Дата документу 11.08.2016
Справа № 334/8990/15-ц
Провадження № 2-о/334/9/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2016р. Ленінський райсуд м.Запоріжжя у складі:

головуючого - Махіборода Н.О.;

при секретарі - Кузьменко О.О.;

за участі адвоката - Плецької Ю.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення /3-і особи по справі: Головне управління Держпраці у Запорізькій області та Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі/,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 04.11.1980р., як такий що пов'язаний із виробництвом та є страховим випадком, а складений 05.11.1980р. акт про нещасний випадок - визнати дійсним. При цьому, заявник посилається на те, що 04.11.1980р. під час його прямування до роботи, він потрапив в автомобільну аварію, в якій отримав тяжкі тілесні ушкодження та став інвалідом 2-ї гр.

На наступний день після аварії, а саме 05.11.1980р., комісією у складі: начальника Запорізької обласної газотехнічної інспекції ОСОБА_3, головного механіка НДІКТІМ ОСОБА_4, голови цехового комітету профспілок НДІКТІМ ОСОБА_5, був складений акт про нещасний випадок, в якому зазначене, що нещасний випадок який стався з ОСОБА_2 - провідним інженером НДІКТІМ, пов'язаний з його роботою. Акт був складений без дотримання встановленої форми щодо складання таких актів, але за участю представників науково-дослідного конструкторсько-технологічного інституту по машинах для підготовки внесення у грунт мінеральних добрив (НДІКТІМ) та Запорізької обласної газотехнічної інспекції, які визнали та підтвердили факт нещасного випадку, пов'язаного з роботою.

Після тривалого лікування, 15.04.1981р. ОСОБА_2 був звільнений з НДІКТІМ у зв'язку із трудовим каліцтвом не пов'язаним із роботою та отриманням 2-ї групи інвалідності, тобто, звільнений через перешкоду за станом здоров'я продовжувати роботу /ст.40 п.2 КЗОТ УССР/.

На підставі рішень судів з 1985р. на користь ОСОБА_2 стягувались кошти - матеріальне відшкодування з власника джерела підвищеної небезпеки, у якого працювала визнана винною в ДТП особа, а саме: Михайлівське районне об'єднання по виробничо-технічному забезпеченню сільського господарства, правонаступниками якого були - ТОВ «Агротехсервіс, потім - ВАТ «Агротехсервіс», після чергової реорганізації, підприємство припинило виплачувати ОСОБА_2 матеріальне відшкодування.

Тоді, рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 26.11.2008р. було задоволено позов ОСОБА_2 про стягнення з ліквідаційної комісії ВАТ Михайлівське ВП «Агротехсервіс» заборгованості по матеріальному відшкодуванню та щомісячні пожиттєві платежі.

Проте, і ці платежі було припинено через ліквідацію підприємства.

Відповідно до вимог діючого законодавства заявник звернувся до Запорізької виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань із заявою про взяття його на облік та здійснення виплат, але у задоволенні заяви йому було відмовлено з причин того, що акт від 05 листопада 1980 року про нещасний випадок не відповідав вимогам щодо його форми, а також по причині, що випадок, який стався з ним 04.11.1980р., відповідно запису у трудовій книжці, не пов'язаний з виробництвом.

Після чого, заявник з 2011р. неодноразово звертався до суду із заявами та позовами про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 04.11.1980р., тобто, як такий що пов'язаний із виробництвом та є страховим випадком, про спонукання до складання та видачі належним чином оформленого акту, або визнання дійсним складеного 05.11.1980р. акту про нещасний випадок.

Встановлення цих обставин необхідно заявнику для взяття його на облік для отримання від держави страхових виплат.

Адвокат заявника повністю підтримала його вимоги та наполягала на їх задоволенні.

Представник 3-ї особи по справі - Головного управління Держпраці у Запорізькій області не заперечувала у судовому засіданні проти вимог ОСОБА_2, вважаючи їх законними, обґрунтованими, та такими, що підтверджені представленими по справі доказами.

