Справа № 127/1845/16-ц Провадження № 22-ц/772/2404/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 25 Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Панасюк О.С., Рибчинський В.П.,

при секретарі: Топольська В.О.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ « Страхова компанія « Універсальна», третя особа ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування -

ВСТАНОВИЛА:

03.02.2016 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ПАТ «Страхова компанія «Універсальна» про стягнення страхового відшкодування.

З позовної заяви вбачається, що спір виник між учасником ДТП, яка сталась 22.04.2015 року на перехресті вул. Пирогова та вул. Зодчих в м. Вінниця та страховою компанією.

Учасниками ДТП на місці складено ОСОБА_1 протокол, відповідно до якого водій транспортного засобу « ЗАЗ» ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в скоєнні автопригоди.

14.08.2015 року ПАТ «СК « Універсальна» виплатила позивачу страхове відшкодування в розмірі 7 034, 88 грн.

Оскільки, відповідно до аварійного сертифікату вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 складає 15 089, 75 грн, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь страхове відшкодування у розмірі 8 054 грн 88 коп, що є різницею між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичною шкодою.

Ухвалою суду від 11.04.2016 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору залучено ОСОБА_3

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПАТ «Страхова компанія « Універсальна» на його користь страхове відшкодування в розмірі 8 054 грн.88 коп. Апелянт посилається на те, що при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми процесуального права при оцінці доказів, а також неправильно застосував норми матеріального права.

В судовому засіданні позивач підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити його позовні вимоги.

Відповідач та третя особа в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Стаття 309 ЦПК України передбачає вичерпний перелік підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення .

Мотивами скасування рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року на думку колегії суддів є неповне з»ясування районним судом обставин справи та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального права.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що 22.04.2015 року о 16:00 на перехресті вул. Пирогова та вул. Зодчих в м. Вінниця відбулось зіткнення автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3, цивільна правова відповідальність якого застрахована в ПАТ «СК «Універсальна».

Учасниками дорожньо-транспортної пригоди на місці складено євро протокол, відповідно до якого, водій транспортного засобу «ЗАЗ» ОСОБА_3, повністю визнав свою вину в скоєнні даної автопригоди.

Відповідно до аварійного сертифікату, складеного ОСОБА_4 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля НОМЕР_1 складає 15 089,75 грн.

На підставі положень п.36.3.ст.36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зважаючи на наявність вини обох учасників ДТП, що підтверджено висновком спеціаліста за результатами проведення автотехнічного дослідження № 027/08-15 від 03.08.2015 року ПАТ «СК «Універсальна» було прийнято рішення про виплату ОСОБА_2 страхового відшкодування в розмірі 7 034, 88 грн. ( 15 089.75 грн./2-510 грн. франшизи= 7034, 88 грн.)

Виплата страхового відшкодування була здійснена згідно платіжного доручення № 4574 від 14.08.2015 року./ а.с.50-51/

15.01.2016 року страховиком було сплачено також пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 246,49 грн./ а.с.52/

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було спростовано, наданий страховою компанією доказ, а саме: авто-технічне дослідження на предмет наявності порушень правил дорожнього руху також і в діях водія ОСОБА_2, яке провів ФОП ОСОБА_5, склавши відповідний висновок № 027/08-15, відповідно до якого в діях водія автомобіля НОМЕР_1 вбачається порушення пунктів 8.7.3г)е);2.3 б)д);12.3 ПДР України, а також те, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг, розглянувши скаргу ОСОБА_2- порушень в діях ПАТ « Страхова компанія «Універсальна» не найшла.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що вимоги позивача про стягнення страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Посилання відповідача та суду першої інстанції на норми п.36.3ст. 36 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон), як на підставу для відмови позивачу у виплаті всієї суми страхового відшкодування є безпідставними з наступних підстав.

Відповідно до п.8 постанови Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особи, які спільно завдали шкоди, тобто завдали неподільної шкоди взаємопов'язаними, сукупними діями, або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими (статті 543, 1190 ЦК). У такому самому порядку відповідають особи, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, за шкоду, завдану внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам. Спір про відшкодування шкоди, завданої при цьому самим джерелам підвищеної небезпеки кожним із їх володільців перед іншим із них, вирішується за правилами статті 1188 ЦК, а саме: шкода, завдана одному з володільців із вини іншого, відшкодовується винним; не відшкодовується шкода, завдана володільцю лише з його вини; за наявності вини всіх володільців розмір відшкодування визначається судом у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення (тобто залежно від ступеня вини кожного); у разі відсутності вини володільців у взаємному завданні шкоди жоден із них не має права на відшкодування.

При вирішенні спору суд цих роз»яснень до уваги не взяв та не врахував, що посилання відповідача на п.36.3 ст.36 Закону як на підставу відмови у виплаті всієї суми страхового відшкодування не можна визнати обгрунтованим, оскільки дана норма регулює правовідносини щодо солідарної відповідальності осіб, спільними діями яких заподіяно шкоду потерпілому. Спірні ж правовідносини регулюються ст. 1188 ЦК України, оскільки шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки з вини самих осіб, які керували транспортними засобами, а не третім особам.

Згідно ст.1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Посилання в рішенні на висновок спеціаліста за результатами проведення авто-технічного дослідження № 027/08-15 складеного 03.08.2015 року ФОП ОСОБА_5, як на безспірний доказ вини ОСОБА_2 також є безпідставним, оскільки згідно п. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Саме суд самостійно, при змішаній формі вини, визначає ступінь вини кожного із володільців транспортних засобів з урахуванням тяжкості допущених порушень Правил дорожнього руху, інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

В порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд першої інстанції надав невірну оцінку висновку спеціаліста № 027/08-15 від 03.08.2015 року та не звернув уваги, що даний висновок не містить чіткої відповіді на поставлене питання щодо наявності в діях водія Mercedes-Benz Vito д.н.з. НОМЕР_4 ОСОБА_2 порушення вимог ПДР України, не встановлює, як повинен був діяти кожен із водіїв ТЗ в даній дорожній ситуації відповідно до технічних вимог ПДР та чи мав позивач з моменту виникнення небезпеки технічну можливість запобігти пригоді, крім того, вихідні дані експертом брались з матеріалів адміністративної справи, яка, як встановлено судом не заводилась./ а.с 42 зворот/.

Клопотання про призначення експертизи представником відповідача заявлено не було.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Безпідставним та таким, що грунтується на припущеннях є посилання суду на рішення Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері ринків фінансових послуг, щодо розгляду скарги ОСОБА_2, оскільки даного доказу в матеріалах справи не міститься.

Виходячи з того, що саме водій автомобіля «ЗАЗ» ОСОБА_3 допустив досить суттєве порушення Правил дорожнього руху, враховуючи наявність згоди учасників ДТП щодо обставин її скоєння, які були відображені у повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду, що відповідає нормам ст.33.2 Закону, відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності в діях водія ОСОБА_2 порушень вимог ПДР України , необгрунтоване посилання відповідача на норми п 36.3ст.36 Закону, колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції і приходить висновку про скасування рішення суду першої інстанції та часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона(страховик) зобовязується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначений у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 22 Закону України « Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( далі Закон) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Згідно ст. 12 Закону розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору

обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не

може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого

відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Враховуючи викладене, на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 7 544 грн. 87 коп. ( 15 089, 75 грн./ вартість матеріального збитку, відповідно до аварійного сертифікату/ - 510 грн / франшиза/ -7 034, 88 грн./ виплачене страхове відшкодування/ = 7 544 грн.87 коп.)

Згідно ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Позовні вимоги ОСОБА_2 колегія суддів задовольнила частково, що у відсотковому розмірі становить 93.6 % від ціни його позову.

Згідно ст. 79 ЦПК України до судових витрат, крім інших, відноситься судовий збір.

Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати, що складаються з судового збору на суму 1 156,53 грн. /а.с.1, 82, 92/ .

Пропорційно до задоволених вимог на користь позивача підлягає стягненню сума в розмірі 1 082 грн 51 коп. ( 93,6 % від 1 156,53 грн.)

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.06.2016 року скасувати.

Постановити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства « Страхова компанія «Універсальна» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в розмірі 7 544 грн 87 коп., а також витрати понесені позивачем при сплаті судового збору в сумі 1 082 грн 51 коп.

В решті вимог відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

/підписи/

Згідно з оригіналом: