Справа № 195/550/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.07.2016 року ссмт.Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Скрипченко Д.М., при секретарі Левкович Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел.Томаківка цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач у справі, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 19.06.2015 року у розмірі 43 094,26 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 19.06.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 25 835,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно умов укладеного договору, Договір складається із Заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця відповідач надає Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписав Генеральну угоду, заяву на отримання кредиту та згоден з Умовами та правилами, тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір, підтверджується підписом у заяві.

При укладанні Кредитного договору сторони керувалися ч.1 ст.634 ЦК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

В ст.599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У порушення вимог статей 526, 527, 530 ЦК України та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Справу розглянуто згідно ч.2 ст.158 ЦПК України у відсутності позивача, який надав суду заяву з проханням справу розглянути за відсутності їхнього представника. Позивач позовні вимоги підтримав повністю та просить суд позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував та прохав суд відмовити позивачу в задоволенні позову, через повну його безпідставність та необґрунтованість позовних вимог.

Також відповідач просить суд, постановити справедливе рішення з урахуванням усіх обставин по справі.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази в їх сукупності, заслухавши відповідача, суд дійшов висновку, що у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити посилаючись на наступне.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідно до укладеної Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт б/н від 19.06.2015 року відповідач отримав кредит у розмірі 25 835,38 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач належним чином не виконує умови договору, внаслідок чого, станом на 20.04.2016 р. заборгованість становить 43 094,26грн., яка складається з наступного: 25 040,17 грн. заборгованість за кредитом; 3230,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6009,60 грн. - заборгованість по комісії та за пенею; 8813,98 грн. штраф відповідно до п.2.2 Генеральної угоди.

Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором позивач вже звертався до суду в 2014 р.

Так, ПАТ КБ «Приват Банк» у 2014 році звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_1

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 13.01.2014 р. позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 26 655,79 грн. за вищезазначеним кредитним договором та судовий збір. Дане рішення сторонами не оскаржувалось та набрало законної сили 07.02.2014 року.

Предмет, підстави та доводи, якими позивач обґрунтовує свій позов співпадають із заявленими ним раніше та в основному дублюють їх за мінусом суми, що була стягнута Томаківським районним судом .

Крім того, відповідачем надану суду копії квитанції про часткове погашення заборгованості за вищевказаним договором.

Перевіривши та з'ясувавши всі необхідні обставини справи та оцінюючи усі наявні докази по справі, досліджені в судовому засіданні в їх сукупності, приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення позовних вимог позивача.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не базуються на фактичних даних та об'єктивно нічим не підтверджені.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов'язки сторін. Всі ці складові можуть бути з'ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ст. 10 ЦПК, всебічне і повне з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог i заперечень. Частиною 3 вказаної статті передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі i щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов'язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього по обліку теплопостачання, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов'язань стосовно позовних вимог є припущенням.

Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог позивача судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.3,7,15,60,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.509, 526, 612, 623,625,1048, 1049,1054 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

у позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:/підпис/ОСОБА_2

З оригіналом згідно:

Суддя: Д.М.Скрипченко