Справа № 592/2256/16-ц
Провадження №2/592/1039/16
УХВАЛА

(про залишення заяви без руху)

15 березня 2016 року м.Суми

Суддя Ковпаківського районного суду м. Суми Князєв В.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійним договору поруки від 23.01.2007 р. за №892037,-

Встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом і просить суд: визнати недійсним договір поруки від 23.01.2007 р. №892037, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

Стаття 119 ЦПК України,- містить вимоги щодо форми і змісту позовної заяви. Позовна заява повинна містити зміст позовних вимог, ціну позову щодо вимог майнового характеру; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину.

За приписом ч.5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

В п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір складає 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 551 грн. 20 коп.

Як розяснено в п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р.,- у справах про визнання правочину недійсним без застосування наслідків недійсності судовий збір сплачується як із немайнового спору. У справах про застосування наслідків недійсного (нікчемного) правочину судовий збір сплачується залежно від вартості відшукуваного майна, щодо якого заявляються вимоги. У справах про визнання правочину недійсним із застосуванням наслідків недійсності судовий збір сплачується відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК (1618-15) за загальною сумою всіх вимог.

Позовна заява містить позовну вимогу, проте в порушення вищевказаних норм до позовної заяви не додано документу, що підтверджує сплату судового збору в розмірах, встановлених Законом України «Про судовий збір». Спеціальним законом, який регулює питання сплати судового збору, а саме статтею 5 Закону України «Про судовий збір» зі змінами від 01.09.2015 р. відсутня підстава щодо звільнення від сплати судового збору споживачів за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав, що діяла в попередній редакції Закону. Тобто Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» від 22.05.2015 р. № 484-VІІІ споживачі позбавлені відповідних пільг.

Разом з тим, в позовній заяві позивач посилається на положення ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вирішуючи питання колізії норм щодо сплати судового збору в справах про захист прав споживачів, зокрема ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та положень Закону України «Про судовий збір», суд керується тим, що саме Законом України «Про судовий збір», як спеціальним законом, визначаються правові засади справляння судового збору та звільнення від сплати судового збору.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством. Частиною 2 цієї ж статті визначено випадки, коли судовий збір не справляється, а ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлює перелік категорій осіб, які звільняються від сплати судового збору. Зазначені переліки є вичерпними і розширеному тлумаченню не підлягають. Крім того, що Закон України «Про судовий збір» є спеціальним правовим актом, що регулює питання оплати судового збору, то цей закон є ще й таким, що прийнятий у часі пізніше, порівняно із нормою ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому підлягають застосуванню норми Закону України «Про судовий збір».

Також слід зазначити, що застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики, процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору цей закон не може застосовуватись, а застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

З наведеного вбачається, що не можна ототожнювати договірні правовідносини, які виникають із реалізації особою своїх прав як споживача і безпосередньо прав особи як споживача при реалізації нею даного свого права.

Також суду є не зрозумілим, який договір поруки просить позивач визнати недійсним, так як в матеріалах справи відсутній договір поруки за №892037 від 23.01.2007 р.

Таким чином, позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст. 119 ЦПК України, і підлягає залишенню без руху, з наданням строку для усунення недоліків, як то передбачено ст. 121 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір», суд, -

Постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 залишити без руху, надавши позивачеві строк, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання заявником ухвали, усунути вказані недоліки і розяснити, що в іншому випадку заява буде вважатися неподаною.

Про прийняте рішення повідомити заявника, виславши йому копію ухвали для відома і виконання.

Суддя В.Б. Князєв