Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Шимківа С.С., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі ФОП ОСОБА_1 вказує, що рішення суду є незаконним, ухваленим з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що змістом приписів Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, у даному випадку обов'язок відшкодування потерпілому як майнової, так і моральної шкоди покладається на страховика, тобто ПАТ "УСК "Гарант-авто".

Вважає, що висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 20.01.2016 р. у справі №6-2808цс15, не можуть покладатися в основу вирішення даного спору, оскільки він не є заподіювачем шкоди, а в силу приписів ст.1172 ЦК України є лише особою, на яку може бути покладено обов'язок по відшкодуванню завданої працівником, тобто водієм ОСОБА_3, шкоди.

Крім того, визначений судом розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн. є значно завищеним і не відповідає ні характеру правопорушення, ні глибині фізичних та душевних страждань потерпілої, тобто в цілому не відповідає встановленим ст.23 ЦК України вимогам розумності і справедливості.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В листопаді 2015року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ПАТ УСК «Гарант-авто» та ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. 15.02.2016року позивачка змінила свої вимоги і просила стягнути з ОСОБА_1 завдану їй моральну шкоду у розмірі 70 000грн.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що моральну шкоду має відшкодувати ФОП ОСОБА_1, оскільки ДТП було вчинено під час виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків.

Такий висновок суду ґрунтується на досліджених судом доказах та відповідає вимогам закону.

Встановлено, що вироком Рівненського міського суду Рівненської області від 10 жовтня 2014 року, який набрав законної сили ОСОБА_3 визнано винуватим та засуджено за ч.1 ст.286 КК України за те, що він 14 лютого 2014 року близько 8 год. 10 хв., керуючи мікроавтобусом "ХАЗ 3230.02" в місті Рівне, допустив виїзд на смугу зустрічного руху, чим порушив вимоги п.п.12.1.,12.3.,1.5.,2.3.б Правил дорожнього руху та здійснив зіткнення з припаркованим сідловим тягачем "МАN ТGА 01А" з напівпричепом. Внаслідок даної пригоди пасажир мікроавтобуса позивач ОСОБА_2 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого неповного пошкодження крижово-здухвинного зчленування справа, краєвого перелому крижової кістки справа без зміщення, краєвого перелому переднього краю вертлюгової западини справа без зміщення, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень за критерієм довго тривалості розладу здоров'я.

Вказану ДТП ОСОБА_3 вчинив, перебуваючи у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_1 та під час виконання своїх трудових обов'язків.

Обставини та факти про те, що на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 працював водієм у відповідача, а останній був володільцем мікроавтобуса встановлено слідством у кримінальній справі, а згодом вироком суду.

Частиною 4 ст.61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на момент скоєння ДТП була застрахована у ПАТ "УСК "Гарант-авто" відповідно до полісу №АС/3875313 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Згідно з п.1 ч.2 ст.1167, ч.1 ст.1172 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Також згідно з роз'ясненнями, що містяться в абз. 3 п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до ст. 1191 ЦК України.

За наведеного, правильним є висновок суду першої інстанції про те, що неправомірними діями ОСОБА_3 позивачу ОСОБА_2 була завдана моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Встановивши, що ОСОБА_3 з ФОП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах, ДТП сталося під час виконання ОСОБА_3 трудових обов'язків, суд дійшов правильного висновку, що моральна шкода, завдана потерпілій, підлягає стягненню з роботодавця.

При цьому судом вірно було застосовано правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, відповідно до якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Доводи ОСОБА_1 про те, що висновки Верховного Суду України, викладені у вказаній постанові, не можуть бути застосовані до даного спору, а тому обов'язок відшкодування потерпілому моральної шкоди покладається на страховика ПАТ "УСК "Гарант-авто", не заслуговують на увагу, оскільки у відповідності до ст.1172 ЦК України він зобов'язаний відшкодувати шкоду, завдану його працівником, а право позивачки, як потерпілої, на відшкодування шкоди є абсолютним та вона на власний розсуд обрала спосіб здійснення свого права шляхом пред"явлення вимоги до особи, яка відповідає за відшкодування завданої шкоди, а не шляхом звернення до страховика, у якого вказана особа застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування.

Крім того, норми Закон України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" надають право потерпілому одержати страхове відшкодування, але не зобов'язують одержувати його.

Разом з тим, при ухваленні рішення судом першої інстанції не наведено переконливих мотивів при визначенні розміру моральної шкоди в сумі 50 тис. грн.

Суд не врахував положень п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ч. 3 ст. 23 ЦК України та не в повній мірі виходив із засад розумності, виваженості, добросовісності та справедливості.Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи й не повинен призводити до її збагачення.

Ураховуючи характер, тривалість та обсяг моральних страждань, яких зазнала потерпіла у зв'язку з отриманням тілесних ушкоджень під час наїзду, стан здоров`я потерпілої, істотність вимушених змін у її життєвих та виробничих зв`язках, фактичні обставини справи, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості розмір моральної шкоди слід зменшити до 20 тис. грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.23 ЦК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 квітня 2016 року змінити, зменшивши суму відшкодування моральної шкоди з 50 000грн. до 20 000(двадцяти тисяч)грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Шимків С.С.

Ковалевич С.П.