Ухвала

іменем україни

10 березня 2016 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ступак О.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - управління Держземагентства в Охтирському районі Сумської області, про визнання права власності та усунення перешкод у володінні та користуванні об'єктами права власності,

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнила, та остаточно просила визнати за собою право власності на прибудову літ. «б1» до сараю літ. «Б», Ѕ частини якого якого належать їй, сінник літ. «Д», спрій-прибудову літ. «д», сарай літ. «Ж», убиральню літ. «З», погріб - пг2 у сіннику літ. «Д», які складають 47/100 частини будинковолодіння і відносяться до квартири АДРЕСА_1; усунути перешкоди у володінні та користуванні вказаним будинковолодінням та зобов'язати відповідачів повернути паркан у попереднє місце його розташування.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 01 липня 2013 року за нею було визнано право власності на 47/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 жилою площею 23,5 кв. м. Однак останнім часом відповідачі почали створювати їйперешкоди у вільному володінні та користуванні належним їй на праві власності нерухомим майном, тому за захистом свого права звернулася до суду із цим позовом.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Статтею 335 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказівнад іншими.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити, оскільки із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості вказаних позовних вимог.

Зокрема, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано будь-яких доказів на підтвердження того, що будівництво господарських споруд, на які вона просить визнати за собою право власності, відбулося на законних підставах, у зв'язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що таке будівництво є самочинним.

Крім того, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що її сусіди - відповідачі чинять їй перешкоди у володінні та користуванні нею господарськими спорудами.

Разом із тим, суд виходив із того, що під час виїзного судового засідання за місцем розташування спірних земельних ділянок АДРЕСА_2 установлено, що бетонний стовп не заважає позивачу користуватися ворітьми, ворота вільно відкриваються, не створюючи при цьому будь-яких перешкод; під час огляду огорожі, що проходить по межі вказаних будинковолодінь, установлено, що господарські будівлі були самочинно побудовані позивачем біля огорожі, що в свою чергу заважає вільно їх обслуговувати. При цьому суд правильно урахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачі самочинно без її дозволу перебудовували (переміщали) паркан.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та на правильність висновків судів не впливають.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Староіванівської сільської ради Охтирського району Сумської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - управління Держземагентства в Охтирському районі Сумської області, про визнання права власності та усунення перешкод у володінні та користуванні об'єктами права власності, за касаційною скаргою на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 22 грудня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.В. Ступак