У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської області, публічного акціонерного товариства «Білецький завод «Теплозвукоізоляція» про відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі спільного рішення адміністрації і профспілкової організації закритого акціонерного товариства «Білецький завод «Теплозвукоізоляція», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Білецький завод «Теплозвукоізоляція» (далі - ПАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція»), їй видано ордер № 55 на кімнату АДРЕСА_1. Проте на підставі свідоцтва про право власності, виданого 26 квітня 2012 року, до її кімнати вселився ОСОБА_4 разом із сім'єю. Зазначала, що під час вселення ОСОБА_4 з кімнати були винесені її особисті речі на суму650 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2013 року розпорядження виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області від 26 квітня 2012 року № 37 про передачу безкоштовно у приватну власність ОСОБА_4 кімнати АДРЕСА_1 та видане останньому свідоцтво про право власності від 26 квітня 2012 року визнано незаконними і скасовано, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 виселено із кімнати АДРЕСА_1. Додатковим рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 10 жовтня 2013 року у задоволенні її заяви про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

ОСОБА_3 вважала, що відповідачі своїми неправомірними діями, завдали їй майнової та моральної шкоди, тому просила суд стягнути з них на її користь 18 161 грн на відшкодування майнової шкоди, 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду від 9 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 червня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 9 грудня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 13 лютого 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. У решті - судові рішення залишено без змін.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» на користь ОСОБА_3 7 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 100 грн на відшкодування судових витрат. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить оскаржувані судові рішення в частині відмови у задоволення позовних вимог до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської областіпро відшкодування моральної шкоди скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської області.

Отже, судові рішення оскаржуються лише в частині позовних вимог до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської області, тому в іншій частині в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що діями ПАТ «БЗ «Теплозвукоізоляція» позивачці завдано моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях і психологічних переживаннях, у зв'язку з порушенням її житлових прав на кімнату АДРЕСА_1, врахувавши вимоги виваженості, розумності і справедливості. Належних доказів завдання моральної шкоди ОСОБА_4 і Коцюбинською селищною радою Київської області не надала, причинно-наслідкового зв'язку з їхніми діями та в чому полягає моральна шкода ОСОБА_3 не довела.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та дійшов до вірного висновку про відшкодування моральної шкоди лише з ПАТ «БЗ «Тепло звукоізоляція», оскільки його незаконні дії перебувають у причинно-наслідковому зв'язку з завданням ОСОБА_3 моральної шкоди.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 25 травня 2004 року житлово-комунальним відділом відкритого акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» видано ордер № 55 на житлову площу в гуртожитку на право вселення й проживання із сім'єю, а саме на кімнату АДРЕСА_1

Розпорядженням виконкому Коцюбинської селищної ради Київської області від 26 квітня 2012 року № 37 ОСОБА_4 передано у приватну власність кімнату АДРЕСА_1 та видано свідоцтво про право власності на житло від 26 квітня 2012 року НОМЕР_1.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2013 року визнано незаконним розпорядження виконавчого комітету Коцюбинської селищної ради Київської області щодо передачі ОСОБА_4 у приватну власність кімнати ОСОБА_3 у гуртожитку по АДРЕСА_1, визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності, видане ОСОБА_4 на дану кімнату.

Позивачка вважала, що порушенням її житлових прав їй завдано моральної шкоди.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Преюдиційним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 червня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 3 вересня 2013 року, дії Коцюбинської селищної ради Київської області та ОСОБА_4 щодо вселення останнього до спірної кімнати у гуртожитку визнано незаконними.

Також зазначеними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_4 не мав права на вселення у кімнату АДРЕСА_1, оскільки ордер йому на вказану кімнату не видавався.

Частиною ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 116 ЖК УРСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Крім того, із заяви ОСОБА_4 на ім'я голови правління закритого акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» від 31 серпня 2007 року вбачається, що він просив дозволити йому засилитися в гуртожиток у кімнату АДРЕСА_1 з дружиною (власник кімнати ОСОБА_3.) для тимчасового проживання (а.с. 202).

Проте апеляційний суд зазначені обставини справи не врахував та залишив поза увагою те, що ОСОБА_4 знав, що власником кімнати, куди він вселявся, є ОСОБА_3, при цьому ордер йому, особі непрацюючій і нічим не пов'язаній із закритим акціонерним товариством «Білицький завод «Теплозвукоізоляція», був виданий не на конкретну кімнату, а для вселення в гуртожиток.

У пп. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, позивач повинен довести факт існування моральної шкоди, характер моральних страждань та розмір шкоди, які мають бути підтверджені відповідними доказами.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Проте апеляційний суд на надані позивачем докази, зокрема, заяву ОСОБА_4 на ім'я голови правління закритого акціонерного товариства «Білицький завод «Теплозвукоізоляція» від 31 серпня 2007 року про дозвіл засилитися в гуртожиток у належну ОСОБА_3 кімнату, уваги не звернув, не надав їм належної правової оцінки згідно зі ст. 212 ЦПК України.

Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не надав належної правової оцінки доказам і доводам сторін та дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської області, не дослідивши при цьому обов'язкові складові цивільно-правової відповідальності.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 листопада 2014 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Коцюбинської селищної ради Київської області про відшкодування моральної шкоди скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик