АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/5771/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження 22ц/774/587/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем Петренко К.І.,

за участю - представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з даним позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі -ПАТ «Кривбасзалізорудком»), в якому просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду, спричинену втратою професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, у розмірі 275 600 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що впродовж тривалого часу працював у шкідливих умовах на підприємствах відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання. Висновком МСЕК від 14 вересня 2015 року йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково та на його користь з ПАТ «Кривбасзалізорудком» стягнуто 15 000 грн. моральної шкоди, а також на користь держави - судовий збір у розмірі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізорудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, ставить під сумнів наявність у позивача моральних страждань і факт набуття ним професійного захворювання саме з вини відповідача,зазначаючи, що довідки МСЕК і виписки з історії хвороби позивача не є беззаперечними доказами заподіяння моральної шкоди. Вважає, що судом не взято до уваги те, що позивачу встановлено втрату професійної працездатності первинно і вона може бути відновленою. Крім того, зазначає, що судом не враховано те, що відповідач забезпечує своїх працівників спецодягом та скорочує час дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства, і наполягає, що зі сторони роботодавця не вчинено ніяких навмисних протиправних дій. Крім того, вважає, що суд залишив поза увагою той факт, що при влаштуванні позивача на роботу, його ознайомлено з умовами праці та їх можливими наслідками для здоровя, а також те, що позивач продовжував виконувати свої трудові обовязки з власної волі. Також, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, є необґрунтованим та значно завищеним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 з 06 березня 1997 р. по 12 листопада 2014 р. працював працював на підприємстві відповідача підземним гірничим робітником 2 розряду ш. ім. Леніна ВО «Кривбасруда», підземним кріпильником ш. ім. Леніна (а.с. 20-23), тобто впрожовж 17 років 9 місяців в умовах впливу шкідливих факторів.

Як убачається з ОСОБА_1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2015 р., ОСОБА_3 встановлено діагноз: 1) радикулопатія попереково-крижова білатеральна з вираженими статико-динамічними порушеннями, переважно справа на фоні гриж дисків (зліва до 5-7 мм) та шийна справа, з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями, мязові-тонічним, больовим та периферичним нейроваскулярним синдромами, з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу ліктьових суглобів (ПФ першого ст.), двобічного плечолопаткового пері артрозу (ПФС другого ст.); 2) хронічний (пиловий) бронхіт, фаза ремісії, ЛН першого ст. (а.с. 3-6).

Пунктом 17 ОСОБА_1 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 31 липня 2015 р. року встановлено, що причиною отримання профзахворювання ОСОБА_3 є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу: умови праці підземного кріпильника за важкістю праці відносяться до 3 класу 2 ступеня шкідливості за концентрацією аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони відноситься до 3 класу 2 ступеня, важкістю праці маса вантажу, що підіймається та переміщується вручну (разова), кг: 36 кг. при гранично допустимій 30. Робоча поза знаходження у нахиленому положенні до 30 град/ понад 30град., % зміни 41,4/3/3,2 при гранично допустимій 25/0. Нахили корпуса понад 30град. за зміну 210 при гранично допустимих 100. Аерозоль переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони, концентрація в мг/м3: з вмістом кристалічного кремнію діоксиду пилу від 10% до 70% - 4,9 мг/м3 при гранично допустимій до 2,0 мг/м3.

Висновком МСЕК від 24 вересня 2015 р. позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності, з яких 25% радикулопатія, 10 % хронічний бронхіт, з датою наступного переогляду 01 вересня 2016 року (а.с. 7).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності, у звязку з цим, підстав для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним, орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як убачається з ОСОБА_1 розслідування від 31 липня 2015 р., причиною виникнення професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Правильно встановивши обставини справи та надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову та вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізорудком» на користь ОСОБА_3

Доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що він особисто винний у втраті ним професійної працездатності, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

З цих же підстав не можуть бути взятими до уваги доводи ПАТ «Кривбасзалізорудком» про забезпечення своїх працівників спецодягом та скорочення часу дії шкідливих виробничих факторів відповідно до норм діючого законодавства.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлена нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Посилання відповідача на те, що позивачу встановлено втрату професійної працездатності первинно і вона може бути відновлена є безпідставними, оскільки на момент вирішення спору позивачу встановлено втрату професійної працездатності, що є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Крім того, безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що при влаштуванні позивача на роботу його ознайомлено з умовами праці та їх можливими наслідками для здоровя, а також те, що позивач продовжував виконувати свої трудові обовязки з власної волі, оскільки не знімають з відповідача обов'язку виконати вимоги закону й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Не приймаються до уваги колегії суддів й доводи апеляційної скарги про те, що розмір моральної шкоди є необґрунтованим та значно завищеним, оскільки частково задовольняючи позовні вимоги та визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції враховано роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, а також обсягом фізичних та душевних страждань позивача. Крім того, при постановленні рішення суд першої інстанції врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача за наслідками професійного захворювання, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на ПАТ «Кривбасзалізрудком», конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, надав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суду вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_4