Справа № 465/2662/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/196/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

Головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника особи, яка подала апеляційну скаргу ТзОВ «Шаян-Еліт» - Гавронського Б.М.

представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

представника третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_8 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТзОВ «Шаян-Еліт» на рішення Франківського районного суду м.Львова від 25 травня 2015 року за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_5, ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання недійсними рішення та договору оренди в частині зміни сторони, та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання права майнового найму за договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_9 звернувся в суд з позовом до відповідачів та з посиланням на ст. 777 ЦК України просив визнати протиправним та скасувати рішення спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ «Завод «Львівсільмаш» №6 від 12.05.2004 року в частині заміни у договорі оренди №136 від 03.06.2002 року, укладеного між ВАТ «Завод «Львівсільмаш» та ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3, сторони у договорі ОСОБА_3 та ОСОБА_5; визнати недійсним договір оренди №136 від 03.06.2002 року, укладеного між ВАТ Завод «Львівсільмаш» та ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 у частині заміни у договорі ОСОБА_3 на ОСОБА_5

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_9 про визнання права майнового найму за Договором №136 від 03.06.2002 року, укладеного між ВАТ «Завод «Львівсільмаш» та ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_9 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_5 задовольнено.

Визнано за ОСОБА_5 право майнового найму за Договором №136 від 03.06.2002 року щодо надання у користування нежитлового приміщення незадіяної прибудови до відомчого дитячого садочку №61 по АДРЕСА_2, укладеного між ВАТ «Завод Львівсільмаш» та ОСОБА_9, ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду в порядку, передбаченому ст. 292 ЦПК України оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю «Шаян-Еліт», як особа, яка участі у розгляді не брала, та вважає, що судовим рішенням вирішено питання про певні права та обов'язки товариства.

Просить рішення суду в частині задоволення зустрічного позову скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Мотивує тим, що ТзОВ «Шаян-Еліт» відповідно до договору купівлі-продажу від 10.11.2006 року набуло право власності на нерухоме майно, що розташоване за адресою: м. Львів, АДРЕСА_2.

Зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував, які правовідносини виникли між сторонами та правову природу укладеного договору, не встановив фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, тобто фактично порушив права та законні інтереси ТОВ «Шаян-Еліт». Судом вирішено питання стосовно приміщень без перевірки обставин щодо їх правового статусу на час розгляду справи та не перевірено фактів прав інших власників на ці приміщення. Крім того, вказує на те, що 8 квітня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ виніс ухвалу, якою скасував ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12.11.2014 року з направленням справи на новий апеляційний розгляд. Зокрема в ухвалі наголосив на те, що в порушення ст. 212 ЦПК України, апеляційний суд не дав належної оцінки указаному договору, не з»ясував характер спірних правовідносин, тому передчасним є його висновки про те, що між сторонами виникли зобов'язання за договором майнового найму. Про зазначені судові рішення учасники даного спору су не повідомили, а суд допустивши неповноту судового розгляду суд цих обставин не з»ясував.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлено ці обставини.

При розгляді справи в апеляційній інстанції представник особи, яка подала апеляційну скаргу Гавронський Б.М. доводи такої підтримав. Додатково просить врахувати, що договір, на який посилаються сторони не породив для сторін у даній справі правовідносин майнового найму, що довільно тлумачиться сторонами у даній справі. Після укладення 03.06.2002 року Договору №136 - власником спірних приміщень залишалось підприємство, котре і розпорядилось приміщенням як власник, що не оспорювали фізичні особи, з якими укладався цей договір. Крім того, внесення змін до договору, укладеного між тодішнім ВАТ «Завод Львівсільмаш» та фізичними особами, - спільним рішенням адміністрації та профкому не узгоджується як із діючим на той час та чинним законодавством, яким врегульовано питання внесення змін до договору. Тому у ОСОБА_10 взагалі не виникає ніяких прав, про виникнення яких можна було б говорити у разі законності такого договору, який в даний час оспорюється товаристом.

Представник третьої особи у справі ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги.

Будучи присутнім в судовому засіданні при з»ясуванні обставин у справі до оголошення перерви перед судовими дебатами - представник позивача ОСОБА_9 - ОСОБА_11 дав пояснення та вважає, що рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Просить врахувати, що на час укладення 03.06.2002 року договору, на який посилаються сторони та прийняття 12.05.2004 року спільного рішення адміністрації та профкому, яким замінено одну із фізичних осіб - сторони договору, до спірних приміщень ТзОВ « Шаян -Еліт» не мало жодного відношення. Тому будь-які його права не порушено.

Представник відповідача за первісним позовом ОСОБА_5 та третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ОСОБА_6 заперечив проти обґрунтованості апеляційної скарги. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники в судове засідання не з»явились. Належним чином повідомлені про розгляд справи за апеляційної скаргою, про що до справи долучено розписки про завчасне отримання судових повісток. Про причини неявки не повідомили. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у їх відсутності що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з таких мотивів.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. За змістом ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам не відповідає. Перевіряючи його законність в межах апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на наступні обставини.

Розглядаючи позовні вимог сторін та вирішуючи про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання права майнового найму за договором, - суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів та профспілкового комітету від 23.05.2002 року, було укладено Договір №136 від 03.06.2002 року згідно якого ВАТ Завод «Львівсільмаш» надав у користування працівникам ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_3 нежитлове приміщення (незадіяну прибудову до відомчого дитячого садочку по АДРЕСА_1. Відповідно до якого Договір набирає чинності з дня підписання сторонами і діє безстроково /3.1/, працівники зобов'язуються за власні кошти провести переобладнання приміщення під житло, виготовити проектну документацію та виконати своїми силами та за власні кошти всі будівельні роботи та благоустрій прибудинкової території /п. 2.1 Договору//а.с. 3, 26/.

Рішенням, оформленим у формі Протоколу №6 спільного засідання адміністрації та профкому ВАТ «Завод Львівсільмаш» від 12.05.2004р. ОСОБА_3 у зв'язку з його звільненням з заводу замінено на іншого працівника ОСОБА_5

Суд першої інстанції також послався на рішення 03.11.2006 року виконавчого комітету Львівської міської ради №1284, яким затверджено акт державної приймальної комісії про готовність до введення в експлуатацію житлових квартир на АДРЕСА_2, хоча таке матеріали цивільної справи на час прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції 25.05.2015 року - не містять.

Таким чином, в якості доказів обґрунтування позовних вимог позивачів за первісним та зустрічним позовом у суду були наявні лише копії Договору від 03.06.2002 року, копія витягу з протоколу №6 спільного засідання адміністрації та профкому від 12.05.2004 року, які долучені до первісного позову та аналогічна копія витягу з того ж протоколу № 6, долучена до зустрічного позову. Лише на їх підставі суд першої інстанції знайшов можливим вирішити справу по суті та у тому числі задовольнити вимоги зустрічного позову. /а.с.3,4, 5/.

Суд також мотивував своє рішення тими документами, які на час прийняття рішення у справі були відсутні, а саме послався на рішення Загальних зборів акціонерів та профспілкового комітету від 23.05.2002 року, як на підставу укладення Договору № 136 від 03.06.2002 року, на яке у тому числі немає посилання у самому Договорі, а також на рішення 03.11.2006 року виконавчого комітету Львівської міської ради №1284, яким затверджено акт державної приймальної комісії про готовність до введення в експлуатацію житлових квартир на АДРЕСА_2, хоча таке матеріали цивільної справи на час прийняття оскаржуваного рішення суду першої інстанції 25.05.2015 року - також не містять.

Суд першої інстанції вважав встановленим без посилання на будь-які докази, що дотримуючись умов договору наймачі з членами сімей проживають у вказаних приміщеннях, провели переобладнання найманого нежитлового приміщення під житло, зокрема виготовили проектну документацію та виконали своїми силами за власні кошти всі будівельні роботи, що вважав свідчить, що при укладенні договору було додержано і такої істотної умови, як оплатність.

Вважав, що такий договір найму укладено у простій письмовій формі та не підлягав нотаріальному посвідченню, що відповідає вимогам ст.47, 257 ЦК УРСР та не суперечить положенням ст.759 і 793 ЦК України 2004 року, які почали діяти через два роки після укладення договору і зворотної сили відносно цього договору не мають.

За наведених мотивів, дійшов висновку, що умови Договору №136 від 03.06.2002 року повністю відповідають істотним умовам договору майнового найму Цивільного Кодексу УРСР, чинного на час його укладення, а ОСОБА_5 є належним наймачем, право якого оспорюється іншою стороною договору і підлягає захисту шляхом визнання за ним права майнового найму.

Наведені вище обставини дають підстави для висновку, що судом першої інстанції грубо порушено вимоги ч.2 ст. 64 , ч.1 ст. 159 , ч. 1 ст. 212 та ч. 3 ст. 213 ЦПК України, що призвело до постановлення незаконного рішення.

Крім того, вирішуючи спір, суд не лише порушив норми процесуального права, про які вказано вище, а і не встановив дійсних обставин та не переконався чи між сторонами дійсно виник спір, не визначився з предметом спору, не встановив факту порушення прав позивача за зустрічним позовом визначеними ним відповідачами у справі, не встановив обставин дійсного порушення прав та допустив неповноту з»ясування обставин, що мають значення для справи.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову та визнаючи за ОСОБА_5 право майнового найму за Договором №136 від 03.06.2002 року щодо надання у користування нежитлового приміщення незадіяної прибудови до відомчого дитячого садочку №61 по АДРЕСА_2, укладеного між ВАТ «Завод Львівсільмаш» та ОСОБА_9, ОСОБА_5 ОСОБА_7 та ОСОБА_8, суд не дослідив, на яке саме приміщення у особи, на думку суду, виникло право майнового найму, яке захищене судом.

Суд не з»ясував правового статусу приміщення на час вирішення справи. Мотиви заперечень представника позивача за первісним позовом ОСОБА_9 про те, що станом на час прийняття зазначених у позові Договору та спільного рішення адміністрації та профкому - ТзОВ «Шаян -Еліт» не мало відношення до спірних приміщень - не дає підстав для висновку про те, що права особи, яка подала апеляційну скаргу не є порушеними оскаржуваним судовим рішенням.

З долучених до апеляційної скарги копій судових рішень різних інстанцій убачається, що предметом розгляду уже були численні спори з приводу приміщень по АДРЕСА_2 у Львові та вирішувались справи за позовом ТзОВ « Шаян-Еліт» до ОСОБА_9, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_5 про визнання права власності та зустрічним позовом цих осіб до ТзОВ «Шаян-Еліт» та ПАТ АКБ «Київ», Гавронського Б.М., ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 про визнання переважного права на купівлю нежитлового приміщення та визнання права власності на квартири та нежитлові приміщення та витребування майна з чужого незаконного володіння. Вирішення таких спорів тривало на час розгляду судом першої інстанції даного спору.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги щодо порушення прав особи, яка подала апеляційну скаргу судовим рішенням, судова колегія враховує, що з долучених до апеляційної скарги доказів убачається, що після укладення договору № 136 від 03.06.2002 року, на який посилаються сторони, в 2003 році ВАТ «Завод «Львівсільмаш» отримав дозвіл на виконання будівельних робіт з реконструкції частини дитячого садку № 61 по АДРЕСА_2 під житлові квартири і 18.04.2003 року підприємству погоджено робочий проект /а.с. 88, 89/. Після прийняття 24.02.2006 року в експлуатацію закінченого об»єкта після реконструкції підприємство таким розпоряджалось як власник, що не оспорювали інші учасники договору від 03.06.2002 року № 136.

В подальшому за договором міни від 13.02.2006 року укладеного між ВАТ «Завод « Львівсільмаш» з однієї сторони та ЗАТ « Міжнародна агропромислова корпорація» - з другої укладено зазначений договір міни за яким завод отримав від корпорації майно у виді внесених інвестицій в розмірі 19 013 182 гр. 20 коп. на підставі змін до плану санації боржника та передав у власність корпорації у тому числі дитячий садок з прибудовою /будівлі та споруди/ загальною площею 580, 3 м кв. по АДРЕСА_2 у Львові. Будь-які обов»язки по договору від 03.06.2002 року № 136 до нового власника приміщень не перейшли / а.с. 148-149 /.

За змістом ухвали ВССУ від 08.04.2015 року, тобто існуючої на час вирішення справи судом першої інстанції та долученої до матеріалів апеляційної скарги копії договору вбачається, що 10 листопада 2006 року укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень пл. 580 м кв по АДРЕСА_2 у Львові між ТОВ «Шаян -Еліт» як покупцем та ПАТ АКБ «Київ» як продавцем.

За даними п. 1.2 Договору купівлі-продажу, копія якого долучена - відчужуваний об»єкт належав АКБ «Київ» на підставі затвердженої ухвалою Господарського суду міста Києва 21 липня 2006 року мирової угоди, укладеної між зазначеним банком та ЗАТ «Міжнародна агропромислова корпорація» /а.с. 141/. Вказаний договір нотаріально посвідчений та право власності за покупцем по даному договору зареєстроване в державному реєстрі правочинів, витяг з якого долучено до апеляційної скарги / а.с. 144/.

Із долучених до апеляційної справи документів убачається, що за даними відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно приміщення у будинку АДРЕСА_1 на даний час є житловими із визначеними номерами квартир. 02.02.2011 року на одну із квартир, а саме за № 2 загальною площею 58, 6 м кв. значиться зареєстроване право власності за ТОВ «Шаян-Еліт» /а.с. 43, 66./ За даними довідки ОСББ «Ластівка» власником АДРЕСА_1 є гр.-н ОСОБА_15 / а.с. 167.

Задовольняючи вимоги зустрічного позову ОСОБА_5 суд першої інстанції неповно з»ясував обставини у справі, що призвело до постановлення незаконного рішення, яким порушено права особи, яка подала апеляційну скаргу з огляду на наявність ряду цивільно-правових угод, про які вказано вище, які свідчать про виникнення з підстав визначених законом права власності на приміщення по АДРЕСА_2 у Львові у ТОВ «Шаян-Еліт».

Виникнення такого права після зазначених у позові договору та спільного рішення адміністрації і профкому підприємства не свідчить про відсутність обов»язку суду першої інстанції на час постановлення судового рішення повно та у всебічно з»ясувати обставини справи.

За таких обставин рішення суду в оскаржуваній його частині підлягає безумовному скасуванню з ухваленням нового рішення в частині зустрічного позову.

Керуючись ст. ст.303, 304, п2 ч. 1 ст. 307, п. 1-4ч.1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Шаян-Еліт» задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року в частині задоволення вимог зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_9, ПАТ Завод «Львівсільмаш», треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3 про визнання права майнового найму за договором скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у позові відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ТзОВ «Шаян-Еліт» 121 гр. 80 коп. судового збору за подачу апеляційної скарги.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили .

Головуючий

Судді