Справа № 161/4370/16-ц
Провадження № 2/161/2157/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Олексюка А.В.

при секретарі Педич Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариствао комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 31.10.2006 року укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредитну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1700,00 доларів США. Згідно з умовами договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним.

При порушенні позичальником зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2 % на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості

Однак, відповідач належним чином не виконала взяті на себе зобовязання за договором. Станом на 29.02.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 3000,04 доларів США.

На підставі наведеного, просить суд, стягнути з відповідача в користь позивача заборгованість по відсотках за договором б/н від 31.102006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року у розмірі 2192,03 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.02.2016 року складає 59294,41 грн.

Крім того, просить суд стягнути з відповідача в його користь понесені судові витрати по справі.

Представник позивача в судове засідання не зявився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами справи. Просив суд позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилась, проте подала письмові заперечення. Просила суд відмовити в задоволенні позову у звязку із спливом строків позовної давності

Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності осіб, які не з'явились за наявними матеріалами справи.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

31.10.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредитну картку зі строком дії до 10/09, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 1700,00 доларів США. Згідно з умовами договору позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та строки, визначені тарифами та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлена відповідальність за порушення строку повернення кредиту та процентів за користування ним(а.с. 8-14).

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу (далі ЦК) України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Уразі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики.

У відповідності до п. 3.13. Умов і правил надання банківських послуг у випадку, які є невідємною частиною укладеного між сторонами договору, якщо по закінченні строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку владу, вклад автоматично рахується продовженим ще на один строк, вказаний в п. 1 даної угоди. Строк вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому відрахування нового строку вкладу начинається з дня, наступного за датою закінчення попереднього строку вкладу.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на такий же строк.

Пунктом 3.1.1 Правил користування платіжною карткою передбачено, що строк дії картки вказаний на лицевій стороні картки (місяць і рік), картка дійсна до останнього календарного дня вказаного місяця.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що внаслідок неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань станом на 29.02.2016 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 3000,04 доларів США. За період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року позивачем нараховано відсотки на прострочену заборгованість наступним чином: від загального розміру заборгованості за відсотками на дату 29.02.2016 року віднято розмір заборгованості за відсотками, які були нараховані до 28.02.2013 року, що становить 2192,03 доларів США, що за курсом 27,05 відповідно до службового розпорядження НБУ від 29.02.2016 року складає 59294,41 грн. (а.с. 5, 6).

Також, з розрахунку заборгованості станом на 31.07.2014 року вбачається, що останнє погашення відсотків по кредиту відповідачем мало місце 01.04.2009 року, після чого жодних платежів остання не здійснювала (а.с. ).

Крім того, 07.09.2009 року ОСОБА_1 зверталась до ПАТ КБ «ПриватБанк» із письмовою заявою про припинення дії вищевказаного кредитного договору (а.с. ).

Відповідно до ст.256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України), однак, згідно з ч.1 ст.258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, позовна давність в один рік застосовується, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) ( п.1 ч.2 ст.258 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг користування платіжною карткою, які є складовою вищевказаного кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 зазначеного Кодексу), а не закінченням строку дії договору.

У позивача право на позов про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.10.2006 року виникло з моменту закінчення дії цього договору, тобто закінчення дії картки з 31 жовтня 2009 року. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по відсотках, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року - 04.04.2016 року.

В судовому засіданні представником позивача не представлено доказів переривання перебігу позовної давності, тому, на думку суду, ПАТ КБ «Приватбанк» пропустило строки звернення до суду, за захистом свого порушеного права.

При цьому суд враховує, що при зверненні ПАТ КБ «Приватбанк» 06.10.2014 року до суду з позовом до ОСОБА_1 не мало місця переривання строків позовної давності, оскільки даний позов був поданий поза межами трьохрічного строку позовної давності.

Згідно ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Враховуючи, що строк позовної давності щодо вимоги за кредитним договором б/н від 31.10.2006 року сплинув, суд приходить до висновку що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 264, 267, 509, 510, 526, 1050, 1054, 1055 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Публічного акціонерного товариствао комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Луцького міськрайонного суду ОСОБА_2