_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3393/16-ц
Провадження № 2-п/520/94/16
УХВАЛА

30 червня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого судді Прохорова П.А.

за участю секретаря Цвігун А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2007 року, по цивільній справі № 2-3126/07 за позовом ОСОБА_1 (правонаступника - ОСОБА_2) до Одеської міської ради про обєднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво,

ВСТАНОВИВ:

25 березня 2016 року Одеська міська рада звернулась до суду з заявою про перегляд заочного рішення по справі №2-3126/07 від 07.06.2007 року, що було ухвалено у справі за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про обєднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво.

В обґрунтування заявлених вимог заявник посилався на те, що про час та місце розгляду вказаної справи Одеську міську раду сповіщено у встановленому законом порядку не було, а копію відповідного Заочного рішення заявником було отримано лише у 2016 році, в ході розгляду Апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги ОСОБА_3 на зазначене Заочне рішення суду, та при цьому при ухваленні зазначеного рішення судом ряд істотних для правильного вирішення справи обставин залишилвся поза увагою суду.

Одночасно Одеська міська рада просила суд про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду.

У судовому засіданні представник Одеської міської ради підтримала заявлені вимоги з наведених у заяві підстав, просила суд їх задовольнити.

Правонаступник ОСОБА_1, - ОСОБА_2, якого було залучено до участі у справі ухвалою Апеляційного суду Одеської області 15.04.2016 року, у звязку зі смертю ОСОБА_1, у судовому засіданні заперечував проти можливості задоволення заяви Одеської міської ради, підтримав наведені його представником доводи та заперечення.

Представник ОСОБА_2, звернувся до суду з письмовими та усними запереченнями, ще наголошував на тому, що на час ухвалення судом Заочного рішення діяла інша редакція ст. 169 ЦПК України, та на тому, що представник відповідача приймала участь у судових засіданнях, була повідомлена про час та місце їх проведення, однак не зважаючи на таке у 2 останні засідання не зявилась. При цьому матеріали справи містять відмітку про отримання Одеською міської радою копії Заочного рішення 08.06.2007 року, а тому посилання заяви на те, що заявнику про оскаржуване Заочне рішення та про справу в цілому стало відомо лише у 2016 році, на думку вказаного представника є неспроможними та такими, що не можуть бути прийняті судом. Таким чином представник заінтересованої особи вказував як на пропуск заявником процесуальних строків на звернення до суду з відповідною заявою без поважних причин, так і на відсутність передбачених ст. 232 ЦПК України підстав для перегляду Заочного рішення суду.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали цивільної справи та заяви про перегляд заочного рішення, суд дійшов наступних висновків.

В провадженні Київського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа №2-2-3126/07 за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про обєднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво, за наслідками розгляду якої судом було постановлено Заочне Рішення від 07.06.2007 року, яким обєднано два домоволодіння №50 та №52 по вул. Планетній у м. Одесі, присвоєно обєднаному домоволодінню номер №52 по вул. Планетній в м. Одесі, та визнано за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння №52 по вул. Планетній в м. Одесі, яке відповідно до технічного паспорту виготовленого 25 грудня 2006 року, складається з житлового будинку літ. А, гаражів літ. Б, літ. Г, навісу літ. В, сараїв літ. Д, Е, погребу ІІ, мостіння І, огорожі №І-3.

Згідно аналізу положень ЦПК України (у редакції на час постановлення Заочного рішення від 07.06.2007 року), вбачаються наступні підстави ухвалення судом заочного рішення:

1)у суду відсутні відомості про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

2)відсутність заперечень у відповідача щодо заочного розгляду справи.

Після ухвалення судом Заочного рішення його копія направляється відповідачеві не пізніше трьох днів з дня його проголошення (227 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 226 ЦПК України за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 213 і 215 ЦПК України, і крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд.

Строк і порядок подання заяви про перегляд заочного рішення визначено положеннями ст.ст. 228, 229 ЦПК України, при цьому заява про перегляд заочного рішення може бути подана до суду відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Підставами для задоволення такої заяви є встановлення судом визначених ст. 232 ЦПК України обставин - що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

З викладених правових положень та фактичних обставин справи суд зазначає про наступне: відповідно до наявних серед матеріалів справи а.с. 43, 47 розписок, представник Одеської міської ради, ОСОБА_4 18.05.2007 року одержала повістку про виклик в суд для участі у судовому засіданні, що було призначено на 31.05.2007 року на 09:30 годин та 31.05.2007 року отримала відповідну розписку про виклик у судове засідання, що призначене на 07 червня 2007 року на 11:30 годин.

Відповідно до положень ч.5 ст. 74 ЦПК України, у редакції на час розгляду судом справи по суті, повідомлення учасника справи про час та дату судового засідання під розписку є належним.

Разом з тим з протоколу судового засідання від 07.06.2007 року (судове засідання розпочато о 11:30 годин, а.с. 48), судом, у судовому засіданні, було встановлено, що представник Одеської міської ради у судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, при цьому на питання суду до позивача позивач повідомив суд про відсутність у нього заперечень щодо заочного розгляду справи.

Таким чином наявність передбачених законом, у його редакції на час вирішення справи, підстав для розгляду справи у заочному порядку вбачається обєктивно-наявною.

При цьому жодних належних доказів на спростування їх наявності, зокрема щодо поважності причин неявки представника Одеської міської ради у судове засідання 07.06.2007 року , а надані представником заявника посилання на те, що Одеська міська рада не була належним чином сповіщена про час та місце проведення судового засідання з розгляду справи №2-3126/07 спростовуються матеріалами справи та аналізом процесуального законодавства у редакції на час розгляду справи.

Суд окремо підкреслює, що ч. 4 ст. 169 ЦПК України у редакції станом на 07 червня 2007 року не мала вказівки на те, що неявка сторони відповідача у судове засідання для вирішення питання про заочний розгляд справи має бути саме повторною, а тому посилання заявника на те, що суд порушив приписи зазначеної статті постановивши заочне рішення при першій неявці представника відповідача вбачаються неспроможними.

Разом з тим суд зазначає про те, що відповідно до положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

У контексті положень ст. 232 ЦПК України, заявник має посилатися на докази щодо обставин, які залишились поза увагою суду та при цьому сама вказівка на незгоду заявника з здійсненою судом оцінкою доказів, без зазначення інших, від досліджених судом, доказів та обставин не може вважатися належною.

Таким чином обґрунтованим вбачається висновок про те, що самі наведені за текстом заяви про перегляд заочного рішення посилання Одеської міської ради на норми Закону та не правильне їх застосування не можна оцінити як докази, що мають істотне значення для вирішення справи.

З наведеного суд роз'яснює відповідачу, що мотиви неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права не є належними підставами для позитивного вирішення питання про перегляд заочного рішення суду. Натомість такі мотиви можуть бути предметом доводів апеляційної скарги.

Отже суд, на підставі викладеного встановив, що передбачених законом підстав для перегляду Заочного рішення з наданих до суду відомостей та пояснень не вбачається, а отже заява Одеської міської ради про перегляд Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси №2-3126/07 від 07.06.2007 року задоволенню не підлягає.

При цьому суд окремо зауважує про пропуск заявником передбаченого законом строку на подання заяви про перегляд заочного рішення без поважних причин.

Такий висновок суду випливає з того, що представник Одеської міської ради приймала участь у вирішенні справи (зокрема у судовому засіданні ) та була обізнана про перебування її у провадженні суду, та крім того 08.06.2007 року копія Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси, що переглядається судом, була отримана Юридичним управлінням Одеської міської ради за вх. №7860/1, про що свідчить відповідний супровідний лист з відміткою про отримання а.с. 56.

При цьому суд зауважує що така обставина справи заявником спростована не була, а самі посилання про відсутність у електронній системі документообігу Одеської міської ради запису про отримання органом копії такого рішення вбачається неспроможнім, оскільки до суду не надано відомостей про дату запровадження у Одеській міській раді системи автоматизованого документообігу «Дело 8.9.0», що вбачається істотною обставиною. Яка потребує доведення, оскільки заявник мотивує неотримання Одеською міською радою копії заочного рішення саме відсутністю відомостей за такою системою (на підтвердження чого до матеріалів заяви про перегляд заочного рішення суду долучено лист-довідку від 19.04.2016 року №85 ) а представник ОСОБА_2 заперечував проти того, що на час 08.06.2007 року така система документообігу вже була запроваджена.

При цьому суд зауважує і про те, що відсутність реєстраційного запису у електронній системі документообігу не може однозначно свідчити про неотримання Одеською міською радою відповідних процесуальних документів, та не спростовує вказаного вище факту отримання повноважною особою копії рішення суду.

Суд підкреслює, що автентичність відбитку штампу Юридичного управління Одеської міської ради «отримано» сторонами не заперечувалась та спростована не була.

Таким чином суд звертає увагу на те, що відповідно до аналізу положень ст. ст. 73. 232 ЦПК, України, обовязок довести перед судом поважність причин неявки у судове засідання, причин пропуску процесуального строку на звернення до суду з відповідною заявою про перегляд заочного рішення покладено саме на заявника Одеську міську раду.

При цьому суд вказує на те, що відповідно до положень ст.2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 7 того ж закону, кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним відповідно до закону. Такі засади стосуються як безпосередньо розгляду судом справи, так і реального виконання ухвалених судами рішень.

Згідно системного аналізу Закону України «Про судоустрій та статус суддів» суди у своїй діяльності зобовязані вживати всіх належних заходів що сприяють зміцненню авторитету судової влади в Україні, дотримуватись засад правосуддя.

При цьому гарантом наведених прав виступає держава.

З такого, зважаючи на наведені висновки щодо необґрунтованості вимог заявника про поновлення йому строку на звернення до суду з заявою про перегляд Заочного рішення, суд вказує наступне.

На думку суду поновлення вказаного строку та задоволення заяви про перегляд заочного рішення з зазначених підстав, окрім наведених доводів про відсутність прямо передбачених Законом підстав, є недоцільним та таким що суперечить положенням п.1 ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року, учасником якої є Україна, стосовно права кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку.

Відповідна позиція, щодо дотримання розумності строків судового розгляду справ викладена й в рішеннях Європейського суду з прав людини в справі Кухарчук проти України від 10 серпня 2006 року, в справі ОСОБА_5 проти України від 09.01.2013 року та в справі Дія 97 проти України від 21.10.2010 року.

Така позиція суду обґрунтовується там, що на теперішній час у справі існує рішення суду щодо суті спору. У випадку скасування судом Заочного рішення у справі виникне ситуація, за якої спір, що випливає зі змісту позову, що надійшов до суду 13 березня 2007 року, не буде вирішений упродовж більше ніж 9-ти років, що з огляду на позицію Європейського суду з прав людини є неприпустимим.

На неприпустимості поновлення відповідних строків за наведених обставин (без визначення судом поважних причин пропуску процесуального строку та належного викладу відповідної мотивації) наголосив і Європейський суд з прав людини у рішенні «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року, де вказав, що необґрунтоване поновлення процесуального строку, зокрема на оскарження рішення суду, яки вирішено справу по суті, є порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод, 1950 року оскільки такі дії національного суду суперечать принципу правової визначеності та порушують право інших учасників справи, як на вирішення справи у розумний строк так і на кінцевість вирішення правового спору.

З такого, зважаючи на те, що вимоги про перегляд заочного рішення та про поновлення процесуального строку викладені у одній заяві, суд керуючись положеннями ст. 8 ЦПК України щодо можливості застосування аналогії закону та наданими Пленумом Вищого Господарського Суду України 29.05.2013 року у Постанові № 10 розясненнями, за якими у разі коли суд за наслідками розгляду справи (заяви) не встановить підстав для задоволення вимог заявника, суд відмовляє у задоволенні таких вимог з підстав їх необґрунтованості, і лише у випадку, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але строки на предявлення відповідних вимог минули, суд, якщо не встановить поважних причин їх пропуску заявником, відмовляє у задоволенні вимог у звязку зі спливом таких строків.

Таким чином суд, за наведених висновків вважає за необхідне відмовити Одеській міській раді у задоволенні вимог про перегляд Заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2007 року по справі №2-3126/07 позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про обєднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво з підстав її необґрунтованості.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 57-61, 73, 169 (у редакції від 16.06.2007 року), 208-210, 225-232 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви Одеської міської ради про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 07.06.2007 року по цивільній справі № 2-3126/07 за позовом ОСОБА_1 (правонаступника - ОСОБА_2) до Одеської міської ради про обєднання двох домоволодінь в одне домоволодіння, визнання права власності на самочинне будівництво - відмовити.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення на неї можуть бути включені до апеляційної скарги на Рішення суду.

Суддя Прохоров П. А.