Справа №295/3596/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.08.2016 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Кузнєцова Д.В.,

при секретарі с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_2, Житомирське регіональне відділення Державного фонду сприяння молодіжному будівництву про визнання права власності на частку в спільному майні в порядку проведення його поділу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом в якому зазначила, що 04 червня 1992 року уклала із відповідачем шлюб, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, котрі проживають разом із позивачем. Згідно позову, 20 листопада 2000 року між ОСОБА_3 та Житомирським регіональним відділенням Державного фонду сприяння молодіжному будівництву була укладена кредитна угода на будівництво житла за № 14, згідно із якою відділення Фонду надало відповідачу кредит на будівництво (реконструкцію) житла за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 57 399,00 грн. Зазначене житло збудоване, здане в експлуатацію, передане у володіння відповідача та Житомирською міською радою на підставі рішення її виконавчого комітету № 742 від 14 травня 2001 року відповідачу було видано Свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно. Також, в рахунок забезпечення виконання зобов'язання за кредитною угодою між відповідачем та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному будівництву був укладений договір застави. ОСОБА_2 у своєму позові вказує, що кредитна угода №14 від 20.11.2000 укладена відповідачем за час перебування сторін у шлюбі та вчинялась в інтересах сімї, а тому квартира № 36, яка знаходиться по проспекту Миру, 1-В в м. Житомирі, з підстав передбачених ст.ст. 60, 61 СК України та ст. 368 ЦК України, є об'єктом права спільної сумісної власності позивача та відповідача як колишнього подружжя. З огляду на викладене у позовній заяві та з урахуванням уточнених вимог ОСОБА_2 просить суд визнати зазначену вище квартиру об'єктом спільної сумісної власності сторін у справі, визнати за позивачем право власності на 3/4 частки квартири та стягнути з відповідача судові витрати.

Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити з урахуванням уточнених вимог. ОСОБА_2 додала, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду та на даний час вона разом із молодшою донькою мешкає у спірній квартирі.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог. Зазначив, що спірну квартиру слід поділити, визнавши за кожною із сторін по справі, а також їхніми спільними дітьми по 1/4 частині даної квартири.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, направила на адресу суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с. 56).

Представник Житомирського регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в судове засідання так само не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. У поданій на адресу суду заяві заперечував щодо поділу квартири № 36, яка знаходиться по проспекту Миру, 1-В в м. Житомирі між сторонами по справі.

Суд, заслухавши пояснення сторін та представника позивача, дослідивши та вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі із 04.06.1992 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Указаний шлюб був розірваний рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 06.06.2016 року (а.с. 13-15, 65).

20 листопада 2000 року між ОСОБА_3 та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву була укладена кредитна угода №14, згідно із якою Державний фонд надав відповідачу кредит на будівництво (реконструкцію) житла за адресою: м. Житомир, просп. Миру, 1-В у розмірі 57 399,00 грн., із терміном повернення 30 років з часу отримання документів на право володіння та користування житлом. На забезпечення виконання зобовязань за даною кредитною угодою між ОСОБА_3 та Житомирським регіональним відділення Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву укладено Договір застави від 01.06.2001, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с. 17-23).

Судом також встановлено, що Виконкомом Житомирської міської ради на підставі рішення № 742 від 14 травня 2001 року відповідачу ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2, а Житомирським обласним державним комунальним підприємством по технічній інвентаризації зареєстровано право власності за ОСОБА_3 на зазначену квартиру (а.с. 27).

Статтею 22 КпШС України, який діяв на час придбання квартири по просп. Миру та підлягає застосування до спірних правовідносин, передбачалось, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Так само згідно ст. 16 Закону України «Про власність» в редакції 1996 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні за змістом положення містять норми статтей 60 та 70 Сімейного кодексу України, а також статті 372 ЦК України.

Пунктом 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 судам розяснено, що у разі коли майно у вигляді неподільної речі не може бути реально поділене між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, зокрема набуття права власності на квартиру АДРЕСА_2 на час перебування сторін по справі у зареєстрованому шлюбі, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги за позовом ОСОБА_2 частково, визнавши за кожним із подружжя право власності на 1/2 частини згаданої квартири.

Суд з огляду на вимоги ст. 28 КпШС України (ст. 70 СК України) не знаходить достатніх правових підстав для поділу спірної квартири з відступленням від принципу рівності часток подружжя у спільному майні, оскільки суду не надано відповідних належних та допустимих доказів щодо цього. Серед іншого судом враховується, що на час розгляду справи повнолітня донька позивача й відповідача ОСОБА_4 не проживає разом із матірю, що визнається самою третьою особою та підтверджується відповідними доказами.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволеної частини вимог.

На підставі викладеного вище, керуючись ст.ст. 22, 28 КпШС України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, ст.ст. 10, 11, 58-60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_3 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 та за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_3.

В задоволенні решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.В. Кузнєцов