Представник 3-ї особи по справі - відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений завчасно.

Заслухавши пояснення заявника, його адвоката, представника Головного управління Держпраці у Запорізькій області - ОСОБА_6, представника Запорізької обласної ради професійних спілок - ОСОБА_7, та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню оскільки встановлені судом обставини протирічать доводам, наданим заявником та його адвокатом, а саме:

Відповідно до вимог ст.11 та 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повних та всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 256 ч.1 та ч.2 ЦПК України, особа має право звернутися до суду із заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі і з приводу встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Однак, при цьому, згідно з вимогами ч.2 та ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування, а також, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській та адміністративній страві, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 14.05.2009р. була задоволена заява ОСОБА_2 про встановлення факту отримання ним 04.11.1980р. травми, що пов'язана із виробництвом /а.с.78-80/. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 19.08.2009р. рішення від 14.05.2009р. було залишено без змін /а.с.82-84/. Однак, ухвалою Верховного суду України від 29.09.2010р. і рішення Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 14.05.2009р. і ухвала апеляційного суду від 19.08.2009р. були скасовані /а.с.85-88/.

Після чого, рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 30.01.2012р. було задоволено позов Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі про скасування акту спеціального розслідування нещасного випадку за формою Н-5 від 30.10.2009р. та акт про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом від 30.10.2009р. за формою Н-1, що стався із ОСОБА_8 04.11.1980р. /а.с.142/.

Рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 13.12.2012р. було задоволено позов ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі про визнання нещасного випадку, що стався 04.11.1980р. із ОСОБА_2 таким, що пов'язаний із виробництвом та таким, що є страховим, а також, спонукання ПАТ «АвтоЗАЗ» до складання належного акту про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, що стався 04.11.1980р. /а.с.92-96/. Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.03.2013р. рішення від 13.12.2012р. було залишено без змін /а.с.97-100/. Проте, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 17.07.2013р. і рішення Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 13.12.2012р. і ухвала апеляційного суду від 26.03.2013р. були скасовані /а.с.101-105/.

Рішенням Ленінського райсуду м.Запоріжжя від 14.11.2013р. було задоволено позов ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі про визнання нещасного випадку, що стався 04.11.1980р. із ОСОБА_2 таким, що пов'язаний із виробництвом та таким, що є страховим, а також, спонукання ПАТ «АвтоЗАЗ» до складання належних актів про нещасний випадок, пов'язаний із виробництвом, що стався 04.11.1980р. за формою Н-1 та Н-5 /а.с.106-110/. Рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013р. рішення Ленінського райсудц від 14.11.2013р. було скасоване та відмовлено ОСОБА_2 у позовних вимогах щодо визнання нещасного випадку, що стався з ним 04.11.1980р., таким що пов'язаний із виробництвом та у спонуканні до складання та видачі належним чином оформленого акту від 05.11.1980р. про нещасний випадок /а.с.112-116/.

Вищевказаним рішенням судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013р. встановлено, що ОСОБА_2 працював провідним інженером у відділі головного механіка та енергетика у Запорізькому науково-дослідному конструкторсько-технологічному інституті по машинах для підготовки внесення у ґрунт мінеральних добрив (НДІКТІМ), який потім увійшов до складу АЗ «АвтоЗАЗ». Крім того, ОСОБА_2 також був позаштатним інспектором Придніпровського округу Держміськтехнагладу.

04.11.1980р., він будучи позаштатним інспектором Придніпровського округу Держміськтехнагляду, з метою виконання доручення Запорізької обласної газотехнічної інспекції по обстеженню Василівського управління газового господарства, на власному автомобілі «ВАЗ-2101» виїхав з м.Запоріжжя до м.Василівка, однак, потрапив у ДТП та отримав тяжкі тілесні ушкодження.

Винним у ДТП було визнано водія ОСОБА_9, який керував автомобілем «КАЗ-608» з напівпричепом, та виїхав на смугу зустрічного руху і зіткнувся з автомобілем «ВАЗ-2101» під керуванням ОСОБА_2

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 1081 від 11.12.1980р., внаслідок ДТП ОСОБА_2 отримав тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент спричинення, та він був визнаний інвалідом другої групи безстроково /а.с.6,10/.

Вироком Запорізького райсуду Запорізької області від 20.01.1981р. ОСОБА_9 було визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.215 КК УРСР та засуджено до одного року виправних робіт за місцем роботи. А також, задоволено цивільний позов, яким з власника автомобіля «КАЗ-608» - Михайлівського райоб'єднання «Сільгосптехніка» на користь ОСОБА_2 було стягнута матеріальна шкода /а.с.9/.

Після тривалого лікування, 15.04.1981р. ОСОБА_2 був звільнений з НДІКТІМ у зв'язку із трудовим каліцтвом не пов'язаним із роботою та отриманням 2-ї групи інвалідності, тобто, звільнений через перешкоду за станом здоров'я продовжувати роботу /ст.40 п.2 КЗОТ УССР/ а.с.11/.

Відповідно до розділу 1 «Загальні положення» «Положення про розслідування та облік нещасних випадків на виробництві», затвердженого Постановою Президії ВЦРПС 20.05.1966р. №15, яке діяло на час отримання ОСОБА_2 каліцтва, розслідуванню в порядку, передбаченому даним Положенням, підлягали нещасні випадки, якщо вони стались на території організації, за межами території організації при виконанні роботи за завданням адміністрації, а також, працівниками під час прямування на роботу на транспортному засобі, наданому організацією, та по організації.

Судом було з'ясовано, що ОСОБА_2 на момент отримання травми працював у Запорізькому науково-дослідному конструкторсько-технологічному інституті по машинах для підготовки внесення у ґрунт мінеральних добрив, та 04.11.1980р. був відпущений з роботи, як позаштатний інспектор Запорізької обласної газотехнічної інспекції. В цей день він на власному автомобілі виїхав для виконання завдання саме Запорізької обласної газотехнічної інспекції, а не завдання адміністрації інституту.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 06.03.2014р. рішення апеляційного суду Запорізької області від 18.12.2013р. залишено без змін /а.с.117-120/.

Це рішення є остаточним, т.я. на теперішній час ніким не оскаржене і не скасоване.

Ні ОСОБА_2, ні його адвокат в судовому засіданні не заперечували проти того, що впродовж 1985-2009років матеріальна шкода ОСОБА_2 відшкодовувалась не у зв'язку з трудовим каліцтвом, пов'язаним з виробництвом, а стягувалась на підставі ст.440,450 ЦК України /1963р./ з володільця джерела підвищеної небезпеки, водія якого було визнано винним у ДТП, що сталася 04.11.1980р. за вироком суду від 20.01.1981р. Тобто, заявник ОСОБА_2 звернувся до суду тільки через те, що юридична особа, яка всі ці роки відшкодовувала спричинену внаслідок каліцтва шкоду, збанкрутіла і припинила виплачувати йому суми відшкодування.

Тому, суд вважає, що доводи заявника та його адвоката є не законними, не обґрунтованими та такими, що не знайшли своє підтвердження представленими по справі доказами, а думка представника 3-ї особи по справі - Головного управління Держпраці у Запорізькій області є помилкової, т.я. вона протирічить встановленим по справі доказам.

Керуючись ст.10,11,60,61,212-215,218,256,259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У заяві ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: встановлення факту нещасного випадку на виробництві, що стався з ним 04.11.1980р., як такий що пов'язаний із виробництвом та є страховим випадком, а також, визнання дійсним складеного 05.11.1980р. акту про нещасний випадок - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: