Провадження №22-ц/784/704/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №488/2379/15-ц Головуючий 1інстанції - Селіщева Л.І.
Провадження № 22-ц/784/704/16 Доповідач - Темнікова В.І. Категорія 50
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2016 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря - Харитонової І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року позивачка звернулась до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що 04.01.2002 року, між нею та відповідачем було укладено шлюб, від якого вони мають неповнолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.10.2014 року шлюб між ними розірвано. Дитина мешкає з нею та знаходиться на її утриманні. Знаючи, що неповнолітній син потребує постійної батьківської уваги й матеріальної допомоги, відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків. Крім того, син сторін знаходиться на обліку у кардіолога з діагнозом відкрите овальне вікно, ПМК І ступеня з мінімальною регургитацією, ВСД по змішаному типу. Відповідач працює, має постійний дохід та має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини. Інших дітей у відповідача немає, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться. Угоди про добровільну сплату аліментів між нею та відповідачем не досягнуто, тому просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу), але не менш ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., починаючи з 04.06.2015 р. і до повноліття дитини, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також на користь держави стягнуто судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Не погодившись з зазначеним рішенням, позивачка звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити, надавши пояснення, аналогічні змісту апеляційної скарги.

Інші учасники процесу до судового засідання не з,явилися, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд вважав встановленим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 04.01.2002 року по 07.10.2014 року, що підтверджується копією заочного рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 07.10.2014 р. (а.с.6). Під час даного шлюбу позивачка народила сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1., про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.5). Син проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Із письмових пояснень відповідача вбачається, що він тривалий час здійснював грошові перекази позивачці на утримання сина, але в останній час, а саме з 2014р. не отримує постійний дохід, проте згоден сплачувати на утримання сина аліменти у розмірі 1000 грн.

Проаналізувавши дані обставини по справі та посилаючись на ст. ст. 181,182, 184., постанову Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання сина в розмірі 1000грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Висновки суду стосовно необхідності стягнення аліментів з відповідача на користь позивачки у розмірі 1000грн. відповідають матеріалам справи та вимогам закону, вказаному в рішенні суду.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ввів суд в оману, надавши довідки Державної податкової інспекції у Корабельному районі м. Миколаєва Головного управління Міндоходів у Миколаївській області про відсутність у нього доходу, не підтверджені належними доказами по справі. Більш того, апелянт в апеляційній скарзі навпаки підтвердила те, що відповідач дійсно на території України не працює.

Не підтверджені належними доказами по справі також доводи апеляційної скарги про те, що відповідач працює за контрактом, укладеним з іноземним судновласником. Наданий представником позивачки апеляційному суду лист від 08.02.2016р. свідчить тільки про те, що відповідач в компанії ІСІ ІНТЕРНЕШНЛ ШІППІНГ ЕНД ІНВЕСТМЕНТВ (МЕНЕДЖМЕНТ) не працює, так як з 19.06.2013р. був переведений в компанію Eastern Pacific Shipping (EPS). Проте даний доказ не спростовує письмові пояснення відповідача про те, що він протягом 2 останніх років, тобто протягом 2014-2015р.р., не отримує постійні доходи з причин, які від нього не залежать, тобто у нього відсутній регулярний дохід. Доказів того, що відповідач працює, а не перебуває на обліку у якійсь компанії, яка займається працевлаштуванням моряків суду надано не було. Не є належним доказом того, що відповідач працює, також зазначення відповідачем в позовній заяві про поділ спільного майна подружжя того, що він є моряком, так як дана фраза ще не свідчить про перебування ним в трудових відносинах з конкретним роботодавцем. Зазначення в позовній заяві про те, що відповідач утримував сина та дружину, яка в період їх шлюбу не працювала, а також про те, що в 2013р. був придбаний будинок за фактично зароблені відповідачем кошти під час перебування у відрядженнях за морськими спеціальностями, не свідчать про матеріальне становище відповідача на час розгляду справи судом першої інстанції в листопаді 2015р. При цьому колегія суддів приймає до уваги і те, що згідно пояснень позивачка дана позовна заява не знаходиться на розгляду у суді, що вона випадково знайшла її за місцем проживання.

Не є належним доказом матеріального становища відповідача на час розгляду даної справи судом першої інстанції також ствердження позивачки в апеляційній скарзі про те, що в період шлюбу відповідач отримував заробіток у розмірі 7000 доларів США, перебуваючи в рейсах по 6-8 місяців, так як з часу розірвання шлюбу між сторонами до часу ухвалення судом рішення по даній справі пройшов рік, а доказів того, що відповідач працює після розірвання шлюбу та отримує заробіток, а також доказів про розмір такого заробітку, позивачкою суду надано не було. Крім того, не можуть бути прийняті до уваги як докази по справі також пояснення позивачки про розмір заробітку відповідача в період шлюбу, оскільки пояснення сторони по справі не можуть бути прийняті як докази по справі, так як враховуючи положення ст. 58,59 ЦПК України про належність та допустимість доказів, а також положення ст. 57 ЦПК України про те, що доказом у справі є пояснення сторін, третіх осіб та їх представників, допитаних як свідків, пояснення апелянта в даному випадку, які отримані не за процедурою допиту свідків (ст. 184 ЦПК України) не можуть використовуватися як засіб доказування.

Не заслуговують на увагу, як на підставу для скасування рішення суду, також доводи апеляційної скарги про те, що суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позивачка просила стягнути аліменти в розмірі ? частини заробітку відповідача, а суд стягнув аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн., так як діючим законодавством визначені правові підстави як для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, так і у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. За загальним правилом стягнення аліментів відбувається у частці від заробітку (доходу) платника аліментів ( ст. 183 СК України), але у разі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі ( ст. 184 СК України). При цьому розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно заперечень відповідача на позов він протягом 2 останніх років не отримує постійні доходи з причин, які від нього не залежать, тобто у нього відсутній регулярний дохід. Зазначені пояснення свідчать про те, що відповідач має дохід, але він нерегулярний. Дані пояснення позивачкою не спростовані належними доказами по справі. Крім того, приймаючи остаточне рішення по справі, колегія суддів враховує і те, що за змістом ст. 184 СК України вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі може заявити не лише стягувач, а й платник аліментів, що і зробив відповідач в запереченнях на позов. За таких обставин суд правомірно стягнув аліменти в твердій грошовій сумі. Більш того, діючим законодавством саме суду надана можливість вибору способу присудження аліментів(у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини чи у певній твердій грошовій сумі) з урахуванням положень ст. ст. 182, 183,184 СК України, тому присудження аліментів у твердій грошовій сумі, не зважаючи на те, що позивачка просила стягнути аліменти в частці від заробітку відповідача, не є виходом за межі позовних вимог. Про можливість зміни способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин йде мова також в постанові Верховного Суду України № 6-143цс13 від 05.02.2014р.

Не є підставою для скасування рішення суду в межах заявлених позовних вимог і доводи апеляційної скарги про те, що суд не дав належної оцінки стану здоров'я дитини, так як суд дав належну оцінку цим обставинам з урахуванням того, що мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років станом на час ухвалення рішення судом першої інстанції згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2015рік» становив 1455грн., тобто розмір аліментів не міг бути меншим ніж 436,50грн. Суд же визначив розмір аліментів у сумі 1000грн. на місяць. Вимог за ст. 185 СК України по даній справі заявлено не було. Суд же згідност. 11 ЦПК України розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що відповідач добровільно надавав допомогу значно більшу, ніж розмір присуджених аліментів, не є достатньою підставою для визначення розміру аліментів в більшій сумі, ніж визначив суд, так як в матеріалах справи є докази про здійснення грошових переказів в травні, червні та серпні 2015р. по 2000грн. Сама позивачка в апеляційній скарзі також зазначила, що за 2014-2015р.р. відповідач здійснив тільки 5 грошових переказів. Отже, дані суми самі по собі не підтверджують того, що матеріальний стан відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини в більшому розмірі, ніж визначив суд. У разі суттєвого покращення матеріального стану відповідача, позивачка не позбавлена права звернутися до суду з позовом про збільшення розміру стягнутих аліментів.

В той же час, зазначивши в резолютивній частині рішення про те, що розмір присуджених аліментів на користь дитини не повинен бути меншим 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд не врахував того, що таке застереження відноситься до випадків стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. У разі стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, це положення необхідно враховувати у сукупності з іншими істотними обставинами при визначенні твердої грошової суми аліментних платежів. У разі визначення її меншою ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку настають наслідки, передбачені ч.3 ст. 184 СК України, а саме дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, згідно ч.2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. З урахуванням викладеного, рішення суду в частині покладання на відповідача обов'язку по сплаті аліментів у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід скасувати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309,314,316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 11 листопада 2015 року в частині покладання на ОСОБА_3 обов'язку по сплаті аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: