Справа № 159/4829/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Бойчук П.Ю.
Провадження № 22-ц/773/1327/16 Категорія: 47 Доповідач: Свистун О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Свистун О.В.,

суддів - Завидовської-Марчук О.Г., Лівандовської-Кочури Т.В.,

за участі:

секретаря Концевич Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю,

за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що вона є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_1. Відповідач по справі є її сусідом і йому належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 851 кв.м. по АДРЕСА_2, яка межує з її земельною ділянкою. Позивач вважає, що державний акт на право приватної власності на вказану земельну ділянку, що був виданий відповідачу, є незаконним та таким, що порушує її права, оскільки:

1)згідно генерального плану забудови земельної ділянки АДРЕСА_2 відповідачу виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. із влаштуванням наскрізного проїзду з АДРЕСА_2. Цим же генеральним планом була забезпечена повна технічна можливість проїзду по вул. Богуна, оскільки запланований проїзд межував із земельною ділянкою позивача і вона мала можливість заїжджати та заходити до свого будинку і повноцінно обслуговувати свою земельну ділянку по АДРЕСА_1;

2)при виготовленні державного акта відповідач змінив конфігурацію своєї земельної ділянки, а також дорогу для проїзду, не погодивши при цьому межі з позивачем та іншими суміжними землекористувачами;

3)в результаті утворення нового проїзду виникло накладення земельної ділянки по АДРЕСА_1 на земельну ділянку по АДРЕСА_3. При цьому за рахунок зміни площі і конфігурації земельної ділянки відповідача, ним було приватизовано не 600 кв.м. земельної ділянки, а 851 кв.м.;

4)відповідачем було вибрано родючі шари землі з ділянки позивача на свою ділянку, при цьому на земельній ділянці позивача утворився великий котлован;

5)проходження газопроводу по земельній ділянці позивача до земельної ділянки відповідача є грубим порушенням правил безпеки;

6)відповідач вчиняє неправомірні дії до сім'ї ОСОБА_4.

Вказуючи на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1, виданий 25.06.2003 року на ім'я відповідача, та покласти на останнього судові витрати по справі.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право приватної власності на землю відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному об'ємі. Оскільки вважає, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовані всі обставини, що мають значення для справи.

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, причин неявки суд не повідомили.

Судом першої інстанції встановлено, що влаштування проїзду до земельної ділянки відповідача немає відношення до земельних ділянок по вул. Богуна 44 і 42. Із наданих та досліджених доказів не вбачається, що відповідач змінив конфігурацію земельних ділянок. А тому права позивача не порушені видачею ОСОБА_2 державного акта на право приватної власності на землю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивач є власником земельної ділянки площею 600 кв.м., яка розташована в АДРЕСА_1 та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд. Зазначене підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 101.10.2005 року, та копією свідоцтва про шлюб, згідно якого позивач має на даний час прізвище «ОСОБА_1» (а.с. 75, 109).

Рішенням виконкому Ковельської міської ради № 302 від 29 вересня 1992 року відповідачу виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку по АДРЕСА_2 та затверджено план забудови даної земельної ділянки (а.с. 3).

На підставі рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року № 2/14 відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0851 га по АДРЕСА_2 для обслуговування та будівництва житлового будинку, про що 25.06.2003 року видано державний акт серії НОМЕР_1 (а.с. 57). Дане рішення Ковельської міської ради від 30.05.2002 року на даний час є чинним.

Відповідно до державного акта на земельну ділянку, що належить відповідачу, на момент його видачі ця земельна ділянка не межувала із земельною ділянкою позивача. Погодження межі земельних ділянок з позивачем, як із суміжним землекористувачем, в даному випадку законом не передбачено, а тому й не проводилось.

З схематичного зображення земельної ділянки позивача, яка винесена в натурі, вбачається, що вона межує із земельною ділянкою відповідача по крайній лінії Б-В довжиною 1,39 м. /а.с. 75, 85/. Дана межа була погоджена позивачем та відповідачем, що підтверджується актом погодження меж з суміжними землекористувачами від 08.04.2005 року (а.с. 91).

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

З протоколу № 24 виїзного засідання узгоджувальної комісії щодо вирішення земельних спорів від 20.03.2014 року, комісією, в присутності представника позивача ОСОБА_4 та відповідача ОСОБА_2 встановлено, що для будинку АДРЕСА_1, проїзд до житлового будинку № 48-а влаштований згідно генплану та вимощений за рахунок коштів відповідача.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що згідно даного протоколу перешкоди в заїзді до земельної ділянки позивача відсутні.

Позивач вказує, що при виготовлені державного акта на право власності на земельну ділянку відповідач змінив конфігурацію земельної ділянки, проїзду. Однак доказів в підтвердження своїх доводів позивач суду як першої, так і апеляційної інстанції не надала. Із наданих та досліджених доказів не вбачається, що відповідач змінив конфігурацію земельних ділянок.

Також судом повно досліджені докази щодо влаштування проїзду до земельної ділянки відповідача, та що таке облаштування немає відношення до земельних ділянок по вул. Богуна 44 і 42.

Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 24.07.2015 року, яке набрало законної сили, було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельської міської ради та ОСОБА_2 про визнання незаконним рішення Ковельської міської ради від 29 січня 2015 року № 65/6 в частині затвердження проекту землеустрою щодо надання ОСОБА_2 земельної ділянки в оренду та визнання недійсним договору оренди землі від 19.02.2015 року (а.с. 61-63).

Даним рішенням встановлено законність облаштування відповідачем проїзду до власної земельної ділянки, і будь-які права позивача порушені не були.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивач не надала суду жодних належних та допустимих доказів того, що при виготовленні державного акта про право власності на землю на ім'я відповідача були порушені будь-які права та інтереси позивача. Доводи позивача щодо невідповідності площі земельної ділянки відповідача генеральному плану та щодо зміни відповідачем конфігурації своєї земельної ділянки є безпідставними і не підтверджуються жодними доказами.

За правилами ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду від 30 листопада 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: