Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді - Шимківа С.С.

суддів: - Бондаренко Н.В., Ковалевича С.П.

секретар судового засідання - Пиляй І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі двокімнатної квартири у власність публічного акціонерного товариства "Дельта Банк", -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі двокімнатної квартири у власність публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ПАТ "Дельта Банк" покликається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що всупереч взятим на себе договірним зобов'язанням та нормам чинного законодавства, позичальником за кредитним договором не здійснювалося своєчасне погашення кредитного боргу в порядку, встановленому договором, що стало підставою для звернення банку з позовом.

Згідно п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30.03.2012 року № 5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/ застави, набуття права власності на предмет іпотеки, тощо) належить виключно позивачеві.

Безпідставним є твердження суду про те, що оскільки банк вже обрав спосіб ________________________________________________________________________________________________________________________

Справа № 569/11803/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Діонісьєва Н.М.

Провадження № 22-ц/787/1008/2016 Суддя-доповідач - Шимків С.С.

звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом вчинення виконавчого напису

нотаріуса, то заявлення позовної вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність банку трактуватиметься як подвійне стягнення.

Пояснює, що банком було вчинено виконавчий напис нотаріуса, а на його виконання було відкрито виконавче провадження. Однак, відділом ДВС винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві.

Окрім того, сума заборгованості, що вказана у виконавчому написі була встановлена станом на 21.11.2014 року та є відмінною від тієї суми заборгованості, яка зазначена у позовній заяві.

Станом на сьогодні жодне провадження щодо стягнення заборгованості або звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок її погашення не знаходяться на примусовому виконанні.

Додає, що до правовідносинах сторін не підлягають до застосування, як підстава для відмови у задоволенні позову, положення Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті".

Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, колегія суддів приходить до висновку про задоволення поданої апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 28 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 1701/0508/76-001, згідно умов якого відповідачка отримала кредит у розмірі 48000 дол. США на строк з 28 травня 2008 року по 27 травня 2038 року (а.с. 4).

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором 28 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки № 1701/0508/76-001-Z-1 від 28.05.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1970, за яким іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю належне йому нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8).

05 вересня 2008 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб з ОСОБА_8, у зв'язку з чим змінилося прізвище відповідачки, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 (а.с. 14).

25 травня 2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, згідно умов якого до ПАТ "Дельта Банк" перейшло право вимоги, зокрема, за кредитним договором № 1701/0508/76-001, укладеним 28 травня 2008 року між ВАТ "Сведбанк" та ОСОБА_6 та забезпеченим договором іпотеки № 1701/0508/76-001-Z-1 від 28.05.2008 року, що підтверджується актом приймання-передачі прав вимоги (а.с. 44-45).

Відповідно до ч. 3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

Згідно наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі іпотек зареєстровано обтяження двокімнатної квартири АДРЕСА_1 іпотекою, іпотекодержателем зазначено ПАТ "Дельта Банк", а як підставу обтяження зареєстровано договір купівлі-продажу прав вимоги, укладений 25.02.2012 року між ПАТ "Сведбанк" та ПАТ "Дельта Банк" (а.с. 47-48).

У зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, виникла заборгованість за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, розмір якої, станом на 28.07.2015 року, складає 943824,03 грн (а.с. 12).

14 січня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 50, за яким запропоновано звернути стягнення на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 604439 грн 10 коп. (а.с. 109).

07 травня 2015 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_10 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису № 50, виданого 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 604439 грн 10 коп. (а.с. 57).

09 березня 2016 року державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_10 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві, згідно якої виконавчий напис № 50, виданого 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 604439 грн 10 коп. повернуто стягувачеві, у зв'язку з необхідністю застосування до правовідносин сторін положень Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року (а.с. 108).

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як роз'яснено у п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30.03.2012 № 5 наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

У разі звернення кредитодавця до суду після вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з вимогою про стягнення кредитної заборгованості суд має з'ясувати питання про виконання виконавчого напису і з урахуванням цього вирішити спір на підставі чинного законодавства та умов кредитного договору.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачкою як боржником не виконано свої зобов'язання перед ПАТ "Дельта Банк".

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що заявлені позовні вимоги є подвійним стягненням суперечить обставинам справи та положенням чинного законодавства.

Виконавчий напис нотаріуса № 50, виданий 14.01.2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ярощук В.Ю. про звернення стягнення на 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_6 в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" в розмірі 604439 грн 10 коп є невиконаним.

Отже, ПАТ "Дельта Банк" як іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки: двокімнатної квартири АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6, шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" за договором № 1701/0508/76-001 від 28.05.2008 року в розмірі 943824,03 грн.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Пунктом 12 укладеного між сторонами договору іпотеки № 1701/0508/76-001-Z-1 від 28.05.2008 року, визначено, що іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із перерахованих у цьому пункті способів, у тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (а.с. 9).

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Саме таких міркувань дотримується Верховний Суд України у його правовій позиції, викладеній у постанові від 11 грудня 2013 року у справі № 6-124цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Окрім того, доводи апеляційної скарги про те, що дія Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" від 03.06.2014 року не звільняє боржника від виконання своїх зобов'язань за договором заслуговують на увагу.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про заставу", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами ? резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є суб'єктами Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" .

Мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки зазначений Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" не підлягає виконанню.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України № 6-46цс15 від 15 квітня 2015 року та № 6-57цс 15 від 27 травня 2015 року.

За таких обставин, позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі двокімнатної квартири у власність публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" підлягає до задоволенню.

Ураховуючи те, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, постановлене ним рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову ПАТ "Дельта Банк".

На підставі ч. 2 ст. 16, ст.ст. 526, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ч. 3 ст. 24, ст.ст. 33, 36, ч. 1 ст. 37, ст. 39 Закону України "Про іпотеку", керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2016 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі двокімнатної квартири у власність публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки № 1701/0508/76-001-Z-1 від 28.05.2008 року, укладеного між ОСОБА_6 та ВАТ "Сведбанк" а саме: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_6 на праві власності в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ "Дельта Банк" за кредитним договором № 1701/0508/76-001 від 28.05.2008 року в розмірі 943824 грн 03 коп., з яких: 835045,31 грн - тіло кредиту; 108778,72 грн - відсотки, шляхом визнання за публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки: двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_6.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" 4019 (чотири тисячі дев'ятнадцять) грн 40 коп. в рахунок відшкодування понесених ним судових витрат за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним чинності.

Головуючий-суддя С.С. Шимків

Судді: Н.В. Бондаренко

С.П. Ковалевич