Справа № 462/476/15 Головуючий у 1 інстанції: Боровков Д.О.
Провадження № 22-ц/783/3182/16 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П. і Шандра М.М.

при секретарі Куцик І.Б.

з участю ОСОБА_3, представника ОСОБА_3-ОСОБА_4, ОСОБА_5, представника ОСОБА_6-ОСОБА_7, представника ЗРА ЛМР-Шаровського Р.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження райадміністрації, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, зобов"язання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, демонтаж самовільно зведеної добудови, демонтаж газопроводу і вікон та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкту та його скасування, визнання незаконним розпорядження райадміністрації, демонтаж самочинної прибудови,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_3, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про скасування розпорядження райадміністрації, свідоцтва про право власності, свідоцтва про право на спадщину, зобов"язання не чинити перешкод в користуванні земельною ділянкою, демонтаж самовільно зведеної добудови, демонтаж газопроводу і вікон та в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання незаконним акту прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об"єкту та його скасування, визнання незаконним розпорядження райадміністрації, демонтаж самочинної прибудови - відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржили ОСОБА_4 представник ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі поданою через свого представника ОСОБА_4 зазначає, що рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 є таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права при неповно з"ясованих обставинах справи в цій частині. Звертає увагу, що висновок суду про пропуск ОСОБА_3 строку позовної давності щодо скасування розпорядження райадміністрації від 13.11.2003 року №1040 та визнання незаконним акту прийняття в експлуатацію є помилковим, оскільки фактично про дійсну наявність обставин, які свідчать про їх незаконність вона дізналася тільки в 2013 році. Також вважає, що рішення суду постановлене без врахування п. 3,25 ДБН 360-92 "Планування і забудова міських і сільських поселень" та оцінки листам Залізничної районної санітарно-епідеміологічної станції м. Львова та Львівської області. В апеляційній скарзі ОСОБА_4 яка діє в інтересах ОСОБА_3 просить рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3, а саме:

визнати незаконним акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) об"єкту від 28 жовтня 2003 року, яким прийнято в експлуатацію по АДРЕСА_1 прибудову до будинку №16 розміром 3,49х7,10+2,92х2,92;

скасувати акт прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом (реконструкцією) об"єкт від 28 жовтня 2003 року, яким прийнято в експлуатацію по АДРЕСА_1 прибудову до будинку №16 розміром 3,49х7,10+2,92х2,92;

визнати незаконним розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова від 13.11.2003 року №1040 про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. ОСОБА_9;

скасувати розпорядження Залізничної районної адміністрації м. Львова від 13.11.2003 року №1040 про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. ОСОБА_9;

визнати самочинним будівництвом здійснену прибудову розміром 3,49х7,10+2,92х2,92 до будинку АДРЕСА_1 а саме приміщення кухні площею 17,54 кв.м. позначеного на тех. плані 1-6 та санвузла площею 6,70 кв.м. позначеного на тех. плані 1-7. Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_6 і ОСОБА_5 просить залишити без змін.

ОСОБА_6 і ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі зазначаєють, що рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 є законним, однак згадане рішення в частині відмови в задоволенні первісного позову вважають незаконним, необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Звертають увагу, що розтащування частини будинку ОСОБА_3 на належній їм земельній ділянці є порушенням їхнього права власності, оскільки таке не дозволяє їм як власникам використовувати частину належної їм земельної ділянки за цільовим призначенням. В апеляційній скарзі просять рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити первісний позов в повному обсязі. В решті рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 до задоволення не підлягають із наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування .

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з"ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Судом встановлено, що рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова від 13.02.1990 року № 66 "Про розгляд заяв громадян, які здійснили самовільне будівництво на території району" ОСОБА_10 власниці будинку АДРЕСА_2 що складається з 3-х кімнат пл. 59,5 кв., кухні пл.10,4 кв.м. без комунальних вигод самовільно переобладнаний гараж-сарай на 2-й житловий будинок де обладнано 2 житлові кімнати пл. 10,5 кв.м., 12,6 кв.м. кухня пл.. 4,5 кв.м., коридор пл.. 3,1 кв.м., 6,2 кв.м., гараж пл. 14,7 кв.м. дозволити здати в експлуатацію з наступним відчуженням у встановленому законом порядку дочці ОСОБА_3./т.1 а.с. 65/.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 року "Про оформлення права власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2" вирішено оформити право власності ОСОБА_10 в цілому на будинковолодіння № АДРЕСА_2 провулок у м. Львові: житловий будинок "А-1", "А-2" - загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею - 86,4 кв.м.; житловий будинок "Б-2" - загальною площею 118,1 кв.м., житловою - 60,2 кв.м. /т.1 а.с.66/.

09.11.2011 року Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки ОСОБА_10 було видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2 що в цілому складається з житлового будинку "А-1", "А-2" - загальною площею 162,1 кв.м., житловою площею - 86,4 кв.м.; житлового будинку "Б-2" - загальною площею 118,1 кв.м., житловою - 60,2 кв.м. /т.1 а.с.67/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори, ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_10 успадкувала 28/50 частини житлового будинку № 14 з відповідною частиною господарських будівель, що знаходиться по АДРЕСА_2 В постійне користування спадкоємця ОСОБА_3 переходять приміщення будинку, позначеного в плані літерою А-1 : 1-1 (житлова кімната) , площею 19,1 кв.м., 1-2 (ванна), площею 3.8 кв.м., 1-3 (кухня), І площею 10,4 кв.м., 1-4 (житлова кімната), площею 9,0 кв.м., 1-5 (коридор), площею 5.5 кв.м., 1-6 (коридор), площею 5.1 кв.м., 1-7 (комора), площею 