АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №650/524/16-ц Головуючий в І інстанції: Сікора О.О.
Провадження №22-ц/791/1840/2016 Доповідач: Капітан І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоКапітан І.А.,
суддів:Вербицької Л.І.,
Колісниченка А.Г.,
секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року у справі за позовом Харківського національного університету внутрішніх справ до ОСОБА_1 про стягнення витрат, пов'язаних з утриманням,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року Харківський національний університет внутрішніх справ (далі - Університет) звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 проходила навчання в Університеті з серпня 2009 року по червень 2013 року. 30 серпня 2009 року між Університетом та відповідачем укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України. Відповідно до п.2.3.6. Договору відповідач зобов'язувалася у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченню навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з її утриманням під час навчання в Університеті згідно з затвердженим розрахунком. Після закінчення навчання, 15 червня 2013 року відповідача було відраховано зі складу курсантів та відрекомендовано для подальшого проходження служби до УМВС України в Херсонській області. 23 вересня 2015 року ОСОБА_1 звільнилася за власним бажанням, у зв'язку з чим Університет просив суд стягнути з ОСОБА_1 фактичні витрати, пов'язані з її утриманням в розмірі 43 678,62 грн.

Рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року позовні вимоги задоволено. Вирішено: стягнути з ОСОБА_1 на користь Університету витрати, пов'язані з утриманням в сумі 43 678,62 грн., а також понесені судові витрати в сумі 1 378,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, а також на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення.

В письмових запереченнях Університет, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, керуючись ст. 526 ЦК України, Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, затвердженого Постановою КМУ № 313 від 01 березня 2007 року «Про затвердження порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ України», виходив з того, що ОСОБА_1 зобов'язана відшкодувати понесені Університетом витрати на її утримання та навчання, оскільки вона звільнилася за власним бажанням з органів внутрішніх справ України до спливу трьохрічного терміну, передбаченого договором.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду і вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що згідно наказу ректора Університету від 05 серпня 2009 року за № 323о/с ОСОБА_1 прийнято на службу в органи внутрішніх справ і зараховано курсантом 1-го курсу до навчально-наукового інституту підготовки фахівців для підрозділів слідства та дізнання за спеціальністю 6.030402 «Правознавство» з 15 серпня 2009 року, та присвоєно їй спеціальне звання «рядовий міліції» (а.с.4).

30 серпня 2009 року між Університетом, Головним управлінням МВС України в Херсонській області та ОСОБА_1 було укладено Договір про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України № 2820-09сдХЕ (а.с.7-8).

Наказом Університету від 15 червня 2013 року № 133о/с курсанта 4-го курсу факультету з підготовки слідчих за спеціальністю «правознавство» лейтенанта міліції ОСОБА_1 з 15 червня 2013 року відраховано зі складу курсантів та відкомандировано до УМВС України в Херсонській області (а.с.5). В даному наказі зазначено, що сума витрат, пов'язаних з утриманням ОСОБА_1, складає 43 678,62 грн.

Наказом начальника УМВС України в Херсонській області від 23 вересня 2015 року № 330 о/с згідно з Положенням про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України звільнено з органів внутрішніх справ у запас збройних сил України за ст. 64 п. «ж» (за власним бажанням) лейтенанта міліції ОСОБА_1 слідчого відділення Великоолександрівського районного відділу УМВС. Вислуга років на день звільнення складає 6 років 01 місяць 08 днів (а.с.6).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Умовами розділу «Обов'язки Сторін» Договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі Міністерства внутрішніх справ України від 30 серпня 2009 року № 2820-09сдХЕ, укладеного між позивачем та ОСОБА_1, зокрема пунктами 2.1.1, 2.1.2, 2.1.3 передбачено, що університет забезпечує відповідача теоретичною та практичною підготовкою, створює умови для навчання, забезпечує харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

У п. 2.3.6 даного договору зазначено, що у разі відрахування з навчального закладу чи звільнення з органів внутрішніх справ по закінченні навчання до встановленого трирічного терміну перебування на службі за підставами, передбаченими п. 3 цього договору (п.п. 3.1, 3.2 - дострокове розірвання договору про підготовку фахівця у вищому навчальному закладі МВС України у зв'язку з небажанням особи продовжувати навчання або порушенням нею дисципліни; відмова від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання), особа повинна відшкодувати фактичні витрати, пов'язані з утриманням у навчальному закладі згідно із затвердженим розрахунком.

Відповідно до ч.7 ст.18 Закону України «Про міліцію», в редакції яка діяла станом на 23 вересня 2015 року, особи начальницького складу органів внутрішніх справ, які звільняються із служби протягом трьох років після закінчення вищого навчального закладу Міністерства внутрішніх справ України за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни, відшкодовують Міністерству внутрішніх справ України витрати, пов'язані з їх утриманням у вищому навчальному закладі, в порядку, установленому Кабінетом Міністрів України. У разі відмови від добровільного відшкодування витрат таке відшкодування здійснюється в судовому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 була звільнена з органів внутрішніх справ за власним бажанням, пропрацювавши лише з 15 червня 2013 року по 23 вересня 2015 року, тобто строк, менший за встановлений трирічний термін.

Згідно п. 4.1 договору відшкодування здійснюється в розмірі фактичних витрат, пов'язаних з грошовим, продовольчим та речовим забезпеченням, оплатою комунальних послуг і вартості спожитих енергоносіїв.

Відповідно до п. 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 1996 року № 992, в редакції, яка діяла на момент вступу ОСОБА_1 до Університету, у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом 3-х років випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до наявних в матеріалах справи розрахунків, загальна сума утримання курсанта ОСОБА_1 Університетом складає 43 678,62 грн. (а.с.9,39-53). Розміри та вид складових частин суми грошового, продовольчого, речового та комунального утримання Університетом здійснено у відповідності до Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах МВС України, і відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано.

На підставі наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача понесених Університетом витрат, пов'язаних з її утриманням.

Посилання апелянта на те, що вона звільнилась з роботи у зв'язку з тим, що її умови праці не відповідали вимогам трудового законодавства, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зазначене не звільняє відповідача від зобов'язання компенсувати позивачу фактичні витрати, пов'язані з навчанням.

Твердження апелянта про те, що у даний час втратили чинність нормативно-правові акти, якими передбачався її обов'язок відшкодувати фактичні витрати інституту на її фахову підготовку у разі відмови від подальшої служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших 3 років після закінчення навчання, оскільки зараз створено новий орган Національної поліції, перед яким на себе зобов'язань не брала і з яким жодного договору не підписувала, колегія суддів також до уваги не приймає. Так, укладений договір про підготовку фахівця у момент його укладення відповідав вимогам законодавства, що регулювали спірні правовідносини. Правовий аналіз ст.ст. 526, 629 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що грошове зобов'язання, передбачене договором, не може бути припинене у зв'язку з втратою чинності нормативно-правового акта, згідно з яким було проведено нарахування розміру такого зобов'язання за договором, оскільки такий нормативно-правовий акт був чинним на момент укладення договору й виникнення у сторін прав та обов'язків. Зі змісту ч. 3 ст. 5 ЦК України новий акт цивільного законодавства застосовується лише до тих прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності, однак новий акт не застосовується до вже існуючих правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу як такі, що не ґрунтуються на вимогах закону, що регулюють спірні правовідносини, не підтверджені належними доказами та не спростовують мотивованих висновків суду.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір при подачі апеляційної скарги в сумі 1 515,80 грн.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий І.А.Капітан

Судді: Л.І.Вербицька

А.Г.Колісниченко