АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/1424/2016 Головуючий у І інстанції Шклянка М.П.
Доповідач Котула Л.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

При цьому посилався на те , що за договором позики він передав ОСОБА_1 719 370 грн., що на день укладення договору за офіційним курсом Національного банку України долара до української валюти гривні становило 90 000 дол. США, які відповідач зобов'язався повернути до 20.01.2014 року .

Однак, в обумовлений в договорі строк зазначену суму грошових коштів не повернув.

Пунктом 6 договору позики передбачено, що у разі , якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,05 % від суми простроченої заборгованості за кожен календарний день прострочення, починаючи з 21 січня 2014 року.

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням інфляції за увесь час прострочення у розмірі 1 057 401,90 грн. та 3 % від простроченої суми за договором позики , що складає 15 141,03 грн. та пеню у розмірі 0,05 % від простроченої суми , що складає 92 107,95 грн., а всього 1 164 650 грн. 88 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики - задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1, ( ід.код. НОМЕР_2 ), на користь ОСОБА_5 суму боргу по договору позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення в розмірі 1 973 950,33 грн., 3% річних від простроченої суми за договором позики в розмірі 97513,67 грн., суму пені в розмірі 354371,49 грн., а всього 2425835 ( два мільйони чотириста двадцять п'ять тисяч вісімсот тридцять п'ять ) грн. 49 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1, ( ід.код. НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_4 суму судового збору в розмірі 3654,00 грн.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_8 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, оскільки судом порушені вимоги матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача та його представника ОСОБА_6, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити з підстав викладених у ній, позивача та його представника ОСОБА_7, які заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Наслідки порушення договору позики позичальником встановлені ст.1050 ЦК України, положенням якої передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року ОСОБА_4 укладено з ОСОБА_1 договір позики( далі - Договір) за умовами якого позикодавець передав у власність позичальнику на строк до двадцятого січня 2014 року грошові кошти в розмірі 90 000 доларів США за офіційним курсом Національного банку України ( 799,3000 грн. еквівалентно 100,00 дол. США ) на день укладення цього договору( п. 1 Договору).

Позичальник зобов'язувався повернути позику позикодавцю до двадцятого січня 2014 року в порядку та на умовах передбачених цим договором , грошову суму в доларах США у розмірі 90 000 дол. США.( п. 2 Договору )

Уразі, якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити пеню у розмірі 0,05 % від суми заборгованості за кожен календарний день прострочення, починаючи з двадцять першого січня дві тисячі чотирнадцятого року( п. 6 Договору) .

Факт отримання позичальником суми позики від позикодавця підтверджується підписанням цього договору( п.8 Договору).

У судовому засіданні відповідач зазначав , що підпис на договорі позики схожий на його підпис .

Він не заперечував у суді апеляційної інстанції , що між ним та позивачем існували домовленості про спільну діяльність і позивач передавав йому грошові кошти, які він йому повернув , але доказів в підтвердження зазначеного суду не надав.

З огляду на те, що відповідачем заперечувався факт отримання позики у позивача відповідно до договору позики, судом була призначена судова почеркознавча експертиза для з'ясування питання чи підписував відповідач договір позики.

Згідно висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 25 травня 2015 року підпис від імені відповідача ОСОБА_1 в графі "2.Позичальник ____" на лицьовій стороні аркуша оригіналу Договору позики від 16.12.2013 року виконаний рукописним способом кульковою ручкою без застосування попередньої технічної підготовки і технічних засобів .

Підпис від імені відповідача ОСОБА_1 в графі " 2. Позичальник _______" на лицьовій стороні другого аркушу оригіналу Договору позики від 16.12.2013 є непридатним до ідентифікації особи виконавця ( а.с.79-82).

У судовому засіданні суду першої та суду апеляційної інстанції була заслуханий звукозапис розмови сторін відносно боргу з якого випливає, що відповідач визнав суму боргу і надав позивачу розписку про отримання в борг грошових коштів та зобов'язувався його повернути до 10 червня 2013 року.

Відповідач під час прослуховування звукозапису вказував на те , що голос на звукозапису схожий на його голос.

Як пояснив позивач, оскільки між ним та відповідачем були довірливі стосунки , а тому передаючи грошові кошти відповідачу він не взяв у нього розписку , але коли він не виконав домовленості, які існували між ними та не повернув отримані грошові кошти в сумі 150 000 дол. США, він змушений був заставити відповідача написати йому розписку про отримання грошових коштів.

Частину боргу відповідач повернув, а тому розписка була повернута відповідачу , а на залишок неповернутої суми боргу був складений договір та підписаний сторонами і на забезпечення виконання умов договору позики відповідач передав йому державні акти на земельні ділянки, які належали відповідачу.

В матеріалах справи дійсно є державні акти на право власності на земельну ділянки, які розташовані в садовому товаристві " Аверс-сад", Гнідинська сільська рада, Бориспільський район Київської області, які були надані позивачем (32-37) .

Відповідач не зміг пояснити , у зв'язку з чим ці документи знаходяться у позивача.

В силу ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Положенням ч.1,2 ст. 207 ЦК України передбачено , що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, договір позики є правомірним, оскільки в установленому порядку не визнаний недійсним, а тому висновки суду про обґрунтованість вимог позивача щодо повернення грошових коштів є правильними.

Посилання в апеляційній скарзі на те , що на час написання розписки грошові кошти не передавалися позивачем відповідачу, не можуть бути взяті до уваги судом, оскільки договір позики відповідач не оспорював в установленому законом порядку та невизнаний недійсним, а тому в силу ст. 204 ЦК України є правомірним.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Встановивши , що відповідач не повернув грошові кошти в строк зазначений у договорі позики , суд відповідно до п.2.1 Договору позики правильно стягнув з відповідача пеню в сумі 0,05% за кожний день прострочення в межах одного року , з урахуванням положенням ст. 258 ЦК України та заявлених позивачем вимог в цій частині( а.с. 110 ,111).

Проте, задовольняючи позов та стягуючи з відповідача на користь позивачу суму боргу, що за курсом НБУ долара до української валюти гривні, що еквівалентна 90 000 дол. США, суд безпідставно стягнув зазначену суму з урахуванням індексу інфляції, не взявши до уваги, що індекс інфляції застосовується у випадку прострочення виконання зобов'язання щодо повернення позики отриманої у національній валюті України, гривні.

За таких обставин, рішення суду в частині стягнення заборгованості за договором позики інфляційних витрат підлягає скасуванню з відмовою позивачу у задоволені позову в цій частині.

Керуючись ст. 303,304,307,309,316 ЦПК України , колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року в частині стягнення інфляційних витрат в сумі 32 188, 72 грн. скасувати і відмовити ОСОБА_4 у задоволені позову до ОСОБА_1 про стягнення інфляційних витрат.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: