Справа №490/5266/15-ц 22.08.2016 22.08.2016 22.08.2016
Справа №490/5266/15-ц Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/75/16 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

22 серпня 2016 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Самчишиної Н.В.,

з секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участі:

позивача - ОСОБА_3 та його представника - ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5 та третьої особи

ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ОСОБА_8 рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 17 грудня 2015 року, ухвалене у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, Миколаївська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом знесення самовільно побудованих споруд та відшкодування моральної шкоди,

УСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_8 предявили вищезазначений позов до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, Миколаївська міська рада.

В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначали, що їм на праві спільної часткової власності разом із третіми особами належить житловий будинок по вулиці Потьомкінській, №3/3 у місті Миколаєві та на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 567 кв.м., що розташована за вищевказаною адресою.

На частині земельної ділянки, що належить їм на праві власності, ОСОБА_5, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, збудувала сарай і навіс для автомобіля і все перекрила металевим профілем, внаслідок чого було обмежено право користування, як земельною ділянкою, необхідною для обслуговування їх житлового будинку, так і самим житловим будинком. Окрім того, на земельній ділянці загального користування нею встановлено огорожу, висотою 1.5 м, забетоновано деревяну лаву, тим самим було зменшено та перекрито проїзд до їх житлового будинку.

Посилаючись на те, що вказані споруди порушують їх права, як власників земельної ділянки та розташованого на ній житлового будинку, позивачі просили усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом покладення обовязку на відповідача за власний рахунок знести самовільно побудовані споруди на їх земельній ділянці і прибрати огорожу та деревяну лаву, а також відшкодувати моральну шкоду, компенсацію якої останні оцінили в сумі 10 000 грн. та стягнути на їх користь витрати на правову допомогу в сумі 1 000 грн. й витрати на оплату послуг Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» в розмірі 913 грн.

Ухвалою Центрального районного суду міста Миколаєва від 29 липня 2015 року до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимог щодо предмета спору, залучено ОСОБА_6.

Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 17 грудня 2015 року, у задоволенні позовних вимог позивачів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 і ОСОБА_8, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального і процесуального права, просили вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеним вимогам ухвалене у справі судове рішення не відповідає.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, ст.1 Першого протоколу до Конвенції кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.1,3-4,10-11,303 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

ОСОБА_13 ст.ст.328,386 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до положень ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частина 3 ст.103 ЗК України зобовязує власників та землекористувачів земельних ділянок співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Відповідно до вимог ст.104 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу. Якщо дії сусіда є неправомірними та не відповідають умові заподіяння як найменших незручностей, такі дії підлягають припиненню.

ОСОБА_13 зі ст.152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

ОСОБА_13 зі статтями 18-21,38,39 ЗК України до категорії земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Порядок використання вказаних земельних ділянок регулюється законами України: «Про основи містобудування» від 16 листопада 1992 року (з наступними змінами та доповненнями) та «Про регулювання містобудівної діяльності» від 17 лютого 2011 року (з наступними змінами), а також Порядком видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 05 липня 2011 року №103 (у редакції наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 25 лютого 2013 року №66), зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 22 липня 2011 року за №902/19640.

Відповідно до ст.ст.152,153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Захист прав на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобіганням вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Так, із матеріалів справи вбачається, що житловий будинок №3/3, що розташований по вулиці Потьомкінська в місті Миколаєві на праві спільної часткової власності належить позивачам ОСОБА_3 і ОСОБА_8 та третім особам, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_11, ОСОБА_10

На підставі рішень Миколаївської міської ради від 01 жовтня 2009 року за №38/36, від 30 грудня 2010 року за №2/30 та отриманих Державних актів на право власності на земельну ділянку (серія ЯЛ №975955 та серія ЯЛ №975956) від 21 червня 2011 року ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на праві спільної сумісної власності (без зазначення часток) належать земельні ділянки, площею 0.0171 га та 0.0396 га відповідно за адресою: місто Миколаїв, вулиця Потьомкінська, №3/3 з цільовим призначенням - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд.

Зазначені земельні ділянки було виділено з земельної ділянки, яка є комунальною власністю та перебувала у користуванні громадян, які мешкають за адресою місто Миколаїв, вулиця Потьомкінська, №3.

ОСОБА_13 прийму передачі межових знаків на зберігання від 22 липня 2008 року була проведена розмітка меж і встановлені межові знаки земельної ділянки за адресою: місто Миколаїв, вулиця Потьомкінська, №3/3 (том 1 а.с.227).

Відповідач є користувачем квартири за №6 у будинку №3 по вулиці Потьомкінська в місті Миколаєві, що знаходиться на балансі ТОВ «ЖЕК «Соборне». При цьому, матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_5 отримувала у власність чи користування земельну ділянку для обслуговування вказаного будинку. З матеріалів справи слідує, що земельна ділянка, на якій розташований житловий будинок №3 по вулиці Потьомкінській в місті Миколаєві є земельною ділянкою міської забудови,

щодо якої відсутні відомості про передачу її будь-кому у власність або користування.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі вказували на те, що спірні споруди знаходяться на частині належній їм на праві власності земельної ділянки, а також на землі загального користування, чим перешкоджають вільному проїзду до їхнього житлового будинку.

Як вбачається із актів обстеження від 23 січня 2013 року та 15 листопада 2011 року, біля квартири №6 по в улиці Потьомкінській №3 у місті Миколаєві, яка знаходиться на території двору загального користування житлового будинку, встановлено некапітальну споруду - навіс, відстань від стіни сараю, що знаходиться перед подвірям позивачів, та кутом фундаменту сітки рабиці складає 1.53 м., відстань від лави до лави - 1.25 м., ширина входу до житлового будинку позивачів - 1.53 м., загальна площа загородженої сіткою рабицею ділянки загального користування складає 32 кв.м.

ОСОБА_13 висновку судової земельно-технічної експертизи №125-051 від 04 липня 2016 року, проведеної Регіональною Торгово - промисловою палатою Миколаївської області на підставі ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 01 лютого 2016 року слідує, що існують порушення правої бічної межі земельної ділянки №3/3 по вулиці Потьомкінська в місті Миколаєві з боку земельної ділянки №3 по вулиці Потьомкінська в місті Миколаєві у вигляді самовільної забудови частини земельної ділянки будовою навісу неправильної геометричної форми з розмірами 2.1-2.16х4.37-4.85/2м площею 9.83 кв.м. Також спостерігається порушення межі суміжного землекористування через встановлення огорожі у вигляді сітки рабиця на бетонному цоколі по металевих стовпах частини усередині дворової території загального користування. Внаслідок чого зменшився вїзд на земельну ділянку №3/3 по вулиці Потьомкінська в місті Миколаєві і складає 1.4 м., що є порушенням вимог ДБН 360-92** Містобудування. Планування і забудова міських і сільських населених поселень (том 2 а.с.61-72).

Отже, з системно - логічного аналізу викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що встановлені відповідачем будівля навісу та огорожа призвели до порушення прав позивачів, як власників нерухомого майна, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, а тому, для усунення порушення межі суміжного землекористування, необхідно зобовязати ОСОБА_5 за власний рахунок знести частину будови навісу площею 9.83 кв.м. з розмірами: шириною 2.16 м. в фасадній частині, шириною 2.1 м. в задній торцевій частині, довжиною 4.37 м. по правій боковій межі, довжиною 4.85 м. по лівій боковій межі, що знаходиться на земельній ділянці по вулиці Потьомкінська №3/3 в місті Миколаєві, а також перенести огорожу у вигляді сітки рабиця на бетонному цоколі по металевих стовпах в правий бік на ділянці загального користування вїзду в фасадній частині від точки І до точки ІІ довжиною 9.5 м. трикутної форми шириною в основі існуючої межі -2.16 м. від точки 3 до точки 4 (згідно геодезичної зйомки КП-16-1008502В від 16 березня 2016 року) з демонтажем деревяної лави, яка розташована безпосередньо біля границі з сітки рабиця.

На думку колегії суддів, іншого, з ситуації за спірними правовідносинами, не вбачається. До того ж, такий спосіб захисту порушеного права позивачів відповідає змісту порушеного права.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то колегія суддів виходить з наступного.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування.

ОСОБА_13 абз. 2 п.5, п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

За таких обставин, вирішуючи питання про розмір компенсації моральної шкоди, колегія суддів враховує конкретні обставини справи, характер та об'єм заподіяних позивачам моральних страждань, ступінь їх доведеності, і вважає за необхідно стягнути з відповідача на користь позивачів по 200 грн. кожному.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то рішення суду першої інстанції на підставі п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Також, за положеннями ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача ОСОБА_3 підлягає стягненню 1 578 грн. судового збору, сплаченого в обох інстанціях та 3 000 грн. витрати, повязані з проведенням судової експертизи, та на корить позивача ОСОБА_8 підлягає стягненню 360 грн. судового збору.

Щодо повернення судових витрат на правову допомогу, то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до положень ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В розясненнях, що містяться в пунктах 47,48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст.6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК України).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у п.2 ч.3 ст.79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Як на підставу задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, позивачі посилаються на копію квитанції від травня 25 листопада 2011 року (том 1 а.с.8).

Між тим, в наданій копії квитанції чітко не зазначена сума, яка сплачена позивачем, а також в матеріалах справи відсутній розрахунок витрат на правову допомогу, що є підставою для відмови у задоволені стягнення цих витрат. Також не підлягають задоволенню витрати на оплату послуг Комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», оскільки сплачені кошти не є судовими витратами в розумінні ст.79 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.303,309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 23 жовтня 2015 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 17 грудня 2015 року, скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_8 до ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_6, Миколаївська міська рада, про усунення перешкод у користуванні майном, шляхом знесення самовільно побудованих споруд та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 і ОСОБА_8 земельною ділянкою по вулиці Потьомкінська, №3/3 в місті Миколаєві.

Зобовязати ОСОБА_5 за власний рахунок знести частину некапітальної будови навісу площею 9.83 кв.м. з розмірами: шириною 2.16 м. в фасадній частині, шириною 2.1 м. в задній торцевій частині, довжиною 4.37 м. по правій боковій межі, довжиною 4.85 м. по лівій боковій межі, що знаходиться на частині земельної ділянки по вулиці Потьомкінська №3/3 в місті Миколаєві, а також перенести огорожу у вигляді сітки рабиця на бетонному цоколі по металевих стовпах в правий бік на ділянці загального користування вїзду в фасадній частині від точки І до точки ІІ довжиною 9.5 м. трикутної форми шириною в основі існуючої межі - 2.16 м. від точки 3 до точки 4 з демонтажем деревяної лави, яка розташована безпосередньо біля границі з сітки рабиця.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 200 (двісті) грн. на відшкодування моральної шкоди, 1 578 (одна тисяча пятсот сімдесят вісім) грн. судового збору та 3 000 (три тисячі) грн. витрат, повязаних з проведенням судової експертизи.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 200 (двісті) грн. на відшкодування моральної шкоди та 360 (триста шістдесят) грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_14