УХВАЛА

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_5, третя особа - реєстраційна служба Бериславського районного управління юстиції Херсонської області, про визнання рішення виконавчого комітету сільської ради незаконним, визнання свідоцтва про право власності недійсним та скасування державної реєстрації за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що після смерті її батьків - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року та ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 року, вона є єдиним спадкоємцем за законом. Зазначала, що з 18 липня 1987 року до 31 травня 2000 року її батько - ОСОБА_7 проживав у с. ТягинкаБериславського району Херсонської області у будинку, який належав його батькові - ОСОБА_9, та на цьому подвір'ї збудував новий житловий будинок. Рішенням виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 13 квітня 1988 року за батьком визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 13 квітня 1988 року батьку було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 Причини зміни нумерації будинків не оформили. Із 2000 року у цей житловий будинок з дозволу ОСОБА_10., яка доглядала за житловим будинком, вселилася сім'я ОСОБА_5 і продовжує проживати у спірному житловому будинку. Про наявність у власності її батька спірного житлового будинку їй стало відомо у травні 2014 року, у зв'язку з чим вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини. Одночасно з цим їй стало відомо, що ОСОБА_5, проживаючи в житловому будинку батька, на підставі рішення виконавчого комітету Тягинської сільської ради від 23 лютого 2012 року № 12 стала власником спірного жилого будинку, отримавши 25 грудня 2012 року свідоцтво про право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2. Незважаючи на різність нумерації спірного житлового будинку в правовстановлюючих документах, житловий будинок АДРЕСА_1 за указаною адресою є одним і тим самим будинком, та розташований на одному і тому самому подвір'ї. Іншого будинку ОСОБА_5 не будувала. Наявність зазначеного рішення та виданого на його підставі свідоцтва про право власності на ім'я відповідачки, які вона вважає незаконними, позбавляє її можливості оформити спадщину на спірний житловий будинок, який залишився після смерті її батька - ОСОБА_7, який вона прийняла у спадщину з часу відкриття спадщини.

З урахуванням зазначеного, позивачка просила визнати незаконними зазначені рішення виконавчого комітету сільської ради та свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, видане на ім'я відповідачки й скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_5 на спірний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2.

Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 2 лютого 2015 року про задоволення позову ОСОБА_3 скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 рокуз передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 2 листопада 2015 року рішення районного суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із недоведеності того, що оскаржуваним рішенням порушені спадкові права позивача, оскільки вона не довела, що будинок НОМЕР_1 і НОМЕР_1 є одним і тим самим будинком.

Апеляційний суд погодився з такими висновками районного суду. При цьому послався на те, що за відсутності правовстановлюючих документів, які б посвідчували право власності ОСОБА_7 на спірний будинок НОМЕР_1, ОСОБА_3 не підтвердила наявність спадкових прав на указаний житловий будинок, й те, що прийняттям виконавчим комітетом сільської ради оскаржуваного рішення та видачею відповідного свідоцтва про право власності на спірне нерухоме майно були порушені її права та законні інтереси.

Проте погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороно законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 393 ЦК України, правовий акт органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 року помер ОСОБА_7,

ОСОБА_3 є його дочкою.

Згідно архівного витягу від 5 червня 2014 року, рішенням Тягинської сільської ради від 13 квітня 1988 року № 27/4 за ОСОБА_7 визнано право власності на домоволодіння по АДРЕСА_2

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 13 квітня 1988 року, виданого на підставі зазначеного рішення виконавчого комітету, ОСОБА_7 належав житловий будинок АДРЕСА_2

Згідно довідки № 692 від 20 травня 2014 року, за даними загальної книги реєстрації громадян Тягинської сільської ради - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 18 липня

1987 року і знятий з реєстрації 31 травня 2000 року.

Відповідно до акту від 2 квітня 1988 року, складеного секретарем виконкому Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, ОСОБА_7 проживав за адресою: АДРЕСА_2

Рішенням виконавчого комітету Тягинської сільської ради від 23 лютого 2012 року за ОСОБА_5 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_2, та 25 грудня 2012 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно й здійснено реєстрацію прав.

Пред'являючи позов та обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивачка посилалась на те, що її батько, ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7

2007 року, на час смерті постійно проживав разом з нею, про відмову від спадщини, яка відкрилась після його смерті вона не заявляла, вона є єдиним спадкоємцем за законом, тому відповідно до чч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину, яка належить їй з часу відкриття спадщини.

При цьому посилалась на те, що спірний житловий будинок, у який вселилась відповідачка з дозволу ОСОБА_10., яка доглядала за житловим будинком, належав її батькові на підставі указаного рішенням виконавчого комітету сільської ради та виданого батькові свідоцтва про право власності на житловий будинок.

Зазначала, що незважаючи на різність нумерації спірного житлового будинку, та відсутність (не з її вини чи спадкодавця) рішень сільської ради про зміну нумерації по указаному провулку у період з 1988 року у тому числі і про присвоєння спірному будинку НОМЕР_1, що є компетенцією органу місцевого самоврядування, житловий будинок НОМЕР_1 та НОМЕР_1 за указаною адресою є одним і тим самим будинком, та розташований на одному і тому самому подвір'ї та належав її батькові і є спадковим.

На час будівництва спірного будинку порядок реєстрації нерухомості в Українській РСР регулювався Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, міністерства комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року і відповідно до п. 20 цієї Інструкції, факт наявності запису у погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинки в сільській місцевості й наявність такого запису у погосподарській книзі сільської ради нею підтверджена відповідною випискою.

Також зазначала, що земельна ділянка, на якій знаходиться спірний житловий будинок, рішенням виконавчого комітету Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 12 грудня 1993 року була передана у власність її батька.

Позивачка просила урахувати, що обставини про те, що спірний будинок, у який вселилась і на даний час власником якого є відповідачка, є будинком, побудованим ОСОБА_7, а оспорюване рішення виконавчого комітету приймалося виключно лише на підставі заяви останньої, неодноразово визнавались представником сільської ради й відповідачкою та зафіксовані технічними засобами фіксування судового процесу, тому, на її думку, вони згідно з вимогами ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

У порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув, не перевірив доводів апеляційної скарги, не дав їм належної юридичної оцінки, не навів мотивів їх відхилення та дійшов передчасного висновку про обґрунтованість рішення районного суду.

Посилання апеляційного суду про те, що матеріали справи не містять доказів про те, що спірний будинок, що належить відповідачці, є одним і тим самим будинком, що належав ОСОБА_7 і оскаржуваним рішенням сільської ради не порушуються спадкові права позивачки є передчасними й не узгоджуються з іншими встановленими судом обставинами.

При цьому висновки апеляційного суду про недоведеність цих вимог ґрунтуються на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Про вказані порушення закону зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму судовому рішенні від 3 червня 2015 року при скасуванні попереднього судового рішення, однак апеляційний суд всупереч вимогам ч. 4 ст. 338 ЦПК України вказівки суду касаційної інстанції, які є обов'язковими, не виконав, порушення, допущені судом першої інстанції не усунув, а формально переписав мотиви суду касаційної інстанції, не звернувши уваги на те, що суд касаційної інстанції вказав на необхідність встановити та дослідити, чи є будинок НОМЕР_1 і НОМЕР_1 одним й тим самим, чи є різними. Отже, слід було з'ясувати, чи будувався ОСОБА_5 будинок НОМЕР_1, чи з яких підстав сільською радою видано їй свідоцтво про право власності на нього.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 2 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик