Справа № 155/360/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Провадження № 22-ц/773/379/16 Категорія: 27 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.,

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Шугалова О.М.

з участю: представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Кредитної спілки "Альянс Україна" до ОСОБА_2 про стягнення суми кредиту, процентів за користування кредитом та неустойки за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 поданою від його імені представником ОСОБА_1 на заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року даний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь кредитної спілки «Альянс Україна» 35 192,25 гривні 25 копійок та судові витрати в розмірі 351.92 гривні 92 копійок.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Горохівського районного суду від 08 грудня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 16 вересня 2015 року було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у даній справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 вересня 2008 року між КС «Альянс Україна» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №135 099/08КГо, згідно умов якого кредитодавець зобовязується надати позичальнику кредит в сумі 5500грн. на весілля дочки, терміном на 36 місяців, строк повернення до 03 вересня 2011 року.

Згідно п.3.1 кредитного договору плата за користування кредитом становить 0,1918% за день плюс один відсоток від суми кредиту, який сплачується позичальником наперед в день отримання кредиту. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом за виключенням дня надання кредиту.

У пункті 3.3 цього договору сторони визначили, що погашення кредиту буде здійснюватись щомісячно до 05 числа кожного місяця. Кредит повертається щомісячно рівними частинами в розмірі 152,78грн., не включаючи проценти за користування кредитом, які сплачуються окремо.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 1048, 1050, 1054 цього Кодексу передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів від суми позики згідно з умовами договору.

Як встановлено судом, відповідач ОСОБА_2 порушив умови договору кредиту, зокрема несвоєчасно і не в повному обсязі повертав отримані грошові кошти і проценти за користування ними.

Відповідно до п.6.1 за порушення терміну повернення отриманого кредиту та прострочення сплати суми процентів за користування кредитом позичальник сплачує кредитору пеню у розмірі одного процента від загальної суми неповернутого кредиту за кожен день прострочення виконання.

З цих причин утворилася заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 27 лютого 2015 року становить 35192,25 грн., з яких: тіло кредиту 4011,93 грн. , відсотки 16536,78 грн., пеня за несвоєчасне виконання по сплаті боргу за період з 28.02.2014 року по 27 лютого 2015 року 14643,54 грн.

На спростування цієї заборгованості, представник відповідача надав розрахунок, однак він являє собою не розрахунок заборгованості з урахуванням встановлених договором процентів і пені у звязку з несвоєчасним його погашенням, а перелік долучених до матеріалів справи квитанцій з зазначенням суми і дати платежу. Крім цього, у ньому зазначено про внесення коштів на погашення цього кредиту 07.10.2008 у сумі 250 грн., однак, з квитанції від 07.10.2008 р. вбачається, що ця сума внесена гр. ОСОБА_3 за іншим кредитним договором (а.с.116). Квитанції від 12.01.2008 на суму 77 грн., від 07.10.2008 р на суму 250 грн., від 08.12.2008 р. на суму 100 грн., від 23.12. без зазначення року сплату на суму 178 грн., від 03.06.2009 р. на суму 100 грн., від 03.10.2010 р. на суму 135 грн., від 08.09.2010 року на суму 60 грн., від 06.12.2010 р. на суму 60 грн., всього на суму 960 грн. не можуть слугувати доказом сплати коштів за даним кредитним договором, так як сплачені підприємцям ОСОБА_4, ОСОБА_5 та засвідчені печатками цих осіб (а.с.111-116).

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 та його представника зводяться до того, що відповідач погасив одержаний кредит. Однак при цьому відповідач не враховує того, що він зобовязаний погасити не тільки тіло кредиту, а й сплатити проценти і пеню, так як кошти він вносив не в повному обсязі, а договором передбачено нарахування неустойки у такому випадку за кожний день прострочення.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Альянс Україна», суд першої інстанції вірно виходив з того, що ОСОБА_2 порушив зобовязання, це обєктивно підтверджується кредитним договором, карточкою платежів (а.с.4,5,6), у якій враховано не тільки платежі за квитанціями, які долучив до справи відповідач, але і ті, щодо яких квитанції відсутні, а тому він зобовязаний сплатити заборгованість, яка виникла.

Покликання в апеляційній скарзі на пропуск позивачем строку позовної давності є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до статтей 257, 259 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Строк дії договору закінчився 03 вересня 2011 року, а до суду КС «Альянс Україна» звернулася 26 лютого 2015 року, тобто через 3 роки 5 місяців. Однак відповідно до ст. 269 ЦК України сторони в кредитному договорі (п.9.5) збільшили позовну давність до пяти років. Крім того, відповідач періодично вносив платежі, хоча і не в повному розмірі, тобто вчиняв дії, які указують на визнання боргу, у звязку з чим відповідно до ч. 1 ст.264 ЦК України строк позовної давності переривався.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, наведених у рішенні, яке постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 304, 07, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 поданою від його імені представником ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Горохівського районного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: