АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/726/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 6 Мазуренко Ю.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоКорнієнко Н. В.
суддівГончар Н. І. , Ювшина В. І.
при секретаріГончар Л. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про самочинне будівництво,

в с т а н о в и л а :

20 жовтня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про самочинне будівництво гаража, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до рішення Уманського міськвиконкому № 576 від 21.12.1954 року земельна ділянка, площею 2035 м, відноситься до будинку по АДРЕСА_1 і вона зафіксована з усіх сторін огорожею із цегли та каменю, яка є межею й межовим знаком для охорони та забезпечення прав землекористувачів на протязі тривалого часу.

На сьогоднішній день частина межових знаків знищена відповідачем ОСОБА_7 з метою захоплення додаткової площі спільного користування, що призвело до подвійної власності з суміжними землевласниками і необхідності відновлення зруйнованої підпірної стіни.

Позивач зазначає, що в цілому спільна територія двору наразі представляє проммайданчик з окремими джерелами викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря. Тому при розміщенні в зоні житлової забудови об'єкту особливого значення - гаража виникає необхідність врахувати й додаткові вимоги.

Крім того, Уманська міська рада допустила початок будівництва гаража ОСОБА_7 без підтверджуючих та дозвільних документів. Будівництво продовжувалось згідно ескізного рішення, а не на стадії проекту з необхідними погодженнями. Управлінням містобудування і архітектури міськради виданий будівельний паспорт на підставі недостовірних даних наданих ОСОБА_8

Далі позивач вказує на відсутність, засвідченої в установленому порядку, згоди усіх співвласників на будівництво гаража. Будівництво гаража здійснене з порушенням будівельних норм з використанням приватизованої ділянки і земель спільної власності, які не були відведені для цієї мети, оскільки розташовані в зоні дитячого майданчика.

03 грудня 2015 року позивач подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, та остаточно просив суд:

1. Визнати гараж ОСОБА_7, побудований без відведення земельної ділянки та з порушенням діючих норм та правил, як самочинне будівництво.

2. Припинити право власності ОСОБА_7 на гараж та заборонити використання цієї споруди з таким цільовим призначенням і зобов'язати провести перебудову і перепрофілювання в іншу господарську споруду при умові одержання необхідного пакету дозвільних документів від місцевої влади та співвласників.

3. Припинити право користування на землі спільної власності, незаконно захоплені ОСОБА_7 для будівництва гаража та повернути їх в спільне майно мешканців будинку для влаштування дитячого і спортивного майданчиків, відповідно до облікових документів.

4. Скасувати рішення Уманської міської ради, про надання ОСОБА_7 на підставі недостовірних документів з порушенням законодавства щодо будівництва гаража та визнати недійсним технічний паспорт Уманського інвентарного бюро, виданий на підставі цих рішень.

5. Стягнути з відповідача судовий збір.

21 січня 2016 року позивач подав заяву про залучення співвідповідача і додаткових вимог.

Ухвалою судді Уманського міськрайонного суду від 27 січня 2016 року в задоволенні клопотання відмовлено.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_6 про самочинне будівництво гаража відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, вважаючи рішення суду незаконним, так як при його ухваленні судом порушені норми процесуального права, дії суду не відповідають законодавству, просить його скасувати і ухвалити нове.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про порушення його прав, завданих діями ОСОБА_7

Відповідно до положень ст. ст. 11, 15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Згідно з ст. ст. 3, 4 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють як закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів закріплений в ст.16 ЦК України.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В заяві позивачем ставиться питання про визнання гаража ОСОБА_7 самочинним будівництвом, так як він побудований без відведення земельної ділянки та з порушення діючих норм та правил, а також без згоди усіх співвласників багатоквартирного будинку. При цьому він посилається на норми ст.ст. 358 та 376 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 358 ЦК право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані, або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 1 ст. 116 ЗК громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Відповідно до листа Управління містобудування та архітектури № 296 від 05.05.2014 року, відповідач ОСОБА_7 звернулася до Центру надання адміністративних послуг міської ради з заявою та відповідними до неї документами щодо отримання будівельного паспорта забудови земельної ділянки для будівництва гаража. Відповідно до поданої заяви управлінням містобудування та архітектури видано будівельний паспорт для будівництва гаража на земельній ділянці, що знаходиться в приватній власності ОСОБА_7 (а.с. 23).

Крім того, позивачем не надано будь-яких документів, які б підтверджували інший правовий статус земельної ділянки (право власності, користування, тощо,) на якій розташоване відповідне нерухоме майно.

Згідно з положеннями ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які що мають значення для вирішення справи.

Що стосується законності рішення суду про відмову в задоволенні позову, то колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем ні при зверненні до суду, ні при збільшенні позовних вимог, будь-яких доказів в підтвердження своїх вимог ним не надано.

Зокрема, такими доказами могли б бути звернення до органу місцевого самоврядування щодо обмеження зі сторони відповідачки права позивача на користування земельною ділянкою, що розташована біля житлового будинку і надана власникам квартир у загальне користування. Відсутні також докази звернення позивача, в разі порушення його прав, щодо самочинного будівництва, в разі такого і таке інше.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що посилання позивача на те, що самочинне будівництво здійснене відповідачем ОСОБА_7 без проекту землеустрою під будівництво, а також без необхідних узгоджень і дозволів, здійснене з порушенням норм екологічної, пожежної, санітарної і будівельної безпеки, та порушує його права як землекористувача, є необґрунтованими і не підтверджуються жодними доказами.

Тому, колегія суддів вважає, що з названих вище підстав суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про самочинне будівництво, оскільки на позивача покладений обов'язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог, що ним зроблено не було.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про самочинне будівництво залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :