Справа № 347/2139/14-ц
Провадження № 22-ц/779/472/2016
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М.В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.,

секретаря: Мельник О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_2, представника відповідача

ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Ромовська О.В., про визнання права на обов'язкову частку у спадщині та визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6 про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Косівського районного суду від 22 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 пред'явив до ОСОБА_3 вищезазначений позов, в обґрунтування якого вказав, що після смерті його дружини ІНФОРМАЦІЯ_5 року залишилось спадкове майно, яке складається із квартири АДРЕСА_1 та земельних ділянок площею 660 кв.м та 110 кв.м. Це нерухоме майно його дружина заповіла ОСОБА_3 Посилаючись на те, що він має право на обов'язкову частку у спадщині, з врахуванням уточнень позовних вимог, просив визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині, визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири НОМЕР_1 (3/20 частин житлового будинку) з господарськими будівлями та спорудами: 1/2 частини гаража, 1/6 частини криниці, огорожі та вбиральні по АДРЕСА_1 1/2 частин названих земельних ділянок, тобто на 330 кв.м та 55 кв.м за вищезазначеною адресою, а також визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину.

Також у вересні 2014 року ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_3, звернулась до ОСОБА_2 із зустрічним позовом про усунення перешкод у володінні та користуванні власністю мотивуючи його тим, що ОСОБА_2 не допускає її дочку в належну їй за заповітом квартиру АДРЕСА_1. Також позивач зазначила, що ОСОБА_2 є власником декількох об'єктів нерухомого майна та земельних ділянок, розташованих за іншою адресою. Зазначила, що за життя її матері, яка тяжко хворіла, ОСОБА_2 ухилявся від надання їй необхідної допомоги, а тому вважала, що відповідача слід усунути від права спадкування за законом. Посилаючись на вищенаведене, ОСОБА_3 просила зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкод у володінні та користуванні належним їй спадковим майном, усунути ОСОБА_2 від спадкування обов'язкової частки у спадщині.

Рішенням Косівського районного суду від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Постановлено: визнати за ним право на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7, визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на 1/4 частину квартири НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами - 1/4 частини гаража, 1/8 частини криниці, огорожі та вбиральні по АДРЕСА_1 по 1/4 частині земельних ділянок площею відповідно 660 кв.м та 110 кв.м. Також постановлено визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом: серії ВТО №600250 від 30.12.2013 року в частині належної ОСОБА_2 1/4 частини квартири НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами - 1/4 частини гаража, 1/8 частини криниці, огорожі та вбиральні по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_2 від 30.12.2013 року в частині належної ОСОБА_2 1/4 частини земельної ділянки площею 660 кв.м та серії НОМЕР_3 від 30.12.2013 року в частині належної ОСОБА_2 1/4 частини земельної ділянки площею 110 кв.м. Цим же рішенням в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на неповне з'ясування судом дійсних обставин справи та на необґрунтованість висновків суду. Судом, на її думку, не було враховано пояснень свідків з приводу того, що ОСОБА_2 протягом останнього року життя ОСОБА_7, яка перебувала у безпорадному стані, не надавав їй необхідну допомогу. Тому апелянт вважає, що суд мав підстави усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом. Також суд не врахував і того, що відповідач продовжує проживати у належній їй квартирі та користуватися речами домашнього вжитку та побутовими приладами, а тому апелянт вважає, що розмір обов'язкової частки ОСОБА_2 у спадщині підлягає зменшенню. Крім того, ОСОБА_3 вказує на те, що гараж не може бути предметом спадкування, оскільки право власності на нього за життя спадкодавця визнано не було. ОСОБА_3 посилається і на те, що судом при розгляді справи не було встановлено всіх осіб першої черги при відкритті спадщини по закону на спадкове майно. Вважаючи рішення суду першої інстанції в даній справі незаконним, ОСОБА_3 просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволення її зустрічного позову.

Представник ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу з наведених підстав підтримав. Пояснив також, що все рухоме майно, яке залишається у спадковій квартирі, на його думку, є спільним майном ОСОБА_2 і ОСОБА_7 Однак, представник відповідачки визнав, що ОСОБА_3 про наявність цього майна у нотаріальній конторі не заявляла, і тому воно у спадкову масу не було включено. Зазначив крім того, що ОСОБА_3 може за наявності згоди сплатити ОСОБА_2 вартість належної йому частки спірного спадкового майна.

ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги заперечив, пояснивши, що у нього з дружиною - ОСОБА_7, яка передчасно померла 24 травня 2013 року, були нормальні сімейні відносини. Зазначив, що від її підтримки і надання допомоги під час хвороби він не ухилявся. Ствердив, що гараж біля спірної квартири він з дружиною збудував, маючи відповідне рішення місцевої ради та дозвільні документи. Однак, всі ці документи ним після смерті дружини були передані ОСОБА_3 на прохання останньої. ОСОБА_2 також заявив, що старі речі та побутові прилади, які знаходяться у спірній квартирі, він може залишити ОСОБА_3 Однак, вказав, що в даний час він не має можливості виселитись із спірної квартири, оскільки іншого житла поки що немає. В засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 визнав, що у його покійної дружини крім дочки був й син - ОСОБА_8, який у 2011 році у віці 40 років помер. Вказав також, що у ОСОБА_8 було двоє дітей. Рішення місцевого суду вважає законним, просить апеляцію ОСОБА_3 відхилити.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_3 та позивача - ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, рішення в даній справі в частині визнання за ОСОБА_2 права на обов'язкову частку у спадщині, визнання за ним права власності на спадкове майно у розмірі 1/4 частини, а також визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом таким вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення щодо визнання за ОСОБА_2 права на обов'язкову частку у спадковому майні в розмірі 1/4 частини відповідних об'єктів нерухомості та визнаючи недійсними у такій частині виданих нотаріусом відповідачці свідоцтв про право на спадщину, суд не з'ясував коло спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_7 А згідно частини 1 статті 1241 ЦК України саме від кількості спадкоємців першої черги залежить правильне визначення розміру обов'язкової частки ОСОБА_7 у спадщині.

Апеляційним судом встановлено, і не заперечувалось позивачем, що після смерті ОСОБА_7 спадкоємцями за законом є не дві особи: чоловік - ОСОБА_2 і дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а ще й дві дитини її сина - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер у 2011 році. Ці обставини підтверджені копіями відповідних свідоцтв, які долучені до матеріалів справи. Діти померлого (два сина: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3,та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4,) і за відсутності заповіту ОСОБА_7 спадкували б 1/3 частку спадщини померлого батька згідно ч.1 ст.1266 ЦК України. Отже, за змістом ч.1 ст.1241 ЦК України ОСОБА_2, як непрацездатний вдівець, незалежно від змісту заповіту спадкує половину не 1/2 частки, як помилково вважав суд першої інстанції, а половину від 1/3 частки спадкового майна. Отже, розмір обов'язкової частки позивача становить 1/6 частку від кожного об'єкта нерухомого майна, на яке відкрилась спадщина після смерті ОСОБА_7 Тому рішення суду першої інстанції у зазначеній вище частині підлягає скасуванню, і у цій частині слід ухвалити нове рішення.

Твердження апелянта про те, що гараж включено у свідоцтво про право на спадщину неправомірно, колегія суддів відхиляє. Адже, ОСОБА_3 належних і допустимих доказів того, що гараж за місцем розташування спірної спадкової квартири було споруджено самовільно, не надала. Крім того, звертає на себе увагу той факт, що згаданий гараж було включено в перелік господарських споруд у свідоцтво про право на спадщину за законом, видане Косівською державною нотаріальною конторою 17 квітня 1995 року за реєстром №690-Д. Це свідоцтво, на підставі якого у ОСОБА_7 виникло право власності на квартиру НОМЕР_1 з усіма господарськими спорудами по вул. І.Франка у м. Косові, недійсним не визнавалось. А саме це свідоцтво було підставою для видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_7 (копія свідоцтва про право на спадщину - а.с.31).

Посилання ОСОБА_3 на те, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального права не зменшив частку ОСОБА_2 у спадщині на вартість речей домашнього вжитку, які знаходяться у спадковій квартирі, на думку колегії суддів, є безпідставними. Адже, по-перше, з'ясовано, що ОСОБА_3 не повідомляла нотаріусу про зазначене майно, не просила провести опис та оцінку цього майна у встановленому законодавством порядку і включити його у спадкову масу. Природа походження згаданих речей не з'ясовувалась. Оцінка за ринковими цінами названих речей і об'єктів спадкового нерухомого майна теж не проводилась, відповідного клопотання апеляційному суду не заявлялось. Тому визначити до якої саме частки з врахуванням рухомих спадкових речей слід зменшити розмір обов'язкової частки ОСОБА_2 в апеляційній інстанції на час розгляду даної справи неможливо. Однак, колегія суддів вважає, що сторони даного спору за змістом ч.1 ст.1279 ЦК України в подальшому не позбавлені права вимоги щодо присудження їм предметів звичайної обстановки та вжитку, які належали спадкодавцю, в розмірі частки у спадщині, яка їм належить.

На переконання колегії суддів, у зустрічній позовній вимозі ОСОБА_3 про усунення ОСОБА_2 від спадкування обов'язкової частки спадщини відмовлено обґрунтовано, оскільки суду не було надано належних та об'єктивних доказів свідомого і умисного вчинення ОСОБА_2 дій або допущення бездіяльності, які б свідчили про невиконання ним свого обов'язку щодо утримання спадкодавця, надання відповідної життєво необхідної допомоги.

Керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 316; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 22 грудня 2015 року в даній справі в частині визнання за ОСОБА_2 права на обов'язкову частку у спадщині, визнання за ним права власності на спадкове майно у розмірі 1/4 частини, а також визнання частково недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом скасувати. Ухвалити в зазначеній частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право на обов'язкову частку у спадщині, яка відкрилась після смерті ОСОБА_7. Визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: на 1/20 частку житлового цегляного будинку, загальною площею 177,3 кв.м, житловою площею 75,9 кв.м, тобто на 1/6 частину квартири НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами - 1/6 частину гаража «Д», 1/18 частину криниці №1, 1/18 частину огорожі №2-3 та на 1/18 частки вбиральні «Г» по АДРЕСА_1 по 1/6 частині земельних ділянок: площею 110 кв.м, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої у АДРЕСА_1 номер якої НОМЕР_5 та площею 660 кв.м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у АДРЕСА_1 кадастровий номер якої НОМЕР_4

Визнати частково недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу 30 грудня 2013 року: за реєстровим № 946 в частині належної ОСОБА_2 1/20 частки житлового цегляного будинку загальною площею 177,3 кв.м житловою площею 75,9 кв.м,, тобто щодо: 1/6 частки квартири НОМЕР_1 з господарськими будівлями і спорудами, а саме стосовно: 1/6 частки гаража «Д», 1/18 частки криниці №1, 1/18 частки огорожі №2-3 та щодо 1/18 частки вбиральні «Г» по АДРЕСА_1 за реєстровим №945 щодо належної ОСОБА_2 1/6 частини земельної ділянки площею 110 кв.м, призначеної для ведення особистого селянського господарства, розташованої у АДРЕСА_1 номер якої НОМЕР_5; за реєстровим №944 щодо належної ОСОБА_2 1/6 частини земельної ділянки площею 660 кв.м, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої у АДРЕСА_1 кадастровий номер якої НОМЕР_4

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: А.Ю. Малєєв

О.Є. Меленко