Ухвала

іменем україни

29 грудня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій протиправними та визнання кредитного договору недійсним,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати протиправними дії ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» щодо надання їй кредиту як резиденту України в іноземній валюті для розрахунку цією валютою з іншими резидентами України на території України; визнати бездіяльність відповідача щодо здійснення контролю за цільовим використанням кредитних коштів, у даному випадку за тим, щоб позичальник використав отриману у нього валюту саме на розрахунки з іншими резидентами України; визнати кредитний договір від 28 лютого 2008 року, укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та нею недійсним.

На обґрунтування своїх вимог посилалася на те, що 28 лютого 2008 року між нею та АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено кредитний договір, згідно умов якого банк зобов'язався надати позивачці кредитні кошти для купівлі автомобіля, в сумі 40 000 дол США з кінцевим терміном погашення 28 лютого 2014 року з оплатою 14% річних.

Вважає договір незаконним, оскільки єдиним засобом платежу на території України є національна валюта, а використання іноземної валюти можливе лише за умови отримання одним із учасників такої операції індивідуальної ліцензії Національного Банку України, проте ні банк, ні позичальник такої ліцензії не отримували, крім того, банком не доведено видачу позивачу готівкових доларів США та дотримання цільового використання кредитних коштів.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

До Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла касаційна скарга ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, яка подана з пропущенням установленого ст. 325 ЦПК України процесуального строку.

У касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вказаних вище рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до вимог статті 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду. У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження пропущено з поважних причин, він підлягає поновленню.

У касаційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку, що на момент укладення договорів банк мав генеральну ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями, а індивідуальної банківської ліцензії законом не вимагалося. При підписанні спірного договору сторони досягли всіх істотних умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало їх внутрішній волі. Із заявами до відповідача про надання додаткової інформації або роз'яснення положень договору позивач не звертався.

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України, -

у х в а л и в :

Поновити ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, строк на касаційне оскарження рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2016 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 23 листопада 2016 року.

Відмовити ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3, у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання дій протиправними та визнання кредитного договору недійсним.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова