АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 663/406/16-ц Головуючий в І інстанції Кустов О.Ю. Номер провадження 22-ц/791/1589/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«17» серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПрокопчук Л.П.,
суддів:Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретарПрушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 і його представника ОСОБА_9 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від «18» травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_10 до Шевченківської сільської ради Скадовського району Херсонської області, ОСОБА_11, третя особа - служба у справах дітей Скадовської районної державної адміністрації про визнання прав спільної часткової власності, визнання недійсним та скасування рішення органу місцевого самоврядування про видачу свідоцтва про право власності, свідоцтв на право власності, скасування витягу про державну реєстрацію прав, зняття відмітки про використання безоплатної приватизації,

В С Т А Н О В И Л А :

18 лютого 2016 року позивачі звернулися до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1981 році ОСОБА_7 разом з батьками, сестрою та братом по переселенському квитку переїхали в АДРЕСА_1

Після смерті батька у 1983 році відповідачка ОСОБА_12 переоформила переселенський квиток на своє ім'я.

З 1991 року ОСОБА_7 зі своєю сім'єю, проживаючи в будинку, здійснили будівництво господарських будівель і споруд, підключили будинок до мережі газопостачання, встановили металопластикові вікна та інше.

Не дивлячись на це рішенням Шевченківської сільської ради №29 від 26.10.2011 року видано свідоцтво про право власності на спірний будинок лише на ім'я відповідачки ОСОБА_13, яка пообіцявши подарувати його ОСОБА_7 не зробила цього, обманувши його.

Вважають, що відповідачка приватизувавши будинок лише на себе, порушує права позивачів.

Позивачі просили поновити строк на звернення до суду з позовом, визнати за ними та відповідачкою право спільної часткової власності на будинок за кожним по 1/5 частині; визнати незаконним та скасувати рішення сільради №29 від 26.10.2011р.; визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на будинок від 13.02.2012р. та від 16.09.2015р., а також витяги з реєстру, видані на підставі цих свідоцтв; зняти з реєстру та скасувати в паспорті відповідачки відмітку про використання безоплатної приватизації нерухомого майна.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, ОСОБА_5, ОСОБА_10 відмовлено у повному обсязі.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивачі та представник ОСОБА_7 - ОСОБА_9 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просили його скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити позов та стягнути судові витрати.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_5, ОСОБА_7, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, а також представник позивача ОСОБА_9 апеляційну скаргу підтримали з підстав, викладених у ній.

Вважаючи рішення суду законним і обґрунтованим, представник ОСОБА_13 просила залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що згідно переселенського квитка НОМЕР_1 від 22.07.1981 року, виданого відділом Херсонського облвиконкому по використанню трудових ресурсів, ОСОБА_14 з сім'єю був переселенцем до колгоспу ім. Гірського Скадовського району Херсонської області.

Після його смерті, 02.05.1983 року, переселенський квиток переоформлено на ОСОБА_12 - дружину померлого, про що свідчить відмітка на переселенському квитку.

Відповідно до поданої 11.10.2011 року заяви, рішенням виконавчого комітету Шевченківської сільської ради №29 від 26.11.2011 року на ім'я ОСОБА_13 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_2

На підставі цього рішення відповідачці було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 13.02.2012 року. Її право власності зареєстроване, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №33153612 від 13.02.2012 року.

Взамін втраченого свідоцтва від 13.02.2012 року відповідачка 16.09.2015 року отримала свідоцтво про право власності на нерухоме майно індексний номер НОМЕР_3, своє речове право вона зареєструвала, що підтверджується витягом з Державного реєстру, індексний номер 43926985.

Відмовляючи позивачам у задоволенні їх вимог про захист права на приватизацію житлового будинку, суд першої інстанції виходив з того, що спірний будинок ніколи не відносився до державного житлового фонду, не був приватизований відповідачкою, а придбаний нею на платній основі, тому з підстав, заявлених позивачами їх право не підлягає захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки правильно визначившись з характером спірних правовідносин, суд вірно застосував до них норми матеріального права і дав належну оцінку зібраним у справі доказам, відтак постановив законне і обґрунтоване рішення, висновки якого не спростовані доводами апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Приватизація здійснюється у порядку, встановленому законом.

Статтею 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень в гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Державний житловий фонд - це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.

Способи приватизації передбачені у ст.3 цього Закону, згідно з якою приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка ОСОБА_13 зверталася до сільської ради із заявою про передачу їй у приватну власність житлового будинку у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спростовується змістом заяви відповідачки від 11.10.2011 року, долученої до справи /а.с. 90/.

Також матеріали справи не містять доказів того, що спірний житловий будинок АДРЕСА_1

Навпаки у наданих суду письмових запереченнях сільський голова підтвердив, що будинок належав колгоспу ім. Гірського, який і надав будинок сім'ї ОСОБА_14 та заперечував ту обставину, що спірний будинок коли-небудь належав до житлового фонду сільської ради.

Крім того, довідкою колгоспу ім. Гірського підтверджено, що ОСОБА_13 виплатила вартість житлового будинку АДРЕСА_1

Не заперечував в суді першої інстанції факту сплати батьком за будинок колгоспу і позивач ОСОБА_7

Доводи апеляційної скарги про те, що саме позивач сплатив за будинок по приходному касовому ордеру №2657 суму 676 крб. колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки про це він не заявляв у суді першої інстанції. Не підтверджується зазначене і долученою до апеляційної скарги квитанцією через нечитабельність ініціалів платника, який сплатив 676 крб.

Крім того, сплачена сума є занадто значною, а станом на 18.10.1991р. ОСОБА_7 був п'ятнадцятирічним і в колгоспі пропрацював на той час лише один місяць.

Що стосується доводів апеляційної скарги з посиланням на постанову Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», якою врегульоване право власності на майно колгоспного двору та на Закон України «Про особисте селянське господарство», то вони є неспроможними в силу того, що предметом спору є право на приватизацію, яке вищевказаними нормами не регулюється.

За встановленого колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції, постановленого з дотриманням норм матеріального і процесуального права, залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8 і його представника ОСОБА_9 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 18 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис Л.П.Прокопчук

Судді: підпис Л.В.Базіль

підпис О.М.Полікарпова

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук