АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/877/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2441/16Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів: Мартєва С.Ю., Чічіля В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року

у справі за заявою ОСОБА_2, зацікавлена особа Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції про зняття арешту з майна боржника, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаною заявою та просив зняти арешт, накладений на його майно, а саме автомобіль Audi80 1994 року випуску д.н.з. НОМЕР_1 та Renault Kangoo, 2008 року випуску д.н.з. НОМЕР_2.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що вказані автомобілі належать йому на праві власності. Вказував, що на даний час підстави для перебування його майна під арештом відсутні.

Ухвалою Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати її та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його заяву у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 23.07.2015 року, постановленої головним державним виконавцем ВДВС Новосанжарського районного управління юстиції ОСОБА_3, було накладено арешт на авто AUDI80, білий, 1994 року випуску, № кузова WAUZZZ8CZRA093747, д.н.з. НОМЕР_1, та RENAULT KANGOO, білий, 2008 року випуску, № кузова VF1FW0BB539519845, д.н.з ВІ5772СА, що належать ОСОБА_4, у межах суми звернення стягнення боргу у розмірі 243,60 грн. на користь держави (а.с. 3).

Відповідно довідок Київського ВДВС Полтавського міського управління юстиції №8/6118 та №8/6119 від 15.04.2016 року ОСОБА_2 станом на дату видачі довідки не має заборгованості по сплаті аліментів на користь ОСОБА_5 на її утримання, та на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 (а.с. 4-5).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч.1 ст. 26 ЦПК України у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб.

Відповідно до розяснень, що викладеній в п.п. 1, 2 постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов'язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 Цивільного процесуального кодексу України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року N 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року N 2677-VI)

При вирішення справи, місцевим судом залишено поза увагою, що ОСОБА_2 не звертався до суду із позовною заявою про зняття арешту з майна боржника.

Норми цивільного-процесуального законодавства не передбачають вирішення питання про зняття арешту з майна боржника в порядку окремого чи наказного провадження на підставі заяви особи.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Виходячи з викладеного, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а матеріали справи направленню до суду першої інстанції для нового розгляду заяви ОСОБА_2

Керуючись ст. 303, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ч.1 ст. 312, ст.ст.315, 317 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Новосанжарського районного суду Полтавської області від 12 липня 2016 року скасувати, а справу направити до Новосанжарського районного суду Полтавської області на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: --//-- ОСОБА_1

Судді --//-- ОСОБА_7

--//-- ОСОБА_8

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: ОСОБА_1