У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А., Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») про стягнення суми боргу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка посилалась на те, що 15 серпня 2013 року між нею та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір строкового банківського вкладу № 092000 із щомісячною виплатою відсотків. Відповідно до п. 1.1 договору сума вкладу становить 150 тис. грн зі строком розміщення 92 дні, тобто з 15 серпня 2013 року по 15 листопада 2013 року зі сплатою 18 % річних. Квитанцією № 2590853 від 15 серпня 2013 року підтверджується, що вона внесла в касу банку кошти в сумі 150 тис. грн.

Також вказувала, що п. 2.1.2. договору визначено, що якщо за закінченням терміну дії вкладу клієнт не вимагає повернення суми вкладу та не надав реквізитів для його перерахування, вклад вважається продовженим з наступного робочою дня після закінчення терміну дії вкладу на той самий термін з нарахуванням відсотків за ставкою, що встановлюється відповідно діючих тарифів банку на день продовження терміну дії договору.

23 березня 2015 року вона звернулась до банку з письмовою вимогою про розірвання зазначеного договору строкового банківського вкладу із щомісячною виплатою відсотків № 092000 від 15 серпня 2013 року, але відповідь на вимогу не отримала, гроші також їй перераховані не були. Після уточнення позовних вимог, просила стягнути з ПАТ «Енергобанк» на її користь суму вкладу в розмірі 150 тис. грн, відсотки в розмірі 44 013 грн 70 коп., а всього 194 013 грн 70 коп.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 20 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь ОСОБА_4 суму вкладу в розмірі 150 тис. грн, відсотки у сумі 44 013 грн 70 коп., а всього 194 013 грн 70 коп.

Рішенням апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2013 року між ПАТ «Енергобанк» та ОСОБА_4 був укладений договір № 092000 строкового банківського вкладу з виплатою відсотків в кінці строку.

Згідно з квитанцією № 2590853 від 15 серпня 2013 року ОСОБА_4 внесла в касу банку кошти в сумі 150 тис. грн.

23 березня 2015 року ОСОБА_4 письмово рекомендованим листом звернулась до відділення банку з вимогою розірвати договір строкового банківського вкладу, вважати його розірваним з моменту отримання листа і повернення коштів у розмірі 150 тис. грн та виплатити відсотки через касу банку, проте відповідь на вимогу не отримала, гроші також їй перераховані не були.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від умов договору не допускається, а тому з банку підлягають стягненню сума вкладу з відсотками.

Апеляційним судом встановлено, що 12 лютого 2015 року на підставі постанови № 29 Правління НБУ ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможніх і запроваджено Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасову адміністрацію.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у спорах, пов'язаних з виконанням зобов'язань банком, в якому введена тимчасова адміністрація, є Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Наслідки введення тимчасової адміністрації врегульовано ст. 36 вказаного Закону. Зокрема, частиною 5 передбачено, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов'язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд правильно виходив із того, що в банку введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж передбачений Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Донецької області від 10 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ЗакропивнийО.В. В.А. Нагорняк Л.М. Мазур