Номер провадження: 22-ц/785/4091/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гайворонський С. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.05.2016 року м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Гайворонського С.П.

суддів Сегеди С.М.

ОСОБА_2

при секретарі Лопотан В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7) про визнання договору дарування недійснимза апеляційною скаргою представника ОСОБА_8 (в інтересах ОСОБА_4) на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року про забезпечення позову,

встановила:

05 лютого 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, в якому просив суд визнати договір дарування №799 від 30 грудня 2015 року квартири АДРЕСА_1, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - недійсним.

Також, позивачем надано заяву про забезпечення позову, в якій останній просив суд встановити заборону ОСОБА_5 вчиняти будь-які дії, правочини, укладати договори та угоди, інше, що стосується чи може будь яким чином стосуватися квартири АДРЕСА_2.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року заяву позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, за участю третіх осіб: ОСОБА_6, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання договору дарування недійсним - задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_5 проводити будь-які дії повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності щодо квартири АДРЕСА_3, яка належить їй на праві власності.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_8 (в інтересах ОСОБА_4В.) просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши надані матеріали і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне в її задоволенні відмовити.

Судова колегія вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону.

Задовольняючи вищевказану заяву, районний суд, правильно виходив з наступного.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

З матеріалів даної справи вбачається, що між сторонами виник спір стосовно договору дарування квартири АДРЕСА_4.

Згідно з наданою інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 14 січня 2016 року, квартира квартири АДРЕСА_5, належить на праві власності ОСОБА_5, на підставі договору дарування №799 від 30 грудня 2015 року.

Між сторонами виник спір стосовно вказаного майна, а саме квартири АДРЕСА_3.

Нерухоме майно належить відповідачеві на праві власності, вказані вимоги про забезпечення позову є співрозмірними позовним вимогам, невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду у випадку його постановлення на користь позивача, а відтак й порушить права позивача на судовий захист, у звязку з чим районний суд дійшов до обґрунтованого висновку, що заява позивача ОСОБА_3 про забезпечення позову підлягає задоволенню частково, та слід встановити заборону ОСОБА_5 проводити будь-які дії повязані з відчуженням та державною реєстрацією права власності щодо квартири АДРЕСА_3, яка належить їй на праві власності.

При цьому, судова колегія зазначає, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Вимоги, яким повинна відповідати вказана заява зазначені в ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

В матеріалах даної справи є належним чином оформлена заява про забезпечення позову.

Згідно із ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Задовольняючи вищевказану заяву про забезпечення позову, суд свій висновок мотивував, керуючись при розгляді вказаного питання положеннями ст. ст. 151-153 ЦПК України, а також розясненнями, викладеними в п.п. 2-4, 7 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року „Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову.

Так, суд з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчився в тому, що між сторонами по даній справі дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

При цьому, суддя зясував вид позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, позовним вимогам.

Також, судова колегія наголошує, що забезпечення позову вищевказаним способом має тимчасовий характер та не позбавляє відповідних осіб права власності на зазначене вище майно.

Таким чином, на підставі усього вищевикладеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 305, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, ст. 313, п. 4 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Одеської області,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 (в інтересах ОСОБА_4) - відхилити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 03 березня 2016 року про забезпечення позову по цивільнійс справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 (треті особи ОСОБА_6, приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7) про визнання договору дарування недійсним - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_2