Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1832/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Шепетько В. І.
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

25.08.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Дьомич Л.М., Карпенка О.Л.

із секретарем Федоренко Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року, у справі за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа - державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Новоукраїнського районного управління юстиції, на дії державного виконавця під час виконання судового рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні ОСОБА_2 звернувся із скаргою на дії державного виконавця відділу ДВС Новоукраїнського районного управління юстиції Кіровоградської області Третякова І.В.

Посилався на те, що постановою державного виконавця ВДВС Новоукраїнського РУЮ Третьякова І.В. від 27.11.2013 року у виконавчому провадженні №48004150 на виконання виконавчого документу №396/2608/14-ц про стягнення з нього на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 371 336,60 грн. призначено експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання ТОВ НДКП "Пектораль" та зобов'язано експерта надати звіт про оцінку майна з питань: визначити ринкову вартість комплексу будівель за адресою АДРЕСА_1, що належить йому, та земельної ділянки площею 2 га, розташованої за тією ж адресою.

Відповідно до звіту про незалежну оцінку нерухомого майна від 25 лютого 2016 року вартість комплексу будівель, включаючи вартість з емельної ділянки, становить 609 615, 00 грн.

5 квітня 2016 року ним до начальника ВДВС Новоукраїнського РУЮ було подано заперечення щодо оцінки комплексу будівель та вказано, що звіт містить недоліки, що вплинули на визначення величини вартості, зокрема:

- у постанові про призначення оцінки вказано, що комплекс будівель йому, ОСОБА_2 У звіті про оцінку вказується, що йому належить лише 1/2 частина, друга половина належить ОСОБА_5, при цьому посилання на правовстановлюючий документ на право власності ОСОБА_5 відсутні. За таких обставин не є зрозумілим, яке саме майно (ціле чи 1/2 частина) оцінено у суму 609 615 00 грн.

- звіт не містить посилань на документи, які б свідчили про поділ в натурі майна, оцінка якого проводилась оцінювачем. Відповідно до чинного законодавства оцінка майна, що не визначено в натурі, для звернення на нього стягнення, проводитись не може.

- до складу об'єкту при оцінці включені будівлі та споруди, що не входять до переліку визначеного постановою про призначення експертизи.

- об'єкти, вибрані експертом для порівняння, не є подібними до об'єкту, оцінка якого проводилась, і коригуючі коефіцієнти не в достатній мірі відображають цю різницю наслідком чого стало завищення отриманого результату.

У запереченнях, відповідно до ст.58 ЗУ «Про виконавче провадження», ним була поставлена вимога провести рецензування звіту про оцінку комплексу будівель за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 2 га за цією ж адресою, й при проведенні рецензування надати новий висновок з урахуванням вказаних недоліків.

9 червня 2016 року ним було отримано листа від відділу ДВС Новоукраїнського РУЮ, з яким було вкладено рецензію на звіт про оцінку майна, проте вказана рецензія не містила висновку про вартість об'єкту оцінки, визначену в порядку рецензування.

Вважає, що під час проведення оцінки були порушені вимоги Національного стандарту №1, а саме: відповідно до ст.51 Національного стандарту №1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: - укладення договору на проведення оцінки; - ознайомлення з об'єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; - ідентифікація об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; - вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; - узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об'єкта оцінки на дату оцінки доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об'єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

В порушення вказаних вимог при проведенні оцінки фактично не було здійснено ідентифікацію об'єкта оцінки та пов'язаних з ним прав, а саме: не отримано документів, що підтверджували б, що об'єкт оцінки перебуває у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2, і що вказане право зареєстроване у відповідності до вимог чинного законодавства.

Окрім цього, відповідно до ст.ст. 47-48 Національного стандарту №1, порівняльний підхід (при здійсненні оцінки) ґрунтується на врахуванні принципів заміщення та попиту і пропонування. Порівняльний підхід передбачає аналіз цін продажу та пропонування подібного майна з відповідним коригуванням відмінностей між об'єктами порівняння та об'єктом оцінки.

Для визначення ринкової вартості об'єкта оцінки у матеріальній формі із застосуванням порівняльного підходу інформація про подібне майно повинна відповідати таким критеріям:

- умови угод купівлі-продажу або умови пропонування щодо укладення таких угод не відрізняються від умов, які відповідають вимогам, що висуваються для визначення ринкової вартості;

- продаж подібного майна відбувся з дотриманням типових умов оплати;

- умови на ринку подібного майна, що визначали формування цін продажу або пропонування, на дату оцінки істотно не змінилися або зміни, які відбулися, можуть бути враховані.

Враховуючи викладену норму, для застосування порівняльного методу оцінки, джерело отримання аналогів повинно бути надійним, надавати можливість порівняння об'єктів за технічними характеристиками. Застосування аналогів, взятих з інтернет-ресурсу не надає такої можливості, Окрім цього, в звіті про оцінку не зазначена характеристика жодного з аналогів, взятого для порівняння, та не обґрунтовано застосування коефіцієнтів, на підставі яких визначена вартість аналогів, а в подальшому - вартість оцінюваного майна.

При проведенні рецензування звіту про оцінку вказані недоліки не були враховані, у рецензії наявність вказаних недоліків не відображена, що суперечить вимогам ст.65 Національного стандарту №1. Вказане призвело до хибного висновку про відповідність звіту про оцінку «в цілому» нормативно-правовим актам з оцінки майна, а недоліки не вплинули на достовірність оцінки.

Відповідно до ст.62 Національного стандарту №1, рецензування звіту про оцінку майна здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та осіб, які заінтересовані у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб'єкта оціночної діяльності.

Відповідно до 4.2 ст.63 Національного стандарту №1, якщо у письмовому запиті про необхідність рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) встановлюється вимога щодо надання висновку про вартість об'єкта оцінки, така вимога задовольняється шляхом проведення оцінки майна.

Вважає, що враховуючи його клопотання про проведення повторної оцінки майна з усуненням вказаних у запереченні недоліків, державний виконавець Третьяков І. В. повинен був включити вимогу про надання висновку про вартість об'єкта оцінки у запиті на рецензування. Проте державний виконавець цього не вчинив, про що свідчить проведення рецензування без визначення оцінки майна.

Також вважає, що державним виконавцем порушено вимоги ст. 366 ЦК України, згідно з якою звернення стягнення на частку у спільному майні можливе лише після виділення її в натурі.

При прийнятті до провадження звіту про оцінку державний виконавець як особа, що використовує оцінку майна, повинен був зобов'язати оцінювача визначити, яке саме майно оцінено, якщо частка, що нібито належить йому, становить - 1/2. Проте державний виконавець таких дій не вчинив, а тому висновок про величину вартості не може вважатись таким, що відповідає чинному законодавству та може бути використаний у виконавчому провадженні.

Посилаючись на вказані обставини, заявник просив визнати дії державного виконавця, пов'язані із визначенням вартості та оцінки арештованого майна - комплексу будівель за адресою АДРЕСА_1, на земельній ділянці площею 2 га, що належить йому ОСОБА_2, неправомірними, зобов'язати його призначити повторну оцінку вказаного майна, до вирішення питання по суті зупинити реалізацію арештованого майна за вартістю, визначеною з порушенням чинного законодавства.

Ухвалою Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 року скаргу ОСОБА_2 на дії державного виконавця під час виконання судового рішення відхилено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування ухвали суду з підстав порушення судом норм процесуального права та постановлення нової ухвали про задоволення вимог його скарги.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_6 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити. Зазначали, що судом не було враховано, що лише у червні 2016 року ОСОБА_5 в установленому порядку зареєструвала своє право власності на належну їй частку в арештованому майні, а тому у державного виконавця та експерта не було підстав під час визначення вартості арештованого майна вказувати на те, що ОСОБА_2 належить 1/2 частина майна. Експертом проведено визначення вартості на підставі порівняння цін на нерухоме майно на інтернет-ресурсах, що є неприпустимим і ставить під сумнів правдивість визначеної вартості арештованого майна, рецензування звіту на підставі поданого клопотання ОСОБА_2 фактично було проігноровано, що порушує його права.

