У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулось до суду із позовом, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором в сумі 245 804,92 дол. США, що еквівалентно 5 163 368 грн 47 коп.

Позивач посилався на те, що 25 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив своє найменування на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого остання отримала кредит у сумі 120 тис. дол. США зі сплатою 12,7 % річних за користування кредитними коштами з кінцевим терміном повернення до 19 січня 2032 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого останній зобов'язався солідарно в повному обсязі відповідати за виконання позичальником кредитних зобов'язань. 15 липня 2009 року між ОСОБА_4 та банківською установою було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 25 січня 2007 року, якою визначено, що банк надав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 127 529,97 дол. США, зі платою 14 % річних з кінцевим терміном повернення кредиту до 19 січня 2037 року.

16 липня 2009 року між ОСОБА_5 та банківською установою була укладена додаткова угода № 1 до договору поруки від 25 січня 2007 року.

Оскільки ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором не виконуються, банк просив стягнути суму заборгованості з неї та поручителя.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 28 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 203 770, 67 дол. США, що в еквіваленті згідно курсом НБУ станом на 17 червня 2015 року становить 4 513 059 грн 68 коп.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що 25 січня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», який змінив своє найменування на ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 935/6-018, відповідно до якого відповідач отримала кредит на придбання нерухомого майна в сумі 120 тис. дол. США зі сплатою 12,7 % річних за користування ним з кінцевим терміном повернення до 19 січня 2032 року.

25 січня 2007 року між сторонами було укладено договір поруки № 935/09-018, згідно з яким ОСОБА_5 взяв на себе зобов'язання нести солідарну відповідальність перед банком нарівні з ОСОБА_4 за договором кредиту.

15 липня 2009 року між ОСОБА_4 та позивачем було укладено додаткову угоду № 1 про внесення змін до договору кредиту № 935/6-018 від 25 січня 2007 року, згідно з якою перший абзац п. 1 договору кредиту викладено в новій редакції та зазначено, що банк надає відповідачу грошові кошти в сумі 127 529,97 дол. США зі сплатою 14 % річних з 01 грудня 2008 року з кінцевим терміном погашення суми заборгованості до 19 січня 2037 року. У зв'язку з чим, 16 липня 2009 року сторони також уклали додаткову угоду № 1 до договору поруки № 935/09-018 від 25 січня 2007 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що банк свої зобов'язання за договором виконав, надавши відповідачці кошти, а відповідачка належним чином умови договору не виконувала, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За положеннями ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи судом першої інстанції відповідачі заявили про застосування наслідків спливу позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що останній платіж за тілом кредиту ОСОБА_4 здійснила 11 листопада 2008 року, а останній платіж за відсотками - 11 лютого 2011 року, а строк внесення чергового платежу - 10 березня 2011 року, тобто сплив строк позовної давності для звернення до суду із позовом, оскільки до суду позивач звернувся 12 червня 2015 року.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного(их) судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.