Справа № 202/5209/16-ц
У Х В А Л А

22 серпня 2016 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Герасименка В.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просить стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 20 000 доларів США, а також 3% річних у сумі 20 315,12 грн., а також інфляційні втрати в розмірі 619 407,36 грн.

Разом із позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову, в якій він просить накласти арешт на все належне відповідачу на праві власності нерухоме майно, посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки відповідач ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що дана заява задоволенню не підлягає за наступних підстав:

Відповідно до частини 1, 3 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з частиною 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 3 цієї ж статті передбачено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими вимогами.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Позивач у своїй заяві не зазначив конкретне нерухоме майно, яке належить на праві власності відповідачу та на яке можливо накласти арешт. Дані щодо належного відповідачу на праві власності нерухомого майна в матеріалах справи також відсутні.

Відсутність на час розгляду заяви про забезпечення позову даних щодо обсягу майна, належного відповідачу на праві власності, перешкоджає можливості пересвідчитися в співмірності такого заходу забезпечення позову як накладення арешту на все нерухоме майно відповідача із заявленими позовними вимогами та унеможливлює прийняття законного та обґрунтованого рішення про забезпечення позову, яке б відповідало як інтересам позивача, так і не порушувало прав інших осіб застосуванням відповідних заходів забезпечення позову.

Виходячи з наведеного, у задоволенні заяви про забезпечення позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209-210 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська протягом п'яти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі і не були присутні під час оголошення ухвали, мають право подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя Н.Ю.Марченко