Від Новоукраїнського ВДВС надійшло письмове заперечення проти доводів апеляційної скарги (а.с. 60) та заява про розгляд апеляційної скарги без участі його представника.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК УКраїни, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що на виконанні у ВДВС Новоукраїнського районного управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №420/2, номер за ЄДРВП 50259367 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Новоукраїнським районним судом Кіровоградської області про стягнення з ОСОБА_2 на на користь ОСОБА_5 боргу в сумі 371 336,60 грн.

Згідно рішення Новоукраїнського районного суду від 09.06.2016 року, зараховано зустрічні однорідні вимоги стягувача та боржника, й борг ОСОБА_2 перед ОСОБА_5 зменшено на 16 149 грн.

22.09.2015 року державним виконавцем відділу ДВС проведено опис та арешт майна, що знаходиться у власності боржника, а саме: комплекс будівель за адресою по АДРЕСА_1, який складається з гаражу, майстерні для ремонту техніки, приміщення для охоронців, ангару, знаходиться на земельній ділянці площею 2 га, та належить ОСОБА_2 (а.с.21).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих Законом України «Про виконавче провадження», ЦК України та іншими нормативно-правовими актами), які в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Статтею ч. 1 та ч. 3 ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що для з'ясування та роз'яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, державний виконавець з власної ініціативи або за заявою сторін призначає своєю постановою експерта або спеціаліста (у разі необхідності - кількох експертів або спеціалістів), а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання. Експерт або спеціаліст зобов'язаний надати письмовий висновок, а суб'єкт оціночної діяльності - суб'єкт господарювання - письмовий звіт із питань, що містяться в постанові державного виконавця.

Частиною 3 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними статтею 58 цього Закону.

Відповідно до ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно або якщо боржник чи стягувач заперечує проти передачі арештованого майна боржника для реалізації за ціною, визначеною державним виконавцем, державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для проведення оцінки майна. Витрати, пов'язані з призначенням суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, несе сторона, яка оспорює вартість майна, визначену державним виконавцем.

Державний виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки, вони мають право подати державному виконавцю заперечення в десятиденний строк з дня надходження повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна рекомендованим листом за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим державним виконавцем.

У разі заперечення однією із сторін проти результатів оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання, державний виконавець призначає рецензування звіту про оцінку майна. Витрати, пов'язані з рецензуванням звіту, несе сторона, яка заперечує проти результатів оцінки. У разі незгоди з оцінкою, визначеною за результатами рецензування, сторони мають право оскаржити її в судовому порядку в десятиденний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Отже, відповідно до положень вищенаведеного Закону оцінка майна є процесуальною дією державного виконавця і здійснюється з метою визначення стартової ціни для здійснення подальшої реалізації арештованого нерухомого майна на прилюдних торгах.

Спори пов'язані з оцінкою майна, майнових прав, вирішуються в судовому порядку (ст. 33 ЗУ "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні").

Постановою державного виконавця від 27.11.2015 року призначено експерта суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні - ТОВ НДКП "Пектораль" для визначення вартості об'єкта оцінки для встановлення ціни відчуження шляхом продажу на прилюдних торгах.

Відповідно до звіту з незалежної оцінки нерухомого майна від 25.02.2016 року загальна вартість належної скаржникові арештованого нерухомого майна становить 609 615 грн. Заявника було повідомлено про результати оцінки нерухомого майна.

Не погодившись з цією оцінкою, заявник подав державному виконавцеві заперечення та заяву про призначення рецензування звіту про оцінку майна (а.с.18-19).

Постановою державного виконавця відділу ДВС від 12.05.2016 2014 року, рецензентом у виконавчому провадженні було призначено ПП "Консалтингова компанія кредит".

Рецензією на звіт з незалежної оцінки майна, складеної 20.05.2016 року встановлено, що оцінка не суперечить обмеженням вказаним у ст.8 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійної діяльності в Україні», звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Як зазначено у п. 24 Постанови Пленуму ВССУ «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язаних з арештом і вилученням майна та визначення вартості й оцінки майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст.ст. 57, 58 ЗУ «Про виконавче провадження», суб'єкт оціночної діяльності є учасником виконавчого провадження, а не посадовою особою державної виконавчої служби, і висновки експерта є результатом практичної діяльності фахівця-оцінювача, а не актом державного органу.

Звертаючись зі скаргою на рішення державного виконавця щодо проведення оцінки майна та рецензії, заявник фактично заперечує проти визначеної вартості, однак скарга не містить переконливих доказів на підтвердження заявлених доводів щодо порушення державним виконавцем ЗУ «Про виконавче провадження» при проведенні оцінки майна та проведенні рецензування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд першої інстанції розглянув скаргу ОСОБА_2 з дотриманням порядку, передбаченого ст. 386 ЦПК України, перевірив підстави та обставини, на які посилався заявник, дослідив надані ним та державним виконавцем докази, матеріали виконавчого провадження, та дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги .

Оцінка належного скаржнику майна проводилась із застосуванням бази, що відповідає ринковій вартості - у відповідності до НС №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав" затвердженого постановою КМУ №1440 від 10.09.2003 року, та методиці оцінки майна, затвердженої постановою КМУ від 10.12.2003 року №1891 та неринковим видам вартості у відповідності з метою проведення оцінки майна.

Використана виконавцем звіту у процесі оцінки інформація є достатньо повною, об'єктивною, містить посилання на використані джерела.

Аргументи скарги щодо недоліків рецензії на звіт є безпідставними, оскільки її зміст відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України №1440 від 10 вересня 2003 року, якою затверджено Національні стандарти №1 "Загальні засади оцінки майна і майнових прав", зокрема п.п.62-67.

Доводи про те, що до складу об'єкту при оцінці були включені будівлі та споруди, що не входять до переліку, визначеного постановою про призначення експертизи, також є безпідставними, оскільки державним виконавцем було призначено експерта для визначення оцінки арештованого майна, а саме - гаражу, майстерні для ремонту техніки, приміщення для охоронців, ангару, знаходиться на земельній ділянці площею 2 га, і належить ОСОБА_2, ці будівлі та споруди були предметом дослідження експерта, викладеними у звіті про незалежну оцінку нерухомого майна.

Та обставина, що державний виконавець, призначаючи експерта для визначення вартості арештованого майна вказав, що скаржнику належить 1/2 частина нерухомого майна, хоча на той час він вважався власником всього майна, оскільки ОСОБА_5 ще не зареєструвала право власності на свою частку, не може бути підставою для визнання дій державного виконавця неправомірними, так як на момент розгляду скарги ОСОБА_5 зареєструвала своє право власності, й фактично являється співвласником нерухомого майна.

Також не може бути підставою для задоволення скарги відсутність виділу частки ОСОБА_2 із спільного нерухомого майна, виходячи із наступного. Згідно ст.366 ЦК України, кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом. У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Відповідно до змісту цієї статті, кредитор має право вимагати продажу частки боржника з публічних торгів, тому державний виконавець вправі визначати вартість як нерухомого майна в цілому, так і частки боржника із метою її подальшого продажу на прилюдних торгах.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що державним виконавцем ВДВС Новоукраїнського районного управління юстиції Кіровоградської області Третьяковим І.В. не було порушено законодавство України, всі дії вчинено відповідно та в межах, передбачених Законом України «Про виконавче провадження», а тому постановив законну й обґрунтовану ухвалу про відмову у задоволенні скарги, яка відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне й обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: