Справа № 306/1427/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача : ОСОБА_1,

суддів - Бондаренка Ю.О., Власова С.О.,

при секретарі: Рогач О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області Сендак І. в інтересах держави в особі Свалявської міської ради на рішення Свалявського районного суду від 27 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Свалявської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Свалявської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно - самочинно добудоване приміщення магазину за адресою: м. Свалява, вул. Суворова, 7/2.

Позов мотивовано тим, що позивач придбав 05.06.2008 року квартиру за вказаною адресою, після чого йому було надано дозвіл на реконструкцію даної квартири під магазин з продажу промислових товарів з влаштуванням окремого входу з вул. Суворова в м.Свалява.

Довідкою від 27.08.2009 року підтверджується, що земельній ділянці по вул.Суворова 7/2 для комерційної діяльності присвоєно кадастровий номер. Договором від 16.04.2009 року передано у фактичне користування земельну ділянку в м.Свалява, вул.Суворова, 7/2.

Рішенням Свалявської міської ради від 15.10.10р. надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки в оренду. На підставі рішення міськради підготовлено для затвердження на міській раді проект відведення земельної ділянки.

Постановою Свалявського районного суду від 12.02.2009 р. визнано неправомірною відмову в укладенні договору оренди земельної ділянки та зобовязано Свалявську міську раду укласти договір оренди земельної ділянки для здійснення добудови до власної квартири. Протягом 2010-2012рр. позивачем було проведено прибудову до квартири площею 51,5 кв.м.. Заявами від 19.06.2008 р. суміжні власники квартири ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали згоду на реконструкцію квартири.

Листом від 23.09.2014 року щодо погодження документів на оформлення в оренду земельної ділянки під добудовою до власного нерухомого майна Свалявська міська рада просила надати правоустановчі документи на нерухоме майно. Позивач зазначає, що добудова магазину під. літ А1 площею 51.5 м.кв. є складовою нерухомого майна, придбаного на підставі договору купівлі-продажу, однак її будівництво було проведено без дозволу на початок будівельних робіт, що за ст. 376 ЦК України та ст.29 ЗУ "Про планування та забудову території" слід розцінювати як самочинне будівництво.

Актом від 21.07.2014 року зобовязано ОСОБА_2 виготовити правоустановчі документи та проведення їх державної реєстрації.

Позивач посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи та з підстав передбачених ст.ст. 15,16, 376 ЦК України просив у суді першої інстанції визнати за ним право власності на самочинно добудоване приміщення - магазин (А-1 площею 51.5 кв.м) до квартири площею 46.64 кв.м. в АДРЕСА_1.

Рішенням Свалявського районного суду від 27 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) право власності на самочинно добудоване приміщення - магазин (А-1 площею 51,5 кв.м.) до квартири площею 46,64 кв.м. в м.Свалява, вул.Суворова, 7/2.

Не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора Закарпатської області Сендак І. в інтересах держави в особі Свалявської міської ради оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просив дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції в ході розгляду справи питання щодо правомірності будівництва спірного обєкту належним чином не вивчено. Це ж стосується і питання щодо наявності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, на якій розміщено самовільно збудований обєкт. Ухвалюючи рішення у даній справі суд обмежився тим, що ОСОБА_5 виготовлено проектну документацію на земельну ділянку та попередньо отримано дозвіл на реконструкцію квартири. Разом з цим, судом не враховано положення постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6. Окрім цього, поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що на момент ухвалення рішення самовільно збудований обєкт нерухомого майна не здано в експлуатацію. Під час розгляду даної справи судом першої інстанції взагалі не досліджено питання про те, чи мають місце спірні правовідносини між сторонами.

У запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить у задоволенні апеляційної скарги заступника прокурора Закарпатської області Сендак І. в інтересах держави в особі Свалявської міської ради відмовити з мотивів, викладених у запереченні, а рішення Свалявського районного суду від 27 серпня 2015 року залишити в силі.

Представник прокурора Ярош Р.І. в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу.

Представник ОСОБА_6 в інтересах позивача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу відхилити як безпідставну, а законне рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки і від нього не надходило заяви про відкладення розгляду справи. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦПК України справу розглянуто у відсутності позивача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що за рішенням суду може бути визнано право власності позивача на самочинне будівництво, тобто добудоване приміщення магазину площею 51.5 кв. м. до належної йому квартири на першому поверсі багатоквартирного будинку на земельній ділянці, яка не була передана позивачеві у встановленому законом порядку на праві тимчасового користування (на праві оренди) або постійного користування земельною ділянкою, без затвердження проектної документації, без дозволу на будівництво та без декларації про початок будівництва і без введення його в експлуатацію.

Отже, вирішуючи спір по суті та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що діями відповідача порушено право позивача, а обраний ним спосіб захисту свого права відповідає вимогам закону.

З таким висновком суду повністю погодитись не можна, оскільки цей висновок суперечать вимогам закону та не ґрунтується на матеріалах справи.

Суд першої інстанції, визнаючи право власності на спірну добудову обмежився тим, що позивачем виготовлено проектну документацію на земельну ділянку та попередньо отримано дозвіл на реконструкцію квартири .

Однак, позивачеві, у відповідності до правил ст. 116 ЗК України, Свалявською міською радою не передано у встановленому законом порядку земельну ділянку на праві оренди або постійного користування, на якій самочинно прибудовано до квартири магазин, та не взято до уваги ОСОБА_4 від 14 травня 2014 року ОСОБА_7 Державного архітектурно- будівельного контролю у Закарпатській області та ОСОБА_7 перевірки від 21 липня 2014 року, складений Державною інспекцією сільського господарства в Закарпатській області.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини справи.

Позивачу ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 5 червня 2008 року належить на праві власності квартира АДРЕСА_2.

Рішенням виконавчого комітету Свалявської міської ради від 19 червня 2008 року за №250 надано дозвіл ОСОБА_2 на реконструкцію житлової квартири під магазин з продажу промислових товарів з влаштуванням окремого входу з вул. Суворова в м. Свалява.

Цим рішенням покладений обовязок ОСОБА_2 виготовити АПЗ на даний об'єкт, оформити технічну документацію в земельному відділі м. Свалява, в установленому законом порядку погодити проектну - кошторисну документацію, отримати дозвіл на виконання будівельних робіт.

Позивачем виготовлений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення комерційної діяльності, і цей факт стверджується довідкою від 27 серпня 2009 року, із якої вбачається що земельній ділянці по вул. Суворова, 7/2, наданій для комерційної діяльності (обслуговування приміщення магазину), присвоєно кадастровий номер 00:002:0085.

Позивачем на підставі рішення міської ради підготовлено для затвердження проект відведення земельної ділянки.

Рішенням Свалявської міської ради від 15 жовтня 2010 року позивачеві надано дозвіл на розробку проекту відведення земельної ділянки з метою передачі її в оренду, орієнтовною площею 0.0094 га по вул. Суворова, 7,2 у м. Свалява ПП ОСОБА_2 для комерційної діяльності (здійснення добудови).

Зазначеним рішенням органу місцевого самоврядування на ОСОБА_2 покладено обовязок подати проект відведення земельної ділянки на розгляд чергової сесії Свалявської міської ради для затвердження.

Позивачем на протязі 2010-2012 років до квартири проведено прибудову (літ А-1) площею 51.5 кв. м., що стверджується копією технічного паспорта від 5 червня 2014 року.

5 червня 2014 року Комунальним унітарним підприємством Свалявським районним бюро технічної інвентаризації виготовлений технічний паспорт, який попередньо затверджений, на реконструкцію власної житлової квартири під магазин з продажу промислових товарів з влаштуванням окремого входу.

23 вересня 2014 року виконавчим комітетом Свалявської міської ради позивача було письмово повідомлено, що на засіданні постійної комісії з питань містобудування, будівництва, було розглянуто його заяву від 26 серпня 2014 року, та у звязку із інформацією про наявність на даній земельній ділянці нерухомого майна, яке зведене забудовником з порушенням п. 2 ч. 1 ст. 34 Закону України „Про врегулювання містобудівної діяльності (згідно акту перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 14 травня т2014 року), комісія дійшла висновку що ОСОБА_2 необхідно надати правовстановлюючі документи на добудову.

14 травня 2014 року ОСОБА_7 Державного архітектурно- будівельного контролю у Закарпатській області проведено перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при здійсненні ОСОБА_2 спірної добудови і встановлено, що спірна забудова здійснюється без декларації про початок виконання будівельних робіт та проектної документації, а також за відсутності документів які посвідчують право власності позивача на земельну ділянку, або право тимчасового користування земельною ділянкою в тому числі на умовах оренди (а.с.50-51).

Крім цього, актом ОСОБА_7 Державного архітектурно- будівельного контролю у Закарпатській області від 14 травня 2014 року стверджується факт того, що позивачем самовільно збудований спірний обєкт невизначеного призначення на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: м. Свалява, вул. Суворова, 7, яка є комунальною власністю, та відповідно до ст. 42 ЗК України відносить до земель житлової та громадської забудови , тобто до земельні ділянки , на яких розташовані багатоквартирні будинки, і ця прибудинкова земельна ділянка, надається у постійне користування обєднанню власників або підприємствам організаціям, які здійснюють управління цими будинками.

Дані порушення відображені у акті перевірки від 14 травня 2014 року, який підписаний ОСОБА_2. За результатами перевірки інспекцією ДАБК у Закарпатській області внесено припис та притягнуто ОСОБА_2 до відповідальності (а.с. 54-56).

ОСОБА_7 державного архітектурно- будівельного контролю у Закарпатській області від 14 травня 2014 року стверджується факт того, що позивачем самовільно збудований об'єкт невизначеного призначення на прибудинковій території багатоквартирного будинку за адресою: м. Свалява, вул Суворова, 7, без права на виконання будівельних робіт та проектної документації ( а.с. 52-56).

Позивач до інспекції ДАБК у Закарпатській області з питанням про прийняття обєкта до експлуатації не звертався і на час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанції спірний збудований обєкт у встановленому законом порядку не здано в експлуатацію.

Отже, позивачем проведено самочинну добудову магазину площею 51,5 кв. м. при належній йому квартирі.

Матеріалами справи стверджено, що самочинно збудоване приміщення магазину до квартири на земельній ділянці є частиною прибудинкової території багатоквартирного будинку № 7 по вул. Суворова в м. Свалява, призначення якої у встановленому законом порядку не змінено .

Відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно із постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» від 30 березня 2012 року № 6 (далі Постанова) право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених статтями 26 - 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Згідно з ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» (чинного на час проведення будівництва) дозвіл на виконання будівельних робіт - це документ, що засвідчує право забудовника та підрядника на виконання будівельних робіт, підключення об'єкта будівництва до інженерних мереж та споруд, видачу ордерів на проведення земляних робіт.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт надається на підставі: проектної документації; документа, що засвідчує право власності чи користування (в

тому числі на умовах оренди) земельною ділянкою; угоди про право забудови земельної ділянки; рішення виконавчого органу відповідної ради або місцевої державної адміністрації про дозвіл на будівництво об'єкта містобудування; комплексного висновку державної інвестиційної експертизи; документа про призначення відповідальних виконавців робіт.

У разі здійснення реконструкції, реставрації, капітального ремонту об'єктів містобудування для отримання дозволу на виконання зазначених робіт додається копія документа, що посвідчує право власності на будинок чи споруду, або письмової згоди його власника на проведення зазначених робіт.

За таких обставин, у позивача не виникло у встановленому законом порядку право на забудову чужої земельної ділянки, так як власник не надав письмової згоди на таку забудову.

Відповідно до п. 12 вищезгаданої Постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Свідоцтво про право власності може бути видане лише за наявності документа, що засвідчує відповідність закінченого будівництва проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам та правилам, відомостей про введення будинку у експлуатацію.

Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садиб), житлових будинків, садових, дачних будинків господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж № 91 від 24 червня 2011 року датою прийняття в експлуатацію об'єкта є дата реєстрації декларації про готовність об'єкта до експлуатації. Зареєстрована декларація є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об'єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об'єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

У матеріалах справи не має даних про те, чи було введено дану прибудову в експлуатацію.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекту або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (ч. 2 ст. 376 ЦК України).

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст. 16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч. 3 ст. 16 ЦК України).

З врахуванням наведеного, судова колегія приходить до висновку, що позивачем спірний обєкт збудований до багатоквартирного житлового будинку №7 по вул. Суворова в м. Свалява на земельній ділянці, яка відповідно до ст. 42 ЗК України є прибудинковою територією, і передана в постійне користування органу який здійснює управління цим будинком.

Тому, виходячи з цих обставини та вимог законодавства, яке наведено вище, колегія суддів констатує, що будівництво магазину, яке побудовано позивачем по справі на земельній ділянці, яка є прибудиковою територією багатоквартирного будинку було самочинним, оскільки побудовано на ділянці, яку позивачу не передано в оренду відповідно до положень ст.ст. 125, 126 ЗК України, та без затвердження проектної документації, без дозволу на будівництво та без декларації про початок будівництва і без введення його в експлуатацію, а тому відсутні правові підстави для визнання права власності на це будівництво.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції, у порушення вимог ст.ст. 18, 19, 20, 38, 42 ЗК України незаконно у порушення передбаченого законом порядку змінив цільове призначення земель житлової та громадської забудови, зокрема правовий статус прибудинкої земельної ділянки.

Судова колегія констатує, що позивач не позбавлений можливості встановлення права власності на спірний прибудований магазин у встановленому законом порядку.

Суд першої інстанції на дані обставини уваги не звернув, а тому дійшов висновків, які не відповідають обставинам справи. Крім цього, суд порушив норми процесуального права і це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Дані обставини, відповідно до вимог пунктів 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 376 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 338 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області Сендак І. в інтересах держави в особі Свалявської міської ради - задовольнити.

Рішення Свалявського районного суду від 27 серпня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: