АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/2813/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2359/16Головуючий у 1-й інстанції Куцин В. М. Доповідач ап. інст. Корнієнко В. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Корнієнка В.І.,

Суддів: Триголова В.М., Омельченко Л.М.,

При секретарі: Діхтяр Т.М.

За участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засідання в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп"

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року

у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп", ОСОБА_8 про стягнення матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" на користь ОСОБА_2 1514 грн. 95 коп. - в рахунок відшкодування моральної шкоди за шкоду, завдану ушкодженням здоров?я, шкоду заподіяну смертю потерпілого з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, 43 грн. 07 коп. - 3% річних від простроченої суми, 22297 грн. 10 коп. - пені за прострочення виплати страхового відшкодування на підставі полісу № АС/817309 від 17 березня 2014 року, всього 23855 гривень 12 копійок.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" на користь держави - 767 гривень 34 копійки пропорційно до задоволених позовних вимог, судовий збір, від сплати якого був звільнений позивач при зверненні до суду.

З рішенням суду не погодився відповідач ПП «Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" та подав на нього апеляційну скаргу, у якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Скаржник вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, та таким, що ухвалено внаслідок невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, із порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Вмотивовуючи доводи апеляційної скарги вказував на те, що ОСОБА_2 у заяві від 03 грудня 2014 року не ставила вимоги щодо відшкодування їй витрат на лікування, у зв?язку з чим строк виплати не пропущений. Також вказував на відсутність підстав для застосування норм ст. 625 ЦК України при врегулюванні спірних правовідносин.

.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга не підлягає до задоволення, за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції вірно виходив з наступних обставин.

Із матеріалів справи судом встановлено, що вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 23 червня 2014 року Середа В,П. визнаний винним у скоєнні злочину передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій та власник автомобіля «ВАЗ-2101», днз НОМЕР_2, ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, від яких помер, що підтверджується довідкою про причину смерті, свідоцтвом про смерть та свідоцтвом про реєстрацію ТЗ НОМЕР_1 (а.с.12,13), а автомобіль «ВАЗ-2101», днз НОМЕР_2, який є спільним майном, подружжям загиблого ОСОБА_9 та позивача ОСОБА_2отримав механічні пошкоджень і є не придатним для подальшого використання (фактично знищений).

Окрім цього, пасажир цього транспортного засобу позивач ОСОБА_10, дружина померлого відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу (а.с.15), отримала тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. 15 жовтня 2014 року рішенням Миргородської міжрайонної МСЕК потерпілій ОСОБА_2 встановлено другу групу інвалідності згідно довідки до акту огляду МСЕК серії 10ААА №194960 (а.с.16,22).

Також встановлено, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_8 на момент ДТП була застрахована ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» за полісом № АС/8173109, яким забезпеченим транспортним засобом визначено автомобіль «Daewoo Lanos», днз НОМЕР_3.. Даним страховим полісом посвідчено укладення договору обов?язкового страхування цивільно-правової власників наземних транспортних засобів між власником вищезазначеного транспортного засобу з вказаним Страховиком на умовах, встановлених спеціальним Законом України «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 01 липня 2004 року № 1961-ІV (а.с.127).

Далі, судом встановлені наступні обставини.

03 грудня 2014 року позивач ОСОБА_2 звернулася разом з іншими постраждалими до відповідача з заявою про виплату страхових виплат (а.с.131).

В свою чергу, відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, вказавши на отримання позивачем витрат на лікування в розмірі 24644грн. 20 коп.(а.с.29).

Після звернення до суду 23 березня 2016 року Страховиком, відповідачем у справі, було здійснено виплату ОСОБА_2 21924,00 грн. у рахунок відшкодування шкоди, пов?язаної із стійкою втратою нею працездатності на підставі п. 26.2 ст. 26 Закону України № 1961-IV та 1096,20 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров?ю на підставі ст. 26-1 Закону України № 1961-IV з урахуванням розміру страхового відшкодування за стійку втрату працездатності.

21 квітня 2016 року відповідачем було здійснено виплату ОСОБА_2 - 14616,00 грн. на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого ОСОБА_9 (за втрату годувальника) на підставі п. 27.2 ст. 27 Закону України № 1961-IV; 3654,00 грн. моральної шкоди, заподіяної смертю чоловіка - ОСОБА_9 на підставі п. 27.3 ст. 27 Закону України № 1961-IV та 19 квітня 2016 року - 136,01 грн. на відшкодування моральної шкоди за ушкодження здоров?я у порядку ст. 26-1 Закону України № 1961-IV.

Вирішуючи питання щодо розміру страхових виплат та моральної шкоди, місцевий суд правомірно виходив з наступного.

Згідно вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України № 1961-ІV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров?ю, майну третьої особи».

Згідно ст. 23 цього Закону шкодою, заподіяною життю та здоров?ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є:

-шкода, повязана з лікуванням потерпілого;

-шкода, повязана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

-шкода, повязана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

-моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

-шкода, повязана із смертю потерпілого».

Згідно ст. 26-1 цього Закону «Страховиком… відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю».

З огляду на це, вірним є висновок з приводу того, що до розрахунку розміру страхового відшкодування моральної шкоди за шкоду, заподіяну здоров?ю ОСОБА_2, має прийматися саме загальний розмір страхового відшкодування, що підлягав до виплати за шкоду, тобто - 46568,20 грн., а не лише 21924,00 грн. страхового відшкодування шкоди, пов?язаної із стійкою втратою працездатності.

Встановивши наявність прострочення здійснення страховиком страхових виплат, а саме: часткової виплати страхового відшкодування, моральної шкоди, керуючись нормами ст. 992 ЦК України, приписів п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування» від 07 березня 1196 року № 85/96-ВР та положень п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-IV, місцевий суд вірно дійшов висновку по наявність підстав для стягнення пені.

Наведені у рішенні суду першої інстанції розрахунки загального її розміру не спростовані скаржником.

Доводи ПАТ «Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" з приводу того, що ОСОБА_2 подавши заяву 03 рудня 2014 року не ставила вимогу про відшкодування їй витрат на лікування не підтверджуються даними, що містяться у матеріалах справи, а саме: копії заяви на виплату ( а.с. 131 Т-1), у якій, у третьому пункті розділу, що стосується змісту майнової вимоги вказано - «лікування на протязі місяця потерпілої».

Застосування судом норм ст. 625 ЦК України також є обґрунтованим, виходячи з наступного.

У зв?язку з неправомірною відмовою у виплаті страхового відшкодування, а виходячи з цього - наявності певного терміну прострочення відповідачем виплати на користь позивачів страхового відшкодування, за позовом передбачалося стягнення з відповідача сум страхового відшкодування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми, відповідно ч. 2 ст. 625 ЦК України та роз?яснень п. 21 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», а також пені, передбаченої п. 36.5 ст. 36 Закону України № 1961-ІV та відповідно ст. 611, ч. 1 ст. 625, ст. 992 ЦК України.

Відповідно до роз?яснень Верховного Суду України («Судова практика розгляду цивільних справ, що виникають з договорів страхування», розділ «Спори щодо здійснення страхових виплат третім особам, на користь яких укладено договір страхування») «договір страхування надає третій особі право вимагати від страховика здійснити страхову виплату на свою користь, тобто наділяє вигодонабувача правами страхувальника, але не покладає на нього обов?язків останнього».

Відповідно до роз?яснень п. 21 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов?язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України)».

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правомірності висновків суду першої інстанції, виходячи з вищенаведеного.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їх належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Княжа Вієнна Іншуранс груп" - відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ В.І. Корнієнко

Судді: /підпис/ В.М. Триголов /підпис/ Л.М. Омельченко

З оригіналом згідно: Суддя апеляційного суду

Полтавської області _______ В.І. Корнієнко