УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 серпня 2016 року Іллічівський районний суд м.Маріуполя в складі: головуючого судді Литвиненко Н. В при секретарі Скудар С.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Маріуполі клопотання Відкритого акціонерного товариства «Лебединського ГЗК» про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та надання дозволу на примусове виконання рішення,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2016 року ВАТ «Лебединський ГЗК» звернулось до суду з клопотанням про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» (далі ПАТ «ММК імені Ілліча») та надання дозволу на примусове виконання рішення. В обґрунтування клопотання ВАТ «Лебединський ГЗК» зазначило, що рішенням Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 18.10.2012 року з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» стягнуто 4390,11 доларів США основного боргу, 2136,88 доларів США пені та 2120 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору. Вказане рішення набрало законної сили 18.10.2012 року, але до теперішнього часу боржником в добровільному порядку не виконано. На підставі викладеного, просив визнати рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 18.10.2012 року про стягнення з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» стягнуто 4390,11 доларів США основного боргу, 2136,88 доларів США пені та 2120 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору та надати дозвіл на примусове виконання рішення.

Представник ПАТ «ММК імені Ілліча» в судове засідання не зявився, надіслав письмові заперечення, відповідно до яких вказав, що згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча» тип товариства було змінено на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча», яке в свою чергу є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча». Клопотання ВАТ «Лебединський ГЗК» про надання дозволу на примусове виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 18.10.12р. і документи, що додаються до нього, не оформлені відповідно до вимог, передбачених ЦПК України та міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Так, до клопотання не додано оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або належним чином засвідченої копії такого, заявником предявлено лише просту ксерокопію рішення суду із українським перекладом, на якому підпис перекладача посвідчено нотаріусом, але вірність копії самого рішення українським або російським нотаріусом засвідчено не було. Крім того, Довірені/посадові особи ВАТ «Лебединський ГЗК» не можуть вважатися компетентними у питанні офіційного засвідчення судових рішень або офіційних документів, зокрема рішень МКАС при ТПП РФ. Завіреною копією документа є копія документа, на якій відповідно до встановленого порядку компетентною особою проставляються необхідні реквізити, що надають копії юридичну силу. Таким чином, не може бути визнано в якості доказу належним чином завіреної копії просту ксерокопію рішення, яка не посвідчена нотаріально або органом (установою), який видав рішення, тобто Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгово-промисловій палаті Російської Федерації. Також, відповідно до ст. 8 «Угоди про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності» (угода СНД ратифікована Постановою Верховної Ради України за №2889-ХІІ від 19.12.1992р. «Київська конвенція 1992р.») до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, зокрема, додається виконавчий документ. ВАТ «Лебединський ГЗК» не надано Іллічівському районному суду м Маріуполя Донецької обл. оригінал виконавчого документа. Отже, у порушення ч. 4 ст. 394 ЦПК України ВАТ «Лебединський ГЗК» не було додано до клопотання повний пакет документів, встановлений Угодою про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності (угода СНД ратифікована Постановою Верховної Ради України за №2889-ХІІ від 19.12.1992р. «Київська конвенція 1992р.»), а також надані документи були оформлені не належним чином та не відповідають вимогам, передбаченими діючим законодавством. Разом з тим, згідно з п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадку, коли закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення. Відповідно до ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки. Згідно з інформацією, яка міститься в довідці МКАС при ТПП РФ від 22.03.2013 р. №1800-42/903, рішення МКАС при ТПП РФ від 18.10.2012 року по справі № 57/2012 за позовом ВАТ «Лебединський ГЗК» до ПАТ «ММК ОСОБА_1» про стягнення 8 015,24 дол.США є остаточним та стало обовязковим до виконання з дати його винесення, тобто з 18.10.2012р. У звязку із чим, строк для предявлення рішення МКАС при ТПП РФ від 18.10.2012 року по справі № 57/2012 до примусового виконання в Україні сплив. Просив відмовити у задоволенні клопотання ВАТ «Лебединський ГЗК» про визнання й виконання рішення МКАС при ТПП РФ від 18.10.2012 р. по справі № 57/2012.

Суд, дослідивши матеріали клопотання вважає, що воно не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.10.2012 року Міжнародним комерційним арбітражним судом при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації було прийнято рішення за справою №57/2012 про стягнення боргу і договірної неустойки за договором постачання №2588/111278 від 22.06.2011 року та з ПАТ «ММК імені Ілліча» на користь ВАТ «Лебединський ГЗК» стягнуто 4390,11 доларів США основного боргу, 2136,88 доларів США пені та 2120 доларів США відшкодування витрат по сплаті арбітражного збору. Вказане рішення набрало законної сили 18.10.2012 року, що підтверджується довідкою Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації №1800-57/903 від 22.03.2013 року.

Рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 18.10.2012 року на території Російської Федерації не виконано.

Згідно Статуту Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча» тип товариства було змінено на Приватне акціонерне товариство «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча», яке в свою чергу є правонаступником у повному обсязі майна, прав та обовязків Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат іменем Ілліча».

Відповідно до статті 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» суди повинні з'ясовувати наявність міжнародних договорів про взаємне надання правової допомоги між Україною і державою, про визнання й виконання рішення суду чи арбітражу якої надійшло клопотання.

Відповідно до ч.1 ст. 394 ЦПК України, клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: 1) ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; 2) ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; 3) мотиви подання клопотання.

Суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Відповідно із ч.2 ст. 394 ЦПК України до клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду додаються документи, передбачені міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно статей 53, 54 Мінської Конвенції укладеної між державами членами Співдружності Незалежних Держав «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах», яку ратифіковано із застереженнями Законом України №240/94-ВР (240/94-ВР) від 22.01.1993 року до клопотання про надання дозволу щодо примусового виконання на території України рішення суду Російської Федерації додаються :

а) рішення або його засвідчена копія, а також, офіційний документ про те, то рішення набуло законної сили і підлягає виконанню, або проте, що воно підлягає виконанню до набрання законної сили, якщо це не випливає із самого рішення;

б) документ, що підтверджує часткове виконання рішення на момент його пересилання;

в) документ, з якого випливає, що сторона , проти якої було винесено рішення, не прийняла участі в процесі, була в належному порядку та своєчасно викликана до суду, а в разі її процесуальної недієздатності, була належним чином представлена.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається за законодавством Сторони Договору, на території якої повинно бути здійснене примусове виконання.

Посилання представника Приватного акціонерного товариства «ММК імені Ілліча» про невиконання заявником ВАТ «Лебединський ГЗК» вимог ч.4 ст. 394 ЦПК України в частині не надання повного пакету документів, встановленого Угодою про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності (угода СНД ратифікована Постановою Верховної Ради України за №2889-ХІІ від 19.12.1992р. «Київська конвенція 1992р.»), а також неналежного оформлення документів не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки клопотання про визнання і виконання рішення іноземного суду відповідає вимогам, передбаченими діючим законодавством.

Разом з цим, відповідно до п. 12 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України» відповідно до міжнародних договорів України суд відмовляє у задоволенні клопотання про визнання й виконання рішення іноземного суду у випадку, коли закінчився строк давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Відповідно до ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів, яке може бути пред'явлено до примусового виконання протягом усього строку проведення стягнення з погашенням заборгованості за останні три роки.

Згідно ч.6 ст. 401 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Згідно довідки Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації №1800-57/903 від 22.03.2013 року, рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 18.10.2012 року по справі № 57/2012 за позовом ВАТ «Лебединський ГЗК» до ПАТ «ММК ОСОБА_1» про стягнення 8 015,24 дол. США є остаточним та стало обовязковим до виконання з дати його винесення, тобто з 18.10.2012р.

Таким чином, строк для предявлення рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації від 18.10.2012 року по справі № 57/2012 до примусового виконання в Україні сплив та в задоволенні клопотання Відкритого акціонерного товариства «Лебединського ГЗК» про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та надання дозволу на примусове виконання рішення слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись п.12 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», статтями 394 - 401, ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні клопотання Відкритого акціонерного товариства «Лебединського ГЗК» про визнання рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгівельно-промисловій палаті Російської Федерації про стягнення боргу та договірної неустойки за договором постачання з Публічного акціонерного товариства «Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча» та надання дозволу на примусове виконання рішення слід відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляція до Апеляційного суду Донецької області через Іллічівський районний суд м.Маріуполя протягом 5 днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_2