АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3261/2014
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника заявника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та стягнення грошових коштів,

зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя, стягнення грошової компенсації та боргу за кредитними зобов'язаннями.

в с т а н о в и л а:

Дана справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Поділено квартиру АДРЕСА_1, яка є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 загальною площею 104,3 кв.м., жилою площею 54,8 кв.м., яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 14 травня 1997 року серії НОМЕР_1, зареєстровану в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 16 травня 1997 року за реєстровим № 39972.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року, апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2013 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про поділ рухомого майна змінено в частині правового обґрунтування висновків суду. У іншій частині судове рішення залишено без змін.

У січні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про роз'яснення рішення Апеляційного суду від 12 червня 2014 року в частині щодо роз'яснення порядку користування спільним майном подружжя ( спільною сумісною власністю) у зв'язку з відмовою його поділити застосувавши норму закону - позовну давність.

Зазначаючи при цьому, що дане рішення є незрозумілим в резолютивній частині стосовно того, саме у чому (кого) володінні, користуванні та розпорядженні знаходиться рухоме майно, що було придбано під час спільного проживання, знаходилось в зазначеній оселі, а суд виніс рішення про відмову в його поділу, посилаючись на позовну давність. Незважаючи на те, що там знаходилися майно та особисті речі дітей. Які у подальшому демонтовані та вивезені з оселі під час здійснення примусового виселення за рішенням суду, після чого, оселя фактично приведена у непридатний для проживання стан, а діти залишились без особистих речей та майна.

Майно що було придбано під час спільного проживання - є спільною сумісною власністю подружжя і знаходиться у сумісному користуванні згідно до вимог ст. ст. 60 - 68 СК України, а суд відмовив щодо поділу майна подружжя посилаючись на позовну давність. Вище наведене свідчить про протиправні дії ОСОБА_6 пов'язані з вільним та протизаконним тлумаченням рішення суду, щодо майна яке було та залишилось (знаходитись) у спільній сумісній власності подружжя, а також майна та особистих речей їх дітей, яке було придбано та для них та знаходилось у їх користуванні.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити.

Представник ОСОБА_6 заяву не визнав, просив суд відмовити у її задоволенні так як рішення суду є зрозумілим.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши подану заяву, колегія суддів вважає, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За правилами ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

В силу зазначеної норми процесуального права роз'яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю, якщо воно є неясним та незрозумілим для осіб, щодо яких воно постановлене, так і тих, що будуть здійснювати його виконання. Суть роз'яснення полягає в тому, що суд не повинен давати відповіді на нові та невирішені ним вимоги, він лише має роз'яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Між тим, обставини, на які посилається заявник ( відмова у задоволенні позовних вимог за пропуском строку позовної давності) не відповідає тексту постановленого апеляційним судом рішення. За яким « колегія суддів вважає, що суд безпідставно відмовив у розгляді вимог щодо поділу рухомого майна за сплином строку позовної давності, а тому рішення в цій частині підлягає скасуванню з постановленням нового…» ( т. 3 а.с. 133).

Зазначене вказує на те, що суд апеляційної інстанції змінив правове обґрунтування висновків суду в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3 про поділ рухомого майна.

Відтак суд апеляційної інстанції не може надати будь-які роз'яснення по рішенню з підстав - відмови поділити майно застосувавши норму закону - позовну давність ( як зазначає заявник при зверненні до суду за роз'ясненням рішення).

Резолютивна частина рішення має чітке формулювання.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що правових підстав для задоволення заяви представника відповідача про роз'яснення судового рішення нема.

Керуючись ст. ст. 221, 303, 304, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Заяву ОСОБА_3 про роз'яснення рішення Апеляційного суду м. Києва від 12 червня 2014 року залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів..

Головуючий :

Судді: