справа № 760/4182/16-ц
провадження № 2/760/3037/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 травня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю позивача ОСОБА_1, представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Київської обласної ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
02.03.2016 позивач звернувся до суду та з урахуванням уточнених позовних вимог та кола відповідачів просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та земельну ділянку АДРЕСА_2.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що його батько ОСОБА_4 був членом ЖБК «Колос» та власником кооперативної квартири АДРЕСА_1.
Крім цього, ОСОБА_4 на підставі державного акту про право приватної власності на землю від 16.07.2004 був власником земельної ділянки площею 0,060 га, яка розташована на території АДРЕСА_2.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер. Відповідно до заповіту від 23.08.2013 ОСОБА_4 заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не склалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що він за законом матиме право - ОСОБА_1
Позивач подав до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за заповітом, а його мати ОСОБА_3 відмовилася від обов'язкової частки у спадщині.
Проте, державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І. В. відмовив ОСОБА_1 у видачі свідоцтв про право на спадщину на вищезазначену квартиру та земельну ділянку, оскільки у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно.
Позивач вважає, що відсутність правовстановлюючих документів на вищезазначену квартиру та земельну ділянку не позбавляє його права успадкувати їх після смерті батька, а тому звернувся до суду з цим позовом.
У судовому засіданні позивач та представник третьої особи позов підтримали і просили його задовольнити у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не з'явився, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином (а.с. 72-73).
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
На підставі ордеру № В 134837 від 21.07.1970, виданого Виконавчим комітетом Київської міської ради депутатів трудящих ОСОБА_4 із сім'єю у складі трьох чоловік отримав право на зайняття квартири АДРЕСА_1 (а.с. 11).
Відповідно до довідки ЖБК «Колос» № 100 від 30.11.2015 ОСОБА_4 є членом ЖБК «Колос» на підставі рішення виконавчого комітету Київської міської Ради народних депутатів № 942 від 25.05.1970.
З цієї довідки випливає, що ОСОБА_4 став власником кооперативної квартири АДРЕСА_1, оскільки вніс суму пайового внеску в розмірі 4 552 крб. 15.07.1985. Квартира АДРЕСА_1 складається з двох кімнат, загальною площею 46,5 кв.м. та житловою площею 31,2 кв.м. (а.с. 14).
Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 16.07.2004, який видано на підставі рішення Садівської сільської Ради народних депутатів від 16.12.1997 за № 10-22, ОСОБА_4 належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,060 гектарів, яка розташована на території АДРЕСА_2. (а.с. 20).
ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2, виданим РАЦС Ленінського району м. Києва 13.06.1966 (а.с. 7).
23.08.2013 ОСОБА_4 склав заповіт, відповідно до якого заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б вона не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право (а.с. 9).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3, виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві 16.03.2014 (а.с. 6).
ОСОБА_1 фактично прийняв спадщину у встановленому законом порядку, про що також свідчить заява від 22.12.2015, подана до нотаріальної контори (а.с. 58 зворот).
Дружина померлого, ОСОБА_3, від обов'язкової частки згідно з статтею 1241 ЦК відмовилася, про що свідчить її заява від 22.12.2015 (а.с.22).
Таким чином, ОСОБА_1 є єдиними спадкоємцем ОСОБА_4, що встановлено на підставі спадкової справи № 975/2015, відкритої Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою (а.с. 57-69).
Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І. В. від 22.12.2015 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру АДРЕСА_1, оскільки у ОСОБА_1 відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно (а.с. 23).
Згідно з постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І. В. від 12.04.2016 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,060 га., що знаходиться на території АДРЕСА_2, оскільки у ОСОБА_1 відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно (а.с. 68 зворот).
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити повністю з таких підстав.
У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (статті 13, 41 Конституції України).
Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.
Частина перша статті 15 Закону УРСР «Про власність», дія якої поширюється на спірні правовідносини відповідно до пункту 3 постанови Верховної ради Української РСР «Про введення в дію Закону Української РСР "Про власність" від 26.03.1991, передбачає, що «член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно».
Отже, ОСОБА_4, який повністю вніс свій пайовий внесок 15.07.1985, набув право власності на квартиру АДРЕСА_1.
Згідно з частиною першою статті 126 ЗК в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.
Суд встановив, що ОСОБА_4 відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, виданого 16.07.2004 Баришівською райдержадміністрацією Ради народних депутатів на підставі рішення Садівської сільської Ради народних депутатів від 16.12.1997 за № 10-22, набув право власності на земельну ділянку площею 0,060 гектарів, яка розташована на території АДРЕСА_2.
З матеріалів спадкової справи випливає, що ОСОБА_1 правовстановлюючі документи, які б підтверджували право власності на спадкове майно нотаріусу не надав.
Таким чином, нотаріус правомірно відмовив позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину з підстав відсутності правовстановлюючих документів відповідно до вимог статті 49 Закону «Про нотаріат», підпункту 4.15 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012.
Відповідно до статті 1218 ЦК «до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті».
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
За правилами статті 1220 ЦК спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.
Суд встановив, що часом відкриття спадщини після померлого ОСОБА_4 є ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідно до частини першої статті 1223 ЦК право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.
Згідно з частиною першою статті 1233 ЦК «заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті».
Згідно з частиною першою статті 1235 ЦК заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.
З матеріалів справи випливає, що ОСОБА_4 на випадок своєї смерті зробив розпорядження, відповідно до якого заповів ОСОБА_1 все своє майно, де б вона не було та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде йому належати на день смерті і на що за законом матиме право.
Пленум Верховного Суду України у своїй постанові № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що «у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди».
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Таким чином, відповідно до волевиявлення спадкодавця ОСОБА_1 набув право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 та на земельну ділянку АДРЕСА_2.
Відповідно до частини першої статті 316 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно з частиною першою статтею 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до частини першої статті 328 ЦК право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Відповідно до статті 392 ЦК «власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності».
З аналізу зазначеної правової норми випливає, що позов про визнання права власності подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності у неї документів, що засвідчують приналежність їй права. Тобто метою подання цього позову є усунення невизначеності у взаємовідносинах суб'єктів, створення необхідних умов для реалізації права й запобігання дій зі сторони третіх осіб, які перешкоджають його здійсненню. Обраний позивачем спосіб захисту порушеного права відповідає вимогам частини другої статті 16 ЦК.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про задоволення позову повністю.
Керуючись статтями 13, 41 Конституції України, статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), статтями 16, 316, 321, 328, 392, 1218, 1220, 1223, 1225, 1233, 1235 ЦК, Законом УРСР «Про власність», статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК, суд
Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Київської обласної ради, третя особа: ОСОБА_3, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, місце реєстрації: АДРЕСА_1) право власності на земельну ділянку АДРЕСА_2, в порядку спадкування після смерті його батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко