№243/5474/16-ц
№2-о/243/508/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року Слов"янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Руденко Л.М.

при секретарі - Дручиніної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 м. Слов'янськ цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Головне управління Державної міграційна служба в Донецькій області - про встановлення факту постійного проживання у м. Слов»янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, -

В С Т А Н О В И В:

06.07.2016р. до Слов"янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з заявою про встановлення факту постійного проживання у м. Слов'янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, мотивуючи свої вимоги тим, що його мати - ОСОБА_2, постійно проживала на території міста м. Слов'янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року.

У серпні 1989 року вона вибила з міста Слов'янська в м. Москва РФ, де в подальшому оформила громадянство РФ.

Він бажає оформити громадянство України, в зв'язку з чим звернувся за усною консультацією до Слов'янського міського відділу державної міграційної служби України в Донецькій області, надавши всі документи, які є у нього. Вивчивши його документи, спеціаліст служби заявив йому про те, що він міг би оформити громадянство України по територіальному признаку на підставі ст. 8 Закону України «Про громадянство України» від 18.01.2001 року за №2235-ІІІ.

Відповідно до вимог ст. 8 вищевказаного Закону: особа, котра сама або тарі якого постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», реєструється громадянином України.

Місцем його нинішнього проживання є АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що у нього не є достатньо відомостей про постійне проживання його матері на території України в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, він не може оформити свідоцтво про постійне проживання на території України, так як, згідно Указу Президента України, питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», у разі відсутності достатніх відомостей, які підтверджують факт постійного проживання на території України на момент прийняття Закону України «Про громадянство України», надає до Державної Міграційної Служби України рішення суду, яким підтверджує факт постійного проживання особи на території України.

Рішення суду по даній справі є підставою для оформлення йому громадянства України.

Факт постійного проживання його матері на території України в м. Слов'янськ в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року підтверджується відповідною карткою про прописку з відміткою про реєстрацію його матері за адресою: АДРЕСА_3.

Просить суд встановити факт постійного проживання в м. Словянськ, Донецької області його матері ОСОБА_2 в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не з'явився, надав суду заяву у якій справу просив розглянути без його участі, але за участю його представника, свої вимоги підтримав.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Чередниченко Р.В., вимоги ОСОБА_1 підтримав та пояснив, що на даний час мати заявника є громадянкою РФ, заявник - теж, однак він мешкає у м. Слов'янськ, Донецької області і бажає отримати громадянство України, тому звернувся до Слов'янського міського відділу державної міграційної служби, надавши усі документи, які мав, але їх було недостатньо для надання йому громадянства України. Працівники даної служби порадили йому звернутися до суду з заявою про встановлення того факту, що його матір в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року проживала у м. Словянськ, Донецької області. Де конкретно жила матір, йому не було відомо, а тому ОСОБА_1 звернувся до суду. Період проживання матері заявника зафіксовано у картці про прописку з відміткою про реєстрацію його матері за адресою: АДРЕСА_3, яка була надана колишнім працівником гуртожитку - паспортистом ОСОБА_5 Просив заяву ОСОБА_1 задовольнити - встановити факт постійного проживання у м. Слов'янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, його матері - ОСОБА_2.

Представник зацікавленої особи - Головного управління Державної міграційна служба в Донецькій області, до суду не з'явився, надав заяву, у якій просив справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання його матері ОСОБА_2 - у м. Слов'янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, розглянути без участі представника Головного управління Державної міграційна служба в Донецькій області та не заперечували проти задоволення вимог заявника.

Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1, свідка ОСОБА_5, дослідивши додані заявником документи, всебічно і повно з»ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються заява, об»єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду заяви по суті, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Стаття 3 ЦПК України передбачає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обгрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Так, у суді з вірогідністю були встановлені наступні факти:

- ОСОБА_2 є матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.4);

- ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є громадянином Російської Федерації, що підтверджено його паспортом НОМЕР_2, виданим 23.07.2003року відділом внутрішніх справ м. Назрань республіки Інгушетії (а.с.5-6);

- згідно відмітки у даному паспорті, ОСОБА_1 був зареєстрований у АДРЕСА_2, звідки знятий з обліку 14 червня 2012 року (а.с.6). Інших даних про місце реєстрації заявника у даному паспорті не має;

- матір ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є громадянкою Російської Федерації, що підтверджено її паспортом НОМЕР_3, виданим 30.08.2001р. відділом внутрішніх справ м. Владікавказ РФ (а.с.7).

У суді була допитана у якості свідка - колишній паспортист ЖЕКів «СКК» та «Орікс» - ОСОБА_5, яка пояснила, що Слов'янський керамічний комбінат («СКК») мав три гуртожитки, куди заселялись лише працівники комбінату і на той період часу, поки вони працювали на «СКК». За таким порядком до гуртожитку, розташованому у АДРЕСА_3, була вселена ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, яка там проживала с 1985р. по 1989р. і час її проживання у даному гуртожитку відображений у карточці про прописку, копію якої вона надала заявнику за його проханням. Згідно відмітці у даній карточці ОСОБА_2 мешкала у гуртожитку з 06.09.1985р. по 22.08.1989р., а потім виїхала у невідомому напрямку. ОСОБА_2 проживала у гуртожитку сама, оскільки він був для одиноких осіб, сімейні там не мешкали. Пояснити з ким і де проживала дитина ОСОБА_2 - заявник по справі, вона не може.

Стаття 6 Закону України «Про громадянство України» передбачає підстави набуття громадянства України, а саме:

1) за народженням;

2) за територіальним походженням;

3) внаслідок прийняття до громадянства;

4) внаслідок поновлення у громадянстві;

5) внаслідок усиновлення;

6) внаслідок встановлення над дитиною опіки чи піклування, влаштування дитини в дитячий заклад чи заклад охорони здоров'я, в дитячий будинок сімейного типу чи прийомну сім'ю або передачі на виховання в сім'ю патронатного вихователя; ( Пункт 6 статті 6 в

редакції Закону N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005);

7) внаслідок встановлення над особою, визнаною судом недієздатною, опіки;

8) у зв'язку з перебуванням у громадянстві України одного чи обох батьків дитини;

9) внаслідок визнання батьківства чи материнства або встановлення факту батьківства чи материнства; ( Пункт 9 статті 6 в редакції Закону N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005);

10) за іншими підставами, передбаченими міжнародними договорами України.

У статті 8 Закону України «Про громадянство України», на яку у свою чергу посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, вказано, що «Особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба,

рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України

відповідно до Закону України "Про правонаступництво України"( 1543-12 ), або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент

їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства

України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства (Частина перша статті 8 в редакції Закону N 2663-IV ( 2663-15 ) від 16.06.2005).»

Заявник не надав суду доказів, що на 24 серпня 1991 року його матір ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешкала у м. Слов'янську, Донецької області на постійному місці проживання.

Період проживання ОСОБА_2 з 6 вересня 1985 року по 22 серпня 1989 року у м. Слов'янську, Донецької області, суд не може розцінити, як постійне проживання, оскільки її сім»я знаходилась у РФ, а сама вона тимчасово, на час роботи, проживала у гуртожитку Слов'янського керамічного комбінату по АДРЕСА_3.

ОСОБА_1 не надав жодного доказу, який би вказував на те, що його матір дійсно у період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року мала постійне місце проживання у м. Словянську, Донецької області, а крім того ним не надано доказів, що він, як особа - іноземець подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подав заяву про набуття громадянства України.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 Цивільно-процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що ОСОБА_1 не надав переконливих доказів того, що його матір - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року постійно проживала у м. Словянську, Донецької області, а тому його заява задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.6,8 Закону України «Про громадянство України», ст.ст.3,10,11,57,58,60,62,64,209ч.3,212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Головне управління Державної

міграційна служба в Донецькій області - про встановлення факту постійного проживання у м. Слов»янську в період часу з 6 вересня 1985року по 22 серпня 1989 року, залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення або в порядку ч. 4 ст. 295 ЦПК України.

Суддя: