У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовті 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 7 лютого 2014 року з вини водія ОСОБА_4, який, керуючи автомобілем Опель Астра, державний номерний знак НОМЕР_1, порушив Правила дорожнього руху України, сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), внаслідок чого належному їй автомобілю Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_6, завдано механічні пошкодження, а їй - майнову та моральну шкоду. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 на момент ДТП була застрахована приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія»), до якої вона звернулась 8 лютого 2014 року із заявою про настання страхової події. Згідно з висновком експертного дослідження авто товарознавця від 28 лютого 2014 року № 1792 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 17 485 грн 69 коп. Проте станом на 4 жовтня 2014 року страхове відшкодування не виплачено.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд: стягнути з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на її користь страхове відшкодування в розмірі 28 214 грн, пеню за прострочення страхової виплати в розмірі 1 666 грн, витрати на послуги евакуатора в розмірі 450 грн, витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 600 грн; стягнути з ОСОБА_4 на її користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 17 485 грн 69 коп. на відшкодування майнової шкоди, витрати на проведення автотоварознавчого дослідженняв розмірі 600 грн та судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати в розмірі 243 грн 60 коп. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково в розмірі 7 714 грн 87 коп.

Отже, судові рішення в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржуються, тому в цій частині в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що невиплата ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки відшкодування матеріального збитку в межах ліміту відповідальності покладається на страховика, а збитки, що не покриваються страховим відшкодуванням, - на страхувальника або винну в ДТП особу, тому стягнув на користь позивача суму страхового відшкодування згідно з висновком автотоварознавчого дослідження та витрати, пов'язані з його проведенням. Також, ураховуючи ступінь важкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, суд стягнув з винної у ДТП особи 2 тис. грн на відшкодування моральної шкоди. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про стягнення пені та витрат на послуги евакуатора, суд виходив з їх недоведеності.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також, що суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення зі страхової компанії суми страхового відшкодування, яка відповідає розміру визначеної майнової шкоди відповідно до висновку автотоварознавчого дослідження від 28 лютого 2014 року та пов'язані з ним витрати. При цьому стягнута сума не дорівнює вартості автомобіля.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 7 лютого 2014 року ОСОБА_4, керуючи автомобілем Опель Астра, державний номерний знак НОМЕР_1, скоїв зіткнення з автомобілем Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_6, власником якого є ОСОБА_3

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 5 березня 2014 року винним у скоєнні ДТПвизнано ОСОБА_4, цивільно-правова відповідальність якогобула застрахована у ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» з лімітом відповідальності у розмірі 50тис. грн за спричинення матеріальний збиток.

8 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернулась до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» із заявою про настання страхової події, 16 червня 2014 року отримала відповідь страхової компанії про виплату страхового відшкодування.

Відповідно до положень ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» , якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано ст. 30 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який згідно зі ст. 8 ЦК України (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню в зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу до та після ДТП, вартість його ремонту, при цьому зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

Апеляційний суд зазначених обставин з'ясував та, вирішуючи питання щодо розміру збитків, які підлягають стягненню, залишив поза увагою, що згідно з висновком експертного дослідження автотоварознавця від 28 лютого 2014 року № 1792 вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобілю Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 17 485 грн 69 коп.

При цьому ринкова вартість досліджуваного транспортного засобу також становить 17 485 грн 69 коп.

Відповідно до звіту про оцінку вартості аварійно пошкодженого колісного транспортного засобу від 28 липня 2015 року № 137/07/15 вартість пошкодженого автомобіля Мазда 626, державний номерний знак НОМЕР_2, становить 8 770 грн 82 коп., а вартість його відновлювального ремонту - 27 666 грн 05 коп.

Крім того, розмір фактичної виплати страховика на користь потерпілого не завжди співпадає з розміром страхової суми, тобто граничним лімітом виплати страховика, оскільки страхове відшкодування виплачується згідно з вимогами закону та умовами договору, якими визначено не лише ліміт виплати, а й той розмір страхової суми, яку страховик має сплатити.

Згідно з п. 12.1. ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

У п. 36.6. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

Проте апеляційний суд не перевірив, чи зменшено розмір стягнутого з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь позивачки страхового відшкодування на суму франшизи, яка передбачена договором страхування.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув, не надав належноїправової оцінки доказам, наявним в матеріалах справи, а саме: висновку експертного дослідження автотоварознавця про вартість матеріального збитку та ринкову вартість автомобіля і звітупро вартість автомобіля у пошкодженому стані, не перевіривекономічної обґрунтованості відновлювального ремонту автомобіля позивача та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції, яким стягнуто з ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» ринкову вартість автомобіля й залишено при цьому його у власності позивача.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, ухвала апеляційного суду в частині вирішення позовних вимог до до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 3 грудня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик