Номер провадження: 22-ц/785/4147/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Панасенкова В.О., Драгоморецького М.М.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затримання повернення коштів, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014р. ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Зазначав, що 04.05.2012р. приватним підприємством «Нива-В-Ш» (далі-ПП «Нива-В-Ш») проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1.

Переможцем торгів оголошено ОСОБА_2, який 04.05.2012р. вніс на депозитний рахунок першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі - перший Київський ВДВС Одеського міського управління юстиції) кошти за придбану ним на прилюдних торгах квартиру у розмірі 263 653 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2013р. визнано дії державного виконавця щодо підготовки та проведення прилюдних торгів неправомірними.

Прилюдні торги з реалізації нерухомого майна- квартири №34 у буд. №172/1 по вул. Люстдофська дорога у м. Одесі, що належить ОСОБА_4, результати яких оформлені протоколом від 04.2012р. №16121556-8, визнано недійсними.

Скасовано акт №16121556-8 про виконання робіт з реалізації предмета іпотеки - квартири АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.10.2013р. рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2013р. в частині визнання недійсним звіту про оцінку зазначеного нерухомого майна, складеного 26.10.2011р. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у позові в цій частині відмовлено.

ОСОБА_2 звернувся із письмовою заявою до ВДВС Одеського міського управління юстиції з вимогою повернути йому кошти у розмірі 263 653 грн. перераховані ним на депозитний рахунок державної виконавчої служби, у звязку із придбанням на прилюдних торгах від 04.05.2012р. квартири АДРЕСА_1, що визнані судом недійсними.

07.05.2014р. головне управління Державної казначейської служби України повернуло ОСОБА_2 зазначені грошові кошти.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив щляхом списання коштів Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень-за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду, стягнути з першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції за рахунок коштів Державного бюджету України на користьЗахарова М.П. кошти у розмірі 75 059 грн. 52 коп., з яких: майнова шкода у вигляді інфляційних витрат - 5 029 грн. 76 коп.; майнова шкода за неправомірне користування грошовими коштами у розмірі 3% річних - 15 029 грн. 76 коп. та моральна шкода на суму 45 000 грн.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав у повному обсязі.

Перший Київський ВДВС Одеського міського управління юстиції позовні вимоги не визнав, вважаючи, що дії державного виконавця у даному випадку не порушували права позивача, та кошти були повернуті зразу після того, яка сталось передбачена законом можливість ( після того, як вступило в законну силу рішення про визнання недійсними проведених прилюдних торгів - 23.10.2013р., повернути кошті було неможливо у зв'язку із наявністю діючої ухвали суду про призупинення виконавчого провадження, після надходження до відділу ухвали про скасування якої 27.12.2013р. та уточнення позивачем банківських реквізитів для повернення коштів, 21.01.2014р. було винесене розпорядження про повернення коштів, яке відповідно до діючого законодавства виконується Державною казначейскою службою України).

Головне управління Державної казначейської служби в Одеській області до судового засідання не з'явився.

Рішенням Київського районного суду міста Одеси від 13.11.2014р. позов задоволено частково. Стягнуто з першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 за рахунок коштів державного бюджету матеріальну шкоду у розмірі 18 795 грин.72 коп. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

Вирішено стягнення на користь ОСОБА_2 провести шляхом списання коштів Державною казначейською службою України в межах відповідних бюджетних призначень з рахунків першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції, а у разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

В іншої частині позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення в частині стягнення моральної шкоди змінити, стягнути з першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 45 000 грн. за рахунок коштів Державного бюджету України. В іншій частині рішення ним не оскаржено.

Також подали апеляційні скарги на рішення суду відповідачі: перший Київський ВДВС Одеського міського управління юстиції та головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, в яких з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили рішення скасувати і ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Особи, які беруть участь у справи в судове засідання апеляційної інстанції не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги Першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції та головного управління державної казначейської служби України в Одеській області підлягають частковому задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін впливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення районного суду у повній мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що утримання коштів позивача в період з 04.05.2012 року (проведення прилюдних торгів) по 27.12.2013р. (поновлення виконавчого провадження) є правомірним, а тому дійшов висновку, що за вказаний період стягнення матеріальної та моральної шкоди слід відмовити.

В цій частині рішення не оскаржено, а тому за правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Суд першої інстанції також дійшов висновку, що зобов'язання повернути кошти, отримані в результаті сплати позивачем вартості квартири на прилюдних торгах 04.05.2012р. у розмірі 250 496,72 грн, виникли у відповідача з моменту поновлення виконавчого провадження - 27.12.2013р. до моменту фактичного отримання коштів позивачем - 07.05.2014р., з урахуванням індексу інфляції - 1,064, останньому було заподіяні збитки на суму 16 078 грн. ( сума боргу 250 496,72 помножити на 1, 064 та мінус сума повернутого боргу), які підлягають стягненню з відділу ДВС, незалежно від їх вини.

За прострочення грошового зобов'язання в період часу з 27.12.2013р. по 07.05.2014р. ВДВС також повинен сплатити три проценти річних від простроченої суми у розмірі 2 717,72 грн.

При цьому суд першої інстанції застосував ст.ст. 216, 509, 625, 1166 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що на примусовому виконанні у першому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції знаходився виконавчий лист № 2-7846/10, виданий Приморським районним судом м. Одеса від 12.04.2011р. про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії ВАТ "Державний ощадний банк України" 920 058,81 грн. та судові витрати в сумі 1 820 грн. (ВП № 27067858).

04.05.2012р. ПП "НИВА-В.Ш." проведено прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, яка належала на праві власності ОСОБА_4 Переможцем зазначених прилюдних торгів став ОСОБА_2, який запропонував за вказану квартиру 263 653,00 грн, та вказана сума були перерахована на депозитний рахунок.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2012р. у справі № 1512/8397/2012 за позовом ОСОБА_4 до першого Київського відділу ВДВС Одеського міського управління юстиції, ПП "Нива - В.Ш." Філія 16, третя особа - ОСОБА_2 про визнання незаконними дій державного виконавця, про визнання прилюдних торгів, протоколу недійсними та повернення сторін до первісного стану, заборонено першому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції видавати Акт про проведення торгів щодо вказаної квартири. Зупинено виконавче провадження по примусовому виконанню рішення суду від 08.12.2010р. по цивільній справі № 2-7846/10 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" заборгованості за кредитним договором у розмірі 920 058,81 грн. та судових витрат в сумі 1 820 грн., що знаходиться на виконанні в першому Київському ВДВС Одеського міського управління юстиції. Заборонено КП "ОМБТІ та РОН" виготовляти технічний паспорт на вищевказану квартиру та видавати будь-якій особі свідоцтво про право власності на цю квартиру. Заборонено відчуження у будь-який спосіб наступного майна - квартири АДРЕСА_1.

05.07.2012р. державним виконавцем першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції винесено постанову про зупинення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 2-7846/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 12.04.2011р.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2013р. визнано дії державного виконавця щодо підготовки та проведення прилюдних торгів незаконними. Визнано прилюдні торги по реалізації нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, результати яких оформлені протоколом № 1612156-8 від 04.05.2012р. - недійсними. Визнано звіт по оцінці нерухомого майна вказаної квартири, що належить ОСОБА_4, проведений 26.10.2011р. оцінювачем ТОВ "Росла" ОСОБА_5 - недійсним. Скасовано акт № 1612156-8 про виконання робіт по реалізації предмету іпотеки - квартири АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.10.2013р. апеляційні скарги першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції, ПП "Нива - В.Ш." Філія 16, ПАТ "Державний ощадний банк України" задоволено частково. Рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2013р. в частині визнання недійсним звіту по оцінці нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, належній складеному 26.10.2011р. оцінювачем ТОВ "Росла" ОСОБА_5 - скасовано. У задоволенні позову в зазначеній частині ОСОБА_4 відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

22.11.2013р. ОСОБА_2 звернувся до першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції з заявою про повернення коштів, сплачених на прилюдних торгах за квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 12.12.2013р. було скасовано ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.07.2012р. в частині щодо зупинення виконавчого провадження по примусовому виконанню рішення суду від 08.12.2010р. по цивільній справі № 2-7846/10 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ВАТ "Державний ощадний банк України" заборгованості за кредитним договором у розмірі 920 058,81 грн. та судових витрат у розмірі 1 829 грн., що знаходиться на виконанні.

На підставі вищезазначеної ухвали Київського районного суду м. Одеси 27.12.2013р. державним виконавцем першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції винесено постанову про поновлення виконавчого провадження ВП № 27067858.

20.01.2014 р. на адресу першого Київського ВДВС надійшла заява ОСОБА_2 з повідомленням про уточнені банківські реквізити для повернення йому коштів, сплачених на прилюдних торгах за вищевказану квартиру.

21.01.2014р. державним виконавцем першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції винесено розпорядження про повернення грошових коштів у сумі 250 496,75 грн. ОСОБА_2 Кошти були повернені позивачу 07.05.2014р.

Як видно з уточненої позовної заяви ОСОБА_2, посилаючись на неправомірність дій державного виконавця при підготовки та проведення прилюдних торгів, які призвели до визнання прилюдних торгів з реалізації та придбання ним вищевказаної квартири недійсними, за яку він сплатив 250 496,42 грн. та несвоєчасним поверненням цих коштів, він з підстав, передбачених ст. ст. 1166, 1167, 1173, 625 ЦК України та ст. ст. 11, 87 Закону України «Про виконавче провадження» просив стягнути з відповідачів завдану йому державним виконавцем майнову шкоду у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, та моральну шкоду на суму 45 000 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної ,а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно до ст. 11 Закона України «Про державну виконавчу службу», - шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 87 Закона України «Про виконавче провадження», - збитки, завдані державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час проведення виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, встановленому законом.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відповідно до вимог ч.1ст. 1173 ЦК України, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 22 ЦК України особа якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, відповідно до частини другої вищевказаної статті, є:1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Частина третя наведеної статті передбачено, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Верховний Суд України в «Аналізі практики застосування ст. 625 ЦК України в цивільному судочинстві» зазначив, що враховуючи зазначену неоднакову судову практику під час вирішення питання застосування положень ст. 625 ЦК до правовідносин, які виникають у звязку із заподіянням шкоди, слід зважати на таке.

Статтею 625 ЦК регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5 ст. 11 ЦК, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК у разі наявності між сторонами деліктних, а не договірних зобовязань. Крім того, з рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, так як вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в ст. 11 ЦК, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність.

Слід також зазначити, що відшкодування шкоди це відповідальність, а не боргове (грошове) зобовязання, на шкоду не повинні нараховуватись проценти за користування чужими грошовими коштами, що теж є відповідальністю. Отже, нарахування процентів на суму шкоди є фактично подвійною мірою відповідальності (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 р. № 10-74/0/4-13).

Таким чином, дія ч. 2 ст. 625 ЦК не поширюється на правовідносини, що виникають у звязку із завданням шкоди.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).

Беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Отже підстав для визнання, що унаслідок неправомірних дій державного виконавця при підготовки та проведенні прилюдних торгів, та і при поверненні коштів, ОСОБА_2 за правилами ст. 625 ЦК України була завдана майнова шкода у вигляді індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, немає, оскільки на правовідносини сторін, що виникли між сторонами по цій справі, положення ст. 625 ЦК України не застосовуються.

Позивач у відповідності до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надав суду будь-які докази яки б з достовірністю доводили те, що під час підготовки та проведення прилюдних торгів внаслідок неправомірних дій та з вини державного виконавця позивачу була завдана майнова шкода, що передбачена ст. ст. 1166, 1192 ЦК України.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції вищевикладене не прийняв до уваги та безпідставно дійшов висновку про те, що позивачу була завдана майнова шкода на суму 18 785 грн. 72 коп. у вигляді індексу інфляції за час прострочення (повернення грошей) та три проценти річних від простроченої суми.

З урахуванням викладеного, рішення суду у цій частині на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

У той же час, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про стягнення моральної шкоди судом вирішені у відповідності до закону.

Так, за положеннями ст. 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, відповідно до частини другою, полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частина третя встановлює, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду, згідно ст. 1167 ЦК України, зазначені у частинах першою та другою вищенаведеної статті. Так моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у даному випадку згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11.03.2013 р. по справі № 1522/8397/2012 р., яке часткове скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 23.10.2013 р. (провадження № 22-ц/785/3817/13), вина держави в особі державного виконавця першого Київського В ДВС Одеського міського управління юстиції та полягає у неправомірних діях державного - неодноразових порушеннях Закону України «Про виконавче провадження», які призвели до скасування акту та визнання прилюдних торгів недійсними), і як наслідок: позбавлення позивача права власності на придбану квартиру та користування його коштами на суму 250 496, 72 грн. більш ніж два роки, ОСОБА_2 була заподіяна моральна шкода, яка судом з урахуванням вимог розумності та справедливості правильно визначено у сумі 1000 грн..

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316 - 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Апеляційні скарги першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2014 року в частині стягнення на користь ОСОБА_2 з першого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції за рахунок коштів державного бюджету матеріальної шкоди у розмірі 18 795 (вісімнадцять тисяч сімсот девяносто пят ) грн.. 72 коп. скасувати.

У задоволенні позову в зазначеній частині ОСОБА_2 відмовити.

У решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

ОСОБА_6

ОСОБА_7