Справа пр. №2/756/5153/16
У Х В А Л А

29 серпня 2016 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду міста Києва Великохацької В.В., розглянувши матеріали позовної заяви та доданих до неї документів ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права на пенсійні накопичення, -

в с т а н о в и в :

У серпні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права на пенсійні накопичення.

Суддя, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає поверненню позивачеві з наступних підстав.

За приписами ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Як вбачається з позовної заяви, відповідач є громадянкою України, проте на даний час разом з дитиною постійно проживає за адресою: АДРЕСА_2, її місце проживання не зареєстровано в Оболонському районі м. Києва.

Крім того, в матеріалах справи відсутні відомості стосовно того, що останнє відоме місце проживання відповідача було зареєстровано в Оболонському районі м. Києва, зокрема, за адресою, яку вказує позивач: АДРЕСА_1, відтак дана справа, згідно з положеннями ч.1 ст.109 ЦПК України, не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Ч.2 ст.110 ЦПК України передбачено, що позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

У позовній заяві відсутні посилання на докази на підтвердження того, що з ОСОБА_1 проживають та перебувають на його утриманні малолітні чи неповнолітні діти, а також посилання на докази на підтвердження того, що позивач не може за своїм станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Таким чином, підстав для розгляду справи за правилами підсудності, встановленої ч.2 ст.110 ЦПК України, не виявлено.

Суд звертає увагу на те, що позивач вправі повторно звернутися з даною позовною заявою, якщо ним будуть зазначені посилання на докази на підтвердження того, що останнє відоме місце проживання відповідача ОСОБА_2 було зареєстроване в Оболонському районі м. Києва.

Також суд звертає увагу позивача на наступне.

П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зокрема, принцип "суду, встановленого законом", як одного з елементів права на справедливий суд, закріплено у п.п.107-109 рішення у справі "Коем та інші проти Бельгії", де суд дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, "встановленим законом".

З цього приводу прецедентним є також рішення Європейського суду з прав людини у справі "Занд проти Австрії" від 12.10.1978 року. У вказаному рішенні зазначено, що словосполучення "встановлений законом" поширюється не тільки на правову основу самого існування "суду", а й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття "суд, установлений законом" у ч.1 ст.6 конвенції передбачає "всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів". З огляду на це не вважається "судом, установленим законом" орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Таким чином, розгляд даної справи Оболонським районним судом м. Києва призведе до недотримання правил підсудності та порушення права відповідача щодо вирішення справи судом, встановленим законом, згідно вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ст.115 ЦПК України, якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилаються позивачеві.

У відповідності до п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України заява повертається суддею заявникові у випадку, коли справа не підсудна цьому суду.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.109, 110 ЦПК України, та, керуючись п.4 ч.3 ст.121 ЦПК України, суддя, -

у х в а л и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визнання права на пенсійні накопичення - повернути позивачеві у зв'язку із тим, що вказана справа не підсудна Оболонському районному суду м. Києва.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя В.В. Великохацька