Справа № 303/3670/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

25 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого: Павліченка С.В.

суддів: Бисаги Т.Ю., Куцина М.М.

при секретарі: Сочка І.І.

розглянувши без участі сторін в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог: орган опіки та піклування виконавчого комітету Мукачівської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини ,-

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування даної ухвали, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Сторони в судове засідання не зявилися про розгляд справи належним чином повідомлені. Справа на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянута у їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивач просить забезпечити позов, шляхом заборони відповідачу виїжджати за кордон України разом із сином ОСОБА_3 без його дозволу.

Вимоги за заявою обґрунтовуються доводами про наявність конфлікту сторін з приводу визначення місця проживання сина, якого відповідач погрожує вивезти за межі України. Також позивач наголосив на тому, що у відповідача та їх спільної дитини у наявності є документи, які підтверджують громадянство Республіки Угорщина.

Відповідно до пункту другого частини другої статті 152 Цивільного процесуального кодексу України, позов забезпечується: забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Виходячи з аналізу даної норми закону, під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може сховати майно, розтратити його, продати або знецінити, і такі дії відповідача можуть призвести у майбутньому до того, що виконання рішення суду про присудження може бути утрудненим або взагалі неможливим.

Перелік заходів забезпечення позову визначено в ст. 152 Цивільного процесуального кодексу України.

Розяснюючи вищевказані законодавчі положення, Пленум Верховного Суду України у п.п. 1, 2, 6 постанови від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» (надалі Постанова №9), зазначив, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Суд вирішуючи питання щодо застосування певного види забезпечення позову, види повинні виходити з того, що наведений у ч. 1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші види, але з урахуванням обмежень, установлених ч. 4 зазначеної статті. Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Таким чином, у законодавчому порядку врегульовано процедурні механізми перетину громадянами України кордону України з іноземними державами, якими гарантовано неможливість залишення меж України неповнолітньою (малолітньою) без згоди одного з батьків. Така можливість може бути практично реалізована також за рішенням суду по справі, сторонами по якій є батьки дитини.

З врахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що необхідності у забезпеченні позову у вказаний заявником спосіб не має, так як існують законодавчі гарантії щодо необхідності врахування думки одного з батьків щодо вирішення питання перетину їх спільною дитиною кордону України, а тому судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону

Керуючись ст. 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, Судова палата у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області , -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді