У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Нагорняк В.А., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державного акта,

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, який в подальшому неодноразово уточнювали та в обґрунтування якого зазначали, що їм на праві власності належить квартира АДРЕСА_1. Вказаний будинок є багатоквартирним.

У березні 2014 року позивачам стало відомо, що без їх дозволу та погодження із ними ОСОБА_4, яка проживає у квартирі №1, отримала державні акти на право власності на земельні ділянки для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства, вказані акти видані 13 вересня 2010 року.

ОСОБА_5, яка проживає у квартирі № 2, отримала державний акт на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства та державний акт на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, вказані акти отримані 20 серпня 2014 року.

Позивачі вважали, що для них не залишилось вільної земельної ділянки для обслуговування будинку та ведення особистого господарства, а тому просили визнати недійсними рішення та державні акти.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 жовтня 2015 року в позові відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просять скасувати зазначені судові рішення і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом свого права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд, керуючись ст. 257, 267 ЦК України, ст. ст. 58, 59 ЦПК України, виходив із того, що наслідки пропуску позовної давності застосовуються в разі доведеності позовних вимог, а позивачами не доведено суду належними і допустимими доказами відсутності земельної ділянки, яка може бути виділена для обслуговування їх квартири. Клопотання про призначення судової експертизи для визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування позивачами своєї квартири, позивачами не заявлялось, до місцевої ради для виділення їм такої ділянки позивачі також не звертались.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішеннь.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2, ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Вознесенської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, управління Держземагенства у Мелітопольському районі Запорізької області, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення та державного акта.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.А.Нагорняк