НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/3798/14
№ 2/183/62/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря Макаренко А.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

відповідача ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна,

в с т а н о в и в :

03 червня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння. (а.с.2).

22 вересня 2014 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, витребування майна з чужого незаконного володіння. (а.с.24).

23 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на 1/2 частину автомобіля, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна. (а.с. 110)

13 квітня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом в остаточній редакції до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна. (а.с.170)

В обґрунтування вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що в період з 19 січня 2004 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_6.

У 2007 році, перебуваючи в шлюбі, за спільні кошти, значну частину яких подарували на весілля її батьки, вона та її чоловік придбали автомобіль «Ford Tranzit», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, право власності на який було зареєстровано на власника ОСОБА_6, автомобіль зареєстровано 19 вересня 2007 року в РЕВ 6 МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, державний номерний знак АЕ 3536 BE.

У відповідності до ст. 60 СК України, майно набуте подружжям за період шлюбу є обєктом їх спільної сумісної власності.

ОСОБА_1 в заяві зазначила, що з грудня 2009 року вона та чоловік стали проживати окремо, автомобілем користувався ОСОБА_6, вона не цікавилася місцезнаходженням транспортного засобу.

27 липня 2013 року помер її чоловік - ОСОБА_6.

У вересні 2013 року відповідач ОСОБА_3 повідомив її, що в лютому 2011 року ОСОБА_6 продав йому автомобіль, та в звязку з його смертю, вона, як дружина померлого, повинна надати письмову згоду для перереєстрації автомобіля.

Позивач зазначила, що вона запропонувала ОСОБА_3 повернути їй автомобіль, але відповідач відмовився повернути транспортний засіб та продовжував користуватися ним.

ОСОБА_1 в заяві посилалася на те, що у відповідності до приписів ст.ст. 63,65 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, та розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Відповідно до вимог частини 3 статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

До теперішнього часу право власності на спірний автомобіль зареєстроване за ОСОБА_6, в той же час, встановлено, що згідно до інформації з Єдиного реєстру довіреностей, 01 березня 2011 року приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_7 (АДРЕСА_1) була посвідчена довіреність із строком дії три роки, зареєстрована у peєстрі нотаріальних дій за № 277, від імені ОСОБА_6 про право розпорядження автомобілем ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Позивач посилалася також на те, що строк дії довіреності сплив 27 липня 2013 року, в звязку зі смертю чоловіка, тобто, особи, що надала довіреність.

Згідно приписів ч. 3 ст. 248 ЦК України, у разі припинення представництва за довіреністю, представник повинен негайно повернути довіреність.

Таким чином, з 27 липня 2013 року відповідачі володіють, користуються та розпоряджаються спірним транспортним засобом без будь-якої правової підстави, оскільки відповідно до вимог п.1, 6 частини 1 статті 248 ЦК України, представництво а довіреністю припиняється у разі закінчення строку довіреності, а також, смерті особи, яка видала довіреність.

Позивач зазначила, що вона звернулася до чергової частини Новомосковського ГУМВС України в Дніпропетровській області з проханням встановити місцезнаходження автомобіля. Згідно висновку № 185 оперуповноваженого сектору КР Новомосковського MB ГУМВС України старшого лейтенанта капітана міліції ОСОБА_8 від 11.03.2015року, місцезнаходження автомобіля Ford Tranzit д/з АЕ3536 BE проведеними заходами встановити не виявилось можливим, в той же час, встановлено, що подружжя ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 протягом тривалого часу використовують автомобіль у підприємницькій діяльності, зокрема, до осені 2014 року відповідачами з автомобіля здійснювався продаж овочів та фруктів на Центральному ринку м. Новомосковська, значений факт був також підтверджується фотографіями, які зроблені нею та підтверджують знаходження автомобілю на території Центрального ринку м. Новомосковська, та ведення з нього відповідачами продажу овочів та фруктів.

ОСОБА_1 зазначила в заяві, що відповідачі розукомплектували автомобіль.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Частиною 2 ст. 1213 ЦК України передбачено, що в разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість.

Позивач зазначила, що вона є спадкоємцем ОСОБА_6, померлого 27 липня 2013 року, нею отримане свідоцтво про право на спадщину за законом.

Оскільки, відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на отримання майна або відшкодування його вартості у разі неможливості повернення його в натурі від особи яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави, передбачене частиною 1 статті 1212 та частиною 2 статті 1213 ЦК України, переходить до спадкоємців власника.

ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачами без достатньої правової підстави набуто і утримується автомобіль, право власності на 1/2 частину якого належить їй, як дружині на праві спільної сумісної власності, а 1/2 частина належить їй як спадкоємцю.

Ринкова вартість автомобіля визначена нею шляхом вивчення оголошень про продаж аналогічних автомобілів на сайті ittp://auto.ria.com/, i становить 11680, 00 доларів США, що станом на 13.04.2016 року за курсом НБУ (2555.3147 грн. за 100 доларів США) становить відповідно 298460 грн. 70 коп.

Оскільки на даний час автомобіль розкомплектовано і невідоме місцезнаходження його складових частин, вона вважає, що повернення спірного майна в натурі є неможливим, відповідачі повинні відшкодувати їй як співвласниці майна - 50% вартості безпідставно набутого майна автомобіля в сумі 149 230,35 грн. та як спадкоємцю ОСОБА_6 - 50% вартості безпідставно набутого майна в сумі 149 230,35 грн., а всього 298 460,70 грн.

В звязку з наведеним, в позовній заяві ОСОБА_1 просила суд:

-визнати за нею право власності на 1/2 частину маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя;

-визнати за нею право власності на 1/2 частину маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 27 липня 2013 року;

-стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на її користь вартість безпідставно набутого майна - маловантажного автомобілю Ford Tranzit, шасі № WFOLXXGBFLYY52498, випуску 2000 року, державні номери АЕ 3536 BE, яка складається з вартості 1/2 частини об'єкта спільної сумісної власності подружжя і становить суму 149 230, 35 грн. та вартості 1/2 частини майна, що належить їй на праві спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 27 липня 2013 року в сумі - 149 230, 35 грн., а всього 298 460 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, посилалися на підстави звернення до суду, викладені в заяві, просили суд задовольнити вимоги.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що його дружина займалася підприємницькою діяльністю, торгувала овочами та фруктами на території ринку м. Новомосковська, він допомагав дружині, також, у них працював ОСОБА_4, який допомагав в торгівлі. Особисто він був знайомий з ОСОБА_1. А.В. на протязі десяти років, останній також займався торгівлею. 01 березня 2011 року він купив у ОСОБА_6 за 8 600 доларів США автомобіль Ford Tranzit, але договір купівлі-продажу не оформлявся, ОСОБА_6 надав довіреність на право розпоряджатися транспортним засобом на його імя та на імя ОСОБА_4 Автомобіль планувалося використовувати в торгівлі, і щоб ОСОБА_4 міг керувати ним, довіреність була оформлена і на його імя. Через деякий час він вирішив переоформити автомобіль на себе, але виявилося, що на автомобіль накладено 4 арешти. З цього приводу він зустрічався з ОСОБА_6, останній обіцяв вирішити проблеми, але арешти так і не були зняті. До нього неодноразово зверталися різні люди з питанням про автомобіль ОСОБА_6, та де він сам знаходиться, оскільки ОСОБА_6 був винен їм гроші. Наприкінці 2012 року або початку 2013 року, точну дату він не памятає, він зустрів ОСОБА_6 та вони домовилися, що ОСОБА_6 забирає автомобіль, оскільки він арештований та повертає 6 500 доларів США. ОСОБА_6 забрав автомобіль, одразу віддав 500 доларів США, а решту не повернув. Позивач ОСОБА_1 з 2011 року знала про купівлю-продаж автомобіля, оскільки через два дні після купівлі авто телефонувала йому та просила віддати з автомобіля документи на квартиру, які знаходилися в салоні. В наступному, ОСОБА_1 приходила до нього додому на вул. Дзержинського № 34 м. Новомосковськ, де забрала документи, бачила, що автомобіль знаходиться у дворі будинку, під час зустрічей задавала запитання, за яку суму був придбаний автомобіль.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог, будучі допитаним в якості свідка пояснив, що допомагав дружині ОСОБА_3, яка здійснювала торгівлю овочами та фруктами на території ринку м. Новомосковська. ОСОБА_1 знає приблизно з 2006 року, вона приходила та покупала товари в них на ринку. Приблизно у 2011 році він, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 поїхали в м. Дніпропетровськ за автомобілем. Йому не відомо, чому автомобіль перебував в м. Дніпропетровську, із слів йому відомо, що ОСОБА_3 купив автомобіль - мікроавтобус «Ford Tranzit» у ОСОБА_6, також він бачив, що ОСОБА_3 віддавав гроші за авто. ОСОБА_6 оформив у нотаріуса довіреність на право керування автомобілем ОСОБА_3, він також був зазначений в довіреності, для того, щоб їздити за товаром. Автомобіль стояв у дворі будинку ОСОБА_3 на вул. Дзержинського № 34 м. Новомосковськ. ОСОБА_1 знала про купівлю автомобіля, оскільки вони з ОСОБА_3 приїздили до її будинку по вул. Комсомольська м. Новомосковськ, ОСОБА_1 просила передати документи на квартиру, які були в салоні автомобіля. Він з 2011 року працював на автомобілі «Ford Tranzit», а в 2012 2013 роках ОСОБА_3 дав йому для роботи автомобіль «Газель», куди подівся «Ford Tranzit», йому не відомо.

Представник відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, посилався на те, що ОСОБА_4 був зазначений в довіреності тільки з метою можливості керування автомобілем, оскільки здійснював допомоги в торгівлі дружині ОСОБА_3 Крім того, ОСОБА_3 повернув автомобіль ОСОБА_6, який на протязі декілька років неодноразово надавав довіреності на спірний автомобіль іншим особам, позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що автомобіль був знищений відповідачами, в звязку з чим, просила суд відмовити в задоволенні вимог позивача.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 січня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Новомосковського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_10, після реєстрації шлюбу ОСОБА_10 присвоєне прізвище Яшна. (а.с.7).

Судом встановлено, що згідно з компютерною базою даних АІС «Дніпро ДАІ» та «НАІС ДДАІ» ОСОБА_6 є власником автомобіля «Ford Tranzit», 2000 року випуску, тип ТЗ вантажний, фургон малотоннажний В, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, автомобіль зареєстровано 19 вересня 2007 року в РЕВ 6 МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, державний номерний знак АЕ 3536 BE. (а.с. 12.)

Згідно зазначеної довідки, автомобіль «Ford Tranzit» засіб було зареєстровано на підставі довідки-рахунку з комісійного магазину, довідка-рахунок № ЄГП250531 від 30.11.2006 року. (а.с. 12).

Оскільки автомобіль був придбаний 30.11.2006 року, суд застосовує законодавство України, яке діяло на зазначений період часу.

Так, у відповідності до п. 1.1. Правил роздрібної торгівлі транспортними засобами і номерними агрегатами, затвердженими Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України від 31 липня 2002 року N 228, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 20 серпня 2002 р. за № 681/6969 (надалі а текстом Правила), ці Правила регламентують основні вимоги щодо організації роздрібної торгівлі автомобілями, автобусами, мотоциклами всіх типів, марок і моделей, причепами, напівпричепами та мотоколясками, іншими транспортними засобами (далі - транспортні засоби) вітчизняного та іноземного виробництва і номерними агрегатами до них (двигуни, шасі, кузови, рами) як новими, що не були в експлуатації та не були зареєстровані в органах ДАІ, так і такими, які були в експлуатації (комісійна торгівля), а також скупленими транспортними засобами і номерними агрегатами.

У відповідності до п. 3.1. Комісійна торгівля транспортними засобами і номерними агрегатами здійснюється на підставі договору комісії між суб'єктом господарювання, який приймає товар на комісію (далі - комісіонер), і громадянином, підприємством (організацією, установою), які здають товар на комісію (далі - комітент). За договором комісії комітент доручає продаж товару комісіонеру за визначену винагороду.

Пунктом 19 Правил передбачено, що на продані транспортні засоби комісіонер повинен видати споживачу акт технічного стану та оцінки транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), гарантійний талон (сервісну книжку) при наявності, довідку-рахунок, розрахунковий документ, який засвідчує факт купівлі.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 придбав автомобіль на підставі договору купівлі-продажу з комісійного магазину.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності.

В звязку з наведеним. суд приходить до висновку, що автомобіль «Ford Tranzit», 2000 року випуску, державний номерний знак АЕ 3536 BE був спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_6 та ОСОБА_1.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 помер 27 липня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.6)

Згідно до спадкової справи, заведеної Новомосковською державною нотаріальною конторою, з заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_6, померлого 27 липня 2013 року, звернулася дружина ОСОБА_1, інших спадкоємців судом не встановлено. (а.с.159,161).

Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 в заяві просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину автомобіля Ford Tranzit, як об'єкта спільної сумісної власності подружжя, та на 1/2 частину автомобіля в порядку спадкування після смерті чоловіка ОСОБА_6, померлого 27 липня 2013 року.

У відповідності до ст. 70 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

В той же час, у відповідності до Закону України «Про нотаріат», саме нотаріуси мають повноваження щодо оформлення спадкових прав.

Так, у відповідності до п.3; п.4 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: 3) видають свідоцтва про право на спадщину; 4) видають свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя.

Зазначені дії нотаріусів передбачені і Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5.

Тільки в разі відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та/або свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, в разі спору, спадкоємець може звернутися до суду за захистом своїх прав.

У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Незважаючи на вищенаведені приписи законодавства України, позивачем ОСОБА_1 суду не надано доказів того, що нотаріусом розглянуто її заяву щодо оформлення свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка та свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя в наслідок смерті її чоловіка, суд вважає, що позов про визнання права власності на транспортний засіб предявлений до неналежних відповідачів, в звязку з чим, суд не вбачає наявності спору, вимоги про визнання права власності на автомобіль позивачем заявлені передчасно в звязку з чим, в задоволенні зазначеної частини позовних вимог належить відмовити.

Стосовно позовних вимог в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно вимог ст. 244 ЦК України, представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. 3. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року ОСОБА_6 оформив довіреність, яка посвідчена приватним нотаріусом Новомосковського міського нотаріального округу ОСОБА_7, відповідно до якої, на виконання усного договору доручення, уповноважив ОСОБА_4 та ОСОБА_3 користуватися та розпоряджатися від його імені автомобілем «Ford Tranzit», 2000 року випуску, шасі (кузов, рама) № WFOLXXGBFLYY52498, державний номерний знак АЕ 3536 BE, довіреність видана на строк до 01 березня 2014 року. Довіреність містить застереження щодо перебування ОСОБА_6 в шлюбі з ОСОБА_1. (а.с.201).

Пунктом 6 ч.1 ст. 248 ЦК України встановлено, що представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності. У разі смерті особи, яка видала довіреність, представник зберігає свої повноваження за довіреністю для ведення невідкладних справ або таких дій, невиконання яких може привести до виникнення збитків.

Оскільки ОСОБА_6, як довіритель, помер 27 липня 2013 року, представництво його інтересів ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за довіреністю припинена з 27 липня 2013 року.

У відповідності до ст. 1212 ЦК України, 1. Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана звернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. 2. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно вимог ст. 1213 ЦК України, 1. Набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. 2. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Таким чином, набувач зобов'язаний повернути власнику безпідставно набуте майно в натурі, а у разі неможливості повернути зазначене майно відшкодувати його вартість.

Як зазначалося вище, ОСОБА_1 передчасно звернулася до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль, нею не надано суду доказів того, що автомобіль «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE належить їй на праві власності.

Крім того, майно неможливо повернути в натурі в разі його знищення, або такого пошкодження, яке виключає відновлення речі.

Позивач ОСОБА_1 в заяві посилалася на те, що автомобіль був розукомплектований відповідачами, в той же час, поняття знищення майна та розукомплектація майна не є тотожними поняттями.

Згідно коментарів до ст. 194 КК України (умисне знищення або пошкодження майна), знищення майна - це доведення майна до повної непридатності щодо його цільового призначення. Внаслідок знищення майно перестає існувати або повністю втрачає свою цінність.

Згідно коментарів до ст. 682 ЦК України (комплектність товару) під комплектністю товару слід розуміти сукупність деталей, вузлів, окремих складових частин товару (коплектуючих виробів), які утворюють єдине ціле, що використовується за загальним призначенням. Поняття комплектності застосовується до таких технічно складних виробів, як обладнання, машини, прилади, техніки.

В звязку з наведеним вище, розукомплектація це пошкодження, зняття, знищення частин речі (вузлів, окремих складових частин товару (коплектуючих виробів), деталей, механізмів, пристроїв, тощо), в той же час, розукомплектовану річ, (в даному випадку автомобіль), можливо доукомплектувати тобто, долучити деталі, механізми, які необхідні для відновлення цільового призначення речі.

Таким чином, при знищенні речі неможливо відновити її до стану, який дозволяє використовувати зазначену річ за цільовим призначенням, в звязку з чим, власник речі може вимагати від особи, яка безпідставно нею заволоділа відшкодування його вартості, а при розукомплектації річ можливо відновити, в звязку з чим, власник має право вимагати повернення речі в натурі, та відшкодування витрат на відновлення цільового призначення речі.

Суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_1 не надала суду доказів того, що автомобіль неможливо повернути в натурі, тобто, знищено.

Довідка Наркологічного центру «Відродження», відповідно до якої 12.10.2011 року ОСОБА_6 проходив лікування від алкогольної залежності, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля. (а.с.8)

Встановлено, що 23.03.2012 року дільничним інспектором Новомосковського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 від 23.03.2012 року. Згідно постанови, ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, приводить незнайомих чоловіків в квартиру. За адресою: АДРЕСА_2, погрожує фізичною розправою дружині ОСОБА_1 (а.с.10)

26.03.2012 року дільничним інспектором Новомосковського міського відділу ГУМВС України в Дніпропетровській області було відмовлено в порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_1 від 26.03.2012 року. Згідно постанови, ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, перебуваючи у стані алкогольного спяніння виносить речі, вчиняє сварки, погрожує фізичною розправою дружині ОСОБА_1 (а.с.9)

Згідно висновку Новомосковського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 05.03.2015 року, за результатами звернення ОСОБА_1 (ЖЕО № 1943 від 20.02.2015 року, встановлено, що 20.02.2015 року до чергової частини Новомосковського MB ГУМВС України в Дніпропетровській області, звернулася ОСОБА_1, яка просила встановити місцезнаходження автомобіля марки «Форд Транзит», д/з АЕ 3536 BE.

При опитуванні гр. ОСОБА_1 пояснила, що з 19.01.2004 року по 27.07.2013 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_6, останній 27.07.2013 року помер. В період часу з грудня 2009 року ОСОБА_1 разом зі спільною дитиною з гр.. ОСОБА_6 мешкали окремо. В 2007 році подружжям було придбано автомобіль марки «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE, яким керував чоловік.

В вересні 2013 року ОСОБА_1 зателефонував ОСОБА_3 та повідомив, що наприкінці лютого 2011 року ОСОБА_6 продав йому вищевказаний автомобіль за 8600 доларів США, але будь-яких документів, які б підтверджували договір купівлі-продажу автомобілю та документів, які підтверджують факт прийому-передачі грошей в нього не має, але в зв'язку з тим, що автомобіль фактично знаходиться в користуванні та він має технічний паспорт та автомобіль, ОСОБА_3 вимагав офіційно переоформити автомобіль на що ОСОБА_1 відмовилася.

В ході розгляду матеріалів і виїзду на місце, де за поясненням ОСОБА_1 мав знаходитися автомобіль, були опитані свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_11. З пояснень ОСОБА_9 було встановлено, ОСОБА_6 продав продав автомобіль «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE за довіреністю і ОСОБА_9 був присутній при передачі грошових коштів. ОСОБА_11 пояснив, що автомобіль знаходився на Центральному ринку м. Новомосковськ в період часу з весни 2014 року по осінь 2014 року і з нього здійснювалася торгівля овочами та продуктами.

Проведеними заходами встановити місцезнаходження автомобілю марки «Форд Транзит» д/з АЕ 3536 BE, а також встановити та опитати за даним фактом ОСОБА_3 не виявилося можливим. (а.с.55)

З наведених вище постанов та висновку Новомосковського МВ ГУМВС України неможливо зробити висновок про те, де знаходиться спірний автомобіль, в якому стані, зазначені документи не доводять факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля.

З фотографій, наданих позивачем, вбачається, що: зафіксовано, що відповідач ОСОБА_4 здійснює торгівлю овочами та фруктами (а.с.115), зафіксовано передню частину автомобіля «Форд», номерний знак НОМЕР_1 (а.с.116, 117)

На фотографії (а.с.117) у лівому верхньому куті зафіксований один з куполів Свято-Троїцького собору в м. Новомосковську, з розміщеними будівельними лісами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що не може повідомити, коли зроблені зазначені фотографії, але, вони підтверджують той факт, що автомобіль перебував у відповідачів в період до осені 2014 року.

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «Львів-Реставрація» від 06.06.2016 року, організація виконувала ремонтно-реставраційні роботи по Світо-Троцькому собору м. Новомосковськ Дніпропетровської області в період з 2013 року по 2015 рік.

З вищезазначених фотографій також неможливо зробити висновок, коли саме вони були зроблені, де зараз знаходиться спірний автомобіль, в якому стані, фотографії та довідка Публічного акціонерного товариства «Львів-Реставрація» не доводять факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля, крім того, не спростовують твердження відповідача ОСОБА_3 в тій частині, що наприкінці 2012 року або початку 2013 року він повернув автомобіль ОСОБА_6, та аналогічні посилання відповідача ОСОБА_4

Згідно звіту про оцінку майна, проведеного 21.05.2016 року оцінювачем Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_12 Плюс», оціночна вартість автомобіля «Форд Транзит», 2000 року випуску, державний номер АЕ 3536 BE, становить 284 494,50 грн. (а.с.221)

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що 1. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 2. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У відповідності до ст. 212 ЦПК України, 1. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно звіту про оцінку майна, в графі «використання звіту» зазначено, що звіт може бути використаний виключно з метою, яка в ньому вказана, звіт виконано для цілей оподаткування відповідно до статті 172 Податкового кодексу України. (а.с.222)

В графі «методичні підходи» звіту зазначено, що в даному звіті використано порівняльний підхід, згідно з вимогами Постанови Кабінету Міністрів України № 231 від 04 березня 2013 року «Деякі питання проведення оцінки для цілей оподаткування та нарахування і сплати інших обовязкових платежів, які справляються відповідно до законодавства»

Як зазначалося вище, спірний автомобіль виготовлений у 2000 році, його вартість, згідно до звіту становить 284 494,50 грн., в той же час, для порівняння в звіті наводяться автомобілі: «Форд Транзит» 2012 року випуску (тобто на 12 років «молодшого»), вартість якого становить 268 499 грн.; «Форд Транзит» 2012 року випуску, вартість якого становить 259 299 грн. (а.с.223-224).

В графі «основні етапи проведення оцінки» звіту зазначені етапи: дослідження ринку продажів об'єктів нерухомості, до якого відноситься об'єкт оцінки; збір ринкової інформації про продаж і пропозиції з продажу об'єктів нерухомості, які порівнюються з об'єктом оцінки за місцем розташування, об'ємно-планувальними та фізичними характеристиками; вибір одиниці порівняння (вартість 1мг об'єкта нерухомого майна, тощо (а.с. 222).

В звязку з тим, що оцінка спірного рухомого майна проведена не для цілей визначення вартості рухомого майна транспортного засобу, а для цілей оподаткування, порівняльний підхід в оцінці викликає сумніви в звязку з порівнянням транспортних засобів, які різняться роком виготовлення більш ніж на десять років, етапи проведення експертизи взагалі є незрозумілими, оскільки згідно зазначених етапів досліджується обєкт нерухомості, в той час, як оцінене рухоме майно автомобіль, суд приходить до переконання, що звіт про оцінку майна від 21.05.2016 року не може бути прийнятий як належний доказ вартості спірного транспортного засобу.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 є її дочкою, з відповідачами не знайома. Їй відомо, що у 2006 році чоловік її дочки ОСОБА_6 придбав автомобіль «Форд Транзит», вона особисто надавала грошові кошти на придбання транспортного засобу. З грудня 2009 року ОСОБА_6 та її дочка ОСОБА_1 не проживали разом, оскільки зять пив. Бачила, що з 2010 року автомобілем керує стороння особа, а з 2012 року по 2013 рік автомобіль стояв кожного дня на ринку м. Новомосковську. Вона підходила та спілкувалася з жінкою, зовуть ОСОБА_2, прізвище їй не відомо, яка повідомила, що ОСОБА_6 винен був гроші 1 000 доларів США, в звязку з чим, віддав автомобіль. Після того, як вона та її дочка звернулися до суду, автомобіль зник з ринку.

Пояснення свідка ОСОБА_13 не доводить того, де та в якому стані знаходиться автомобіль, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами автомобіля.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З ОСОБА_1 познайомилася у 2014 році, коли остання підійшла до неї біля будинку, почала розпитувати про сусіда - ОСОБА_3, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_1 цікавилася автомобілем мікроавтобусом сірого кольору. Їй відомо, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ринку міста здійснювали продаж овочів та фруктів з автомобіля, вона часто бачила це авто у дворі ОСОБА_3 Приблизно з літа 2014 року, точну дату вона не памятає, автомобіль у дворі вона не бачила.

З пояснень свідка ОСОБА_14 також неможливо зробити висновок про те, де та в якому стані знаходиться автомобіль, або про факт знищення або пошкодження відповідачами автомобіля.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що з ОСОБА_1 знайомий з 2011 року в звязку з роботою. Із слів ОСОБА_1 йому відомо, що в неї є автомобіль «Форд Транзит», але вона не може ним користуватися, причин не називала. Він бачив цей автомобіль «Форд Транзит» на ринку в м. Новомосковську приблизно восени 2014 року, чоловік та жінка здійснювали з нього торгівлю овочами. Він має у власності автомобіль «Фіат», наприкінці 2014 року на початку 2015 року він знаходився на території, де розбирають автомобілі на запчастини в м. Дніпропетровську на Набережній, де він бачив цей автомобіль «Форд Транзит» біло-синього кольору, з автомобіля були зняті деталі.

З пояснень свідка ОСОБА_15 неможливо ідентифікувати автомобіль, який він бачив в м. Дніпропетровську та зробити висновок, що саме відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 пошкодили або знищили автомобіль.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, суд не може ґрунтувати рішення на припущеннях.

Наявність у відповідачів довіреності на керування та розпорядження автомобілем, а також те, що автомобіль перебував в користуванні відповідачів не доводить того, де та в якому стані знаходиться зазначений автомобіль, не доводить факту знищення або пошкодження відповідачами транспортного засобу.

В звязку з наведеним, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині вимог про відшкодування вартості безпідставно набутого майна також належить відмовити.

В судовому засіданні відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_9 посилалися на те, що позов до них предявлений безпідставно, в звязку з чим, просили суд стягнути на їх користь з позивача ОСОБА_1 компенсацію витрат на правову допомогу, в звязку з чим. суд приходить до наступного.

Згідно вимог ст. 84 ЦПК України, 1. Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. 2. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України, 1. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

ОСОБА_3 просив суд відшкодувати судові витрати, а саме, витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн., на підтвердження надав квитанцію.

ОСОБА_4 просив суд відшкодувати судові витрати, а саме, витрати на правову допомогу в сумі 2 000 грн., на підтвердження надав квитанцію.

Встановлено, що інтереси відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_9 представляла адвокат ОСОБА_5

У відповідності до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У відповідності до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати з 01 травня 2016 року встановлено в розмірі 1450,00 грн,

Таким чином, сума компенсації витрат на правову допомогу за годину складає не більш ніж 580,00 грн. (1 450,00 грн. х 40%).

Згідно до журналів судових засідань, представник відповідачів приймала участь в судових засіданнях загалом на протязі 4-х годин.

В звязку з наведеним, сума компенсації витрат ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на правову допомогу може становити на кожного не більше ніж по 2 900 грн. (580,00 грн. х 5 год.)

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути компенсацію витрат на правову допомогу в межах сум, передбачених Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, а саме - в сумі 2 900 грн., а на користь ОСОБА_4 в межах сум, передбачених Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191-VI, та фактично витрачених ним у відповідності до квитанції, а саме - в сумі 2 000 грн.,

Враховуючи вищевикладене і керуючись ст.ст.10, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на автомобіль, відшкодування вартості безпідставно набутого рухомого майна відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у відповідності до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 жовтня 2015 року, відповідно до якої накладений арешт на майно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на суму 132 036,06 грн.

Скасувати заходи забезпечення позову, застосовані у відповідності до ухвали Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 квітня 2016 року, відповідно до якої накладений арешт на майно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 на суму 166 424,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати, а саме, компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 2 900 грн. (дві тисячі девятсот грн. 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_1, РНОКПП НОМЕР_2 на користь ОСОБА_4 судові витрати, а саме, компенсацію витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн. (дві тисячі грн. 00 коп.)

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.І. Городецький