Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом виселення та витребування майна з незаконного володіння та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, Білгород-Дністровська міська рада, про визнання дійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником 26/400 частки житлового будинку № АДРЕСА_1. Іншими співвласниками вказаного житлового будинку, яким належить по 26/400 його частини, є ОСОБА_10 та ОСОБА_9 Вони вирішили відчужити належні їм частки у будинку ОСОБА_6 та її сину ОСОБА_8

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 оформили на її ім'я довіреності з правом продажу належних їм часток ОСОБА_6 та ОСОБА_8 На підтвердження наміру продати в майбутньому відповідачам зазначені частки житлового будинку та наміру відповідачів їх купити вона власноручно написала розписку, з тексту якої вбачається, що вона отримала завдаток у розмірі 500 доларів США та зобов'язується продати відповідачам вказане майно загальною часткою 78/400 (26/400+26/400+36/400). Крім того, вона написала другу розписку, в якій зазначила, що погоджується на тимчасове проживання у вказаному будинку батька відповідача.

Однак згодом обставини домовленості щодо купівлі-продажу нерухомого майна між ними змінилися, а саме: між сторонами не було досягнуто згоди щодо кінцевої вартості нерухомого майна.

Посилаючись на те, що договір купівлі-продажу між ними не укладався, позивач вважала, що відповідачі безпідставно користуються та проживають у належній їй частині будинку та їх відмова у добровільному порядку звільнити житловий будинок стала підставою для звернення її до суду із даним позовом.

Уточнивши у процесі розгляду свої позовні вимоги, ОСОБА_5 просила усунути перешкоди у здійсненні нею права власності на 26/400 частини житлового будинку № АДРЕСА_1 шляхом виселення з будинку відповідачів та членів їх сімей без надання іншого житла; зобов'язати відповідачів передати їй ключі від вхідних дверей будинку, а також стягнути на її користь з відповідачів солідарно 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У січні 2015 року ОСОБА_7 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати дійсним договір купівлі-продажу 26/400 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, укладений між ним та ОСОБА_5; визнати за ним право власності на зазначені 26/400 частини житлового будинку. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_7 зазначав, що відбулося повне виконання договору, що підтверджується розпискою ОСОБА_5 про отримання нею 500 доларів США в рахунок майбутнього продажу частини будинку. Після досягнення всіх істотних умов договору ОСОБА_5 виїхала на постійне проживання до м. Києва та ухиляється від нотаріального посвідчення договору.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5задоволено частково. Усунуто перешкоди ОСОБА_5 у здійсненні права власності на 26/400 частини житлового будинку АДРЕСА_1шляхом виселення ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та членів їх сімей без надання іншого житла. Зобов'язано ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 передати ОСОБА_5 ключі від вхідних дверей будинку № АДРЕСА_1 Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами було встановлено, що ОСОБА_5 є власником 26/400 частини житлового будинкуАДРЕСА_1. Відповідно до довідки КП «Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року іншими співвласниками цього житлового будинку є: ОСОБА_12 - 16/100 частини, ОСОБА_10 - 26/400 частини, ОСОБА_11 - 26/400 частини, ОСОБА_9 - 26/400 частини, ОСОБА_14 - 41/100 частини, міська рада - 17/100 частини.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_5 у 2003 році мала намір продати належні їй 26/400 частини вказаного житлового будинку.

З копії розписки, складеної ОСОБА_5, вбачається, що 20 червня 2003 року вона отримала від ОСОБА_7 500 доларів США в рахунок майбутнього продажу будинку.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на частину будинку, суд першої інстанції виходив із недоведеності цих вимог. При цьому місцевий суд вважав, що з наданої до суду розписки не вбачається, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов угоди. Розписка про отримання позивачем коштів не підтверджує факт укладення між сторонами договору купівлі-продажу 26/400 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, а підтверджує лише факт отримання грошових коштів.

Разом із цим, зробивши такий висновок, місцевий суд відмовив ОСОБА_7 у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на наступне.

Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до абз. 3 п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції наведених вище роз'яснень Пленуму Верховного Суду України не врахував та одночасно відмовив у позові і з підстав пропущення строку для звернення з позовом, і з підстав недоведеності позову, що є порушенням зазначених вимог закону.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції на зазначені порушення місцевим судом уваги не звернув та передчасно залишив рішення останнього без змін.

За таких обставин, оскільки первинний та зустрічний позови взаємопов'язані, то судові рішення підлягають скасуванню і в частині вирішення позову ОСОБА_5, і в частині зустрічного позову ОСОБА_7 з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова Головуючий Судді:
О.В.Ступак