Справа №583/2189/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Соколова Н. О.
Номер провадження 22-ц/788/1433/16 Суддя-доповідач - Семеній Л. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Семеній Л. І.,

суддів - Кононенко О. Ю. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

про стягнення коштів за 1/2 частину автомобіля, придбаного у період шлюбних відносин,

в с т а н о в и л а :

09 липня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зазначеним позовом, який обґрунтував тим, що під час шлюбу з відповідачкою за біржовою угодою за спільні кошти був придбаний автомобіль ЗАЗ DAEWOO Ланос, який був зареєстрований за нею. 20 березня 2012 року ОСОБА_4 без його відома та письмової згоди продала спірний автомобіль за договором комісії, залишивши всі кошти від продажу собі, а тому просить стягнути з неї кошти за 1/2 частину проданого автомобіля.

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена, вказане вище рішення скасоване, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію замість його 1/2 частки в автомобілі моделі ЗАЗ DAEWOO Ланос, кузов номер НОМЕР_1, рік випуску 2008 у розмірі 45281,20 грн. та на повернення судового збору 740 грн.

Додатковим рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 березня 2016 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 683,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 липня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_7 задоволено, рішення Апеляційного суду Сумської області від 13 січня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Свою скаргу обґрунтовує тим, що спірний автомобіль проданий без його письмової згоди, а протилежного відповідачкою не доведено. Отримання повіреним ОСОБА_5 коштів від продажу автомобіля передбачено умовами договору комісії від 20 березня 2012 року, проте від продажу спільно нажитого майна коштів заявник від відповідачки не отримував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_8, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника відповідача ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 02 жовтня 2002 року по 13 липня 2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 4, 5).

Під час шлюбу, 30 жовтня 2008 року, подружжя придбало автомобіль моделі ЗАЗ DAEWOO Ланос, кузов номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, який було зареєстровано на ім'я ОСОБА_4 (а.с. 6).

Нотаріально посвідченою довіреністю від 17 травня 2009 року ОСОБА_4 уповноважила ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представляти її інтереси в органах нотаріату та Державтоінспекції або в будь-яких установах, підприємствах та організаціях, з усіх без винятку питань, пов`язаних з експлуатацією та розпорядженням (продати, здавати в оренду (найм), укладати договори позички, доручення), щодо належного їй транспортного засобу (а.с. 52).

На підставі договору комісії від 20 березня 2012 року Охтирська філія ТОВ Торговий Альянс та ОСОБА_4, від імені якої на підставі вказаної вище довіреності діяв ОСОБА_5, уклали договір про продаж автомобіля відповідачки на суму 37156,07 грн.

Довідкою-рахунком № 026936 від 20 березня 2012 року підтверджується продаж і передача ОСОБА_10 легкового автомобіля ЗАЗ DAEWOO Ланос, вартістю 37156,07 грн. (а.с. 61).

Згідно з висновком спеціаліста експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки спірного автомобіля №32 від 20.03.2012 року вбачається, що його ринкова вартість на час продажу становила 37156,07 грн.

За висновком експерта-товарознавця №112 від 20.10.2015 року вбачається, що ринкова вартість цього автомобіля на час проведення оцінки становила 90562,40 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що на підставі пояснень третьої особи ОСОБА_5, свідка ОСОБА_11 та виданої довіреності з правом відчуження автомобіля, в судовому засіданні знайшла підтвердження та обставина, що спірний автомобіль вибув із користування подружжя 17 травня 2009 року, за що вони отримали від ОСОБА_5 кошти у сумі 50000 грн., які вони використали в інтересах сім'ї, оскільки на той час вони проживали спільно та між ними не виникало спорів щодо користування та розпорядження спільним майном.

Проте колегія суддів не може погодитися з таким висновком з наступних підстав.

Так, місцевим судом вірно встановлено, що спірний автомобіль набутий сторонами за час шлюбу, а відтак є об'єктом їх спільної сумісної власності, в якому частки сторін є рівними.

Зазначені висновки узгоджуються з встановленими та визнаними сторонами обставинами і не суперечать вимогам ст. 60, ч. 1 ст. 61, ч.1 ст.70 СК України.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 30 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З огляду на зазначене, у спірних правовідносинах доказуванню підлягають обставини продажу автомобіля без згоди другого з подружжя, а також використання отриманих від продажу коштів не в інтересах сім'ї.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до абзацу 1 ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказував, що спірний автомобіль без його згоди відповідачка продала 20 березня 2012 року.

Зазначена обставина підтверджується відповідним правочином - договором комісії від 20 березня 2012 року, який недійсним в установленому законом порядку не визнавався, тобто є чинним.

Відповідачка ОСОБА_4 не надала суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин продажу автомобіля у 2009 році та за письмовою згодою ОСОБА_3, як і не спростувала підтверджені належними доказами обставини продажу автомобіля 20 березня 2012 року.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що автомобіль відчужено 17 травня 2009 року ОСОБА_5 на підставі довіреності від 17 травня 2009 року, а ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_5 за автомобіль 50000 грн. не ґрунтуються на встановлених у справі обставинах та вимогах закону.

Спірні правовідносини між сторонами щодо поділу спільно нажитого за час шлюбу майна неодноразово були предметом судового розгляду.

Так, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 січня 2013 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 21 березня 2013 року, а у касаційному перегляді вказаних судових рішень відмовлено 16 травня 2013 року, встановлено, що з 02 квітня 2010 року шлюбні відносини між ОСОБА_3 і ОСОБА_4 фактично припинені. ОСОБА_4 разом з донькою переїхала жити на іншу квартиру окремо від ОСОБА_3

Отже, обставина припинення шлюбних відносин з 02 квітня 2010 року між сторонами даного спору є встановленою та у розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає.

За таких обставин продаж спірного автомобіля 20 березня 2012 року відбувся хоча і за час шлюбу, проте у період коли подружжя спільно не проживало та не вело спільного господарства.

Доказів того, що виручені кошти від продажу автомобіля були використані в інтересах сім'ї матеріали справи не містять і відповідачка їх суду не надала.

Крім того, факт використання коштів не в інтересах сім'ї підтверджується заявленим ОСОБА_4 позовом до ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як повірених за довіреністю при продажі автомобіля 20 березня 2012 року за договором комісії, в якому заявниця просила стягнути з відповідачів 37156,07 грн.

З огляду на зазначене вбачається, що відповідачка здійснила відчуження автомобіля проти волі чоловіка не в інтересах сім'ї та не на її потреби, тому при поділі цього майна слід враховувати його вартість.

Як зазначено вище, вартість проданого на підставі договору комісії від 20 березня 2012 року автомобіля становить 37156,07 грн., тому позивач має право на 1/2 частину цієї вартості, тобто на 18578,03 грн. (37156,07 грн. : 2).

На стадії апеляційного провадження представник відповідачки подав заяву про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, посилаючись на те, що з зазначеним позовом позивач звернувся до суду 09.07.2015 року, тобто поза межами строку позовної давності, оскільки про свої порушені права позивач довідався 05.07.2012 року в судовому засіданні під час розгляду іншої справи щодо спору між цими ж сторонами.

Відповідно до вимог ч.3 ст.267 ЦПК України заява про застосування позовної давності може бути подана до суду під час розгляду справи в суді першої інстанції до винесення рішення у справі. Доказів того, що сторона відповідача була позбавлена можливості реалізувати своє право на подання такої заяви під час розгляду справи по суті внаслідок допущених судом першої інстанції порушень норм процесуального права, не надано, тому така заява, що подана безпосередньо на стадії апеляційного провадження не підлягає розгляду судом апеляційної інстанції, оскільки згідно зі ст.303 ЦПК України здійснюється лише перевірка законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції.

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав недоведеності відповідачкою обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_3

Керуючись ст.303, п.3 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 18578 грн. 03 коп. компенсації вартості автомобіля моделі ЗАЗ DAEWOO Ланос, кузов номер НОМЕР_1, 2008 року випуску.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -