового засідання - Денісенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,
Публічне акціонерне товариство «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (далі за текстом ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит») звернулося до суду з вказаним позовом.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 19 лютого 2007 року між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 159-04-И, за умовами якого відповідачу надано кредитні кошти у розмірі 39 900,00 доларів США строком до 19 лютого 2027 року, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12 % річних у валюті кредиту.
Відповідач скористався кредитними коштами, однак свої зобовязання за договором щодо повернення суми кредиту та сплати відсотків за користування кредитними коштами належним чином не виконує.
Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача заборгованість за вищевказаним кредитним договором. Рішення набрало законної сили, однак до теперішнього часу останніми не виконано.

Станом на 17 серпня 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором складає 79 203,58 доларів США, що еквівалентно 1 723 287,72 грн. за курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року, та 3 722 508,69 грн., з яких:

-прострочена заборгованість за кредитом - 16 533,00 доларів США, що еквівалентно 359 720,05 грн.;

-прострочена заборгованість за процентами - 39 582,16 доларів США, що еквівалентно 861 216,76 грн.;

-прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 27 926,91 грн.;

-строкова заборгованість за кредитом - 22 865,16 доларів США, що еквівалентно 497 493,29 грн.;

-строкова заборгованість за процентами - 223,26 доларів США, що еквівалентно 4 857,62 грн.;

пеня за прострочення погашення кредиту та процентів - 3 694 581,78 грн.

19 лютого 2007 року, в забезпечення кредитних зобовязань за вищевказаним договором, між ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір б/н, відповідно до якого відповідачем передано в заставу Банку належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м.

27 серпня 2015 року позивачем надіслано відповідачу письмову вимогу про дострокове виконання зобовязання, а також повідомлення про намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Проте, вимогу не виконано, заборгованість в добровільному порядку не погашено.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м., що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року у загальному розмірі 79 203,58 доларів США, що еквівалентно 1 723 287,72 грн. за курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року, та 3 722 508,69 грн. шляхом визнання за ним права власності на вищевказану квартиру; визнати за позивачем право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» судові витрати з судового збору в розмірі 243,60 грн.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_4, що діяла на підставі довіреності, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не з'явилась. Через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_2, який про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду не зявився, про причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності та письмових заперечень проти позову не надав.

Враховуючи умови, встановлені ч. 1 ст. 224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи.

У звязку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства „ОСОБА_1 та Кредит в особі Філії Слобожанське регіональне управління акціонерного товариства „Банк „ОСОБА_1 та Кредит до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю Страхова компанія „Альфа Гарант про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року у розмірі 52 399 (пятдесят дві тисячі триста девятсот девять) доларів 71 центів США, що еквівалентно станом на 15 січня 2010 року 419 197 (чотириста девятнадцять тисяч сто девяносто сім) грн. 68 коп. та пеню в розмірі 419 197 (чотириста девятнадцять тисяч сто девяносто сім) грн. 68 коп.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь Публічного акціонерного товариства Банк ОСОБА_1 та Кредитв особі філії Слобожанське РУ АТ Банк ОСОБА_1 та Кредит судові витрати, повязані з розглядом справи, по 910 грн. з кожного.

Рішення набрало законної сили.

За положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається зі змісту вищевказаного рішення, судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між ТОВ „Банк „ОСОБА_1 та кредит, правонаступником якого є ПАТ „Банк „ОСОБА_1 та кредит, та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 159/04-И, відповідно до якого ОСОБА_1 надав позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні ресурси в сумі 39 900 доларів США (п. 2.1).

Банк виконав свої зобовязання належним чином та видав відповідачеві кошти в повному обсязі, що підтверджується заявою на видачу готівки № 1 від 19.02.2007 р.оку.

ОСОБА_2 був зобовязаний, в термін до 10 числа кожного місяця, здійснювати погашення позичкової заборгованості за виданими кредитними ресурсами у розмірі 167 доларів США, згідно із графіком зниження розміру заборгованості - додаток № 1 до кредитного договору (п.3.2).

Відповідно до п. 4.3 кредитного договору відповідач зобовязаний також сплачувати проценти за користування кредитними ресурсами щомісяця, у строк до 10 числа кожного місяця, згідно із графіком зниження розміру заборгованості та сплачувати комісійну винагороду за надання кредитних ресурсів у розмірі 282 грн. 09 коп. до 10 числа кожного місяця (п. 4.7).

Пунктом 6.1 кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та/або сплати процентів, відповідач сплачує позивачу 100 грн. та пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується у випадку порушення відповідачем строків платежів, передбачених п.п. 3.2, 3.4, 4.3, 4.4, 4.6 кредитного договору, а також будь яких інших строків платежів, передбачених кредитним договором.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України закріплено, щоза кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Главою 50 ЦК України передбачено перелік підстав припинення зобов'язань, у тому числі виконання зобов'язання, проведеного належним чином. З аналізу норм зазначеної глави ЦК України вбачається, що рішення суду про стягнення заборгованості в зв'язку з невиконанням зобов'язання не припиняє виконання зобов'язання.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК (постанова Верховного Суду України від 20 грудня 2010 року у справі № 3-57гс10; постанова Верховного Суду України від 04 липня 2011 року у справі № 3-65гс11; постанова Верховного Суду України від 12 вересня 2011 року у справі № 3-73гс11; постанова Верховного Суду України від 24 жовтня 2011 року у справі № 3-89гс11; постанова Верховного Суду України від 14 листопада 2011 року у справі № 3-116гс11).

Суду не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наявності у ОСОБА_2 і ОСОБА_3 будь-яких перешкод для повернення суми боргу за кредитним договором в порядку виконання вищевказаного рішення.

Судом встановлено, що 19 лютого 2007 року між Банком «ОСОБА_1 та Кредит», товариством з обмеженою відповідальністю та ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав в заставу Банку «ОСОБА_1 та Кредит», ТОВ однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м., яка складається з однієї житлової кімнати жилою площею 16,0 кв.м.

Згідно п. 2 вищевказаного договору, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення повернення кредитних ресурсів, виданих за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року на суму 39 900,00 доларів США строком до 19 лютого 2027 року, а також процентів за користування кредитними ресурсами, виходячи з процентної ставки 12 % річних.

Права ОСОБА_2 на предмет іпотеки підтверджуються договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 19 лютого 2007 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстром № 218, зареєстрованого у Державному реєстрі правочинів за № 1922171 згідно Витягу від 19 лютого 2007 року, за № 3585294.

Згідно ст. 1, ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 12 зазначеного Закону, у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, вирішуючи спори про звернення стягнення на предмет іпотеки, принциповим є встановлення факту невиконання або неналежного виконання основного зобов'язання.

Відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі №73цс13 від 04 вересня 2013 року, згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

В судовому засіданні встановлено, що заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року складає 79 203,58 доларів США, що еквівалентно 1 723 287,72 грн. за курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року, та 3 722 508,69 грн., з яких:

-прострочена заборгованість за кредитом - 16 533,00 доларів США, що еквівалентно 359 720,05 грн.;

-прострочена заборгованість за процентами - 39 582,16 доларів США, що еквівалентно 861 216,76 грн.;

-прострочена заборгованість по щомісячній комісії - 27 926,91 грн.;

-строкова заборгованість за кредитом - 22 865,16 доларів США, що еквівалентно 497 493,29 грн.;

-строкова заборгованість за процентами - 223,26 доларів США, що еквівалентно 4 857,62 грн.;

пеня за прострочення погашення кредиту та процентів - 3 694 581,78 грн.

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивачем надано відповідний розрахунок.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Судовим розглядом встановлено, що на виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року кошти на користь АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» не надходили, що підтверджується довідкою директора Слобожанського регіонального департаменту АТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» ОСОБА_6 від 18 березня 2016 року за № 9-246134/34.

Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого запису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статті 3 і 4 ЦПК).

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Право Іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку встановлено Конституцією України та ст. 35 ЗУ «Про іпотеку».

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За п.п. 8.4.3., 8.4.8. вищевказаного Іпотечного договору, Іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки відповідно до чинного законодавства України у разі, коли в момент настання терміну виконання боржником зобовязань, забезпечених іпотекою за цим договором, вони не будуть виконані. Банк має право достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі несвоєчасної чи неповної сплати платежів, несвоєчасного повернення суми Основного зобовязання, в т.ч. кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Відповідно до п. 11.3.1. Іпотечного договору, задоволення вимог здійснюється шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленого статтею 37 Закону Україну «Про іпотеку».

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, що також не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

В ході судового розгляду встановлено, що 27 серпня 2015 року за вих. № 9-246130/2300 позивачем надіслано відповідачу повідомлення (вимогу) про порушення основного зобовязання та іпотечного договору, яке містило вимогу про дострокове виконання порушеного зобов'язання, а також намір задовольнити забезпечену іпотекою вимогу в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, вимогу не виконано, заборгованість в добровільному порядку не погашено.

Виходячи з аналізу змісту ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена як за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, так і на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Судом встановлено, що узгоджена сторонами вартість предмету іпотеки, враховуючи оцінку, викладену у Звіті про експертну оцінку, становить 201 495,00 грн., про що зазначено у п. 3 Іпотечного договору від 19 лютого 2007 року.

Проте, згідно звіту про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м., наданого 25 серпня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю «КОНСУЛАТ» (Сертифікат субєкта оціночної діяльності № 14411/13 від 27 лютого 2013 року) на замовлення Слобожанського регіонального департаменту АТ«Банк «ОСОБА_1 та Кредит», величина вартості, отримана в результаті оцінки: 341 500,00 грн.

Враховуючи, що іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, суд визначає початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 341 500,00 грн.

З огляду на те, що вартість предмета іпотеки становить 341 500,00 грн., в той час як загальна сума заборгованості за вищевказаним кредитним договором, з урахуванням ухваленого рішення, складає 5 445 796,41 грн., суд знаходить позовні вимоги ПАТ «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212, 214-215, 224-226 ЦПК України, Законом України «Про іпотеку», суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 37,0 кв.м., яка належить ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 159-04-И від 19 лютого 2007 року у загальному розмірі 79 203,58 доларів США, що еквівалентно 1 723 287,72 грн. за курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року, та 3 722 508,69 грн., що складається з:

-простроченої заборгованості за кредитом в розмірі 16 533,00 доларів США, що еквівалентно 359 720,05 грн.;

-простроченої заборгованості за процентами в розмірі 39 582,16 доларів США, що еквівалентно 861 216,76 грн.;

-простроченої заборгованості по щомісячній комісії в розмірі 27 926,91 грн.;

-строкової заборгованості за кредитом в розмірі 22 865,16 доларів США, що еквівалентно 497 493,29 грн.;

-строкової заборгованості за процентами в розмірі 223,26 доларів США, що еквівалентно 4 857,62 грн.;

-пені за прострочення погашення кредиту та процентів в розмірі 3 694 581,78 грн.,

шляхом визнання за Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за Публічним акціонерним товариством «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» (, адреса: м. Київ, вул. Артема, 60) право власності на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_1 та Кредит» судові витрати з судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок.

Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.

Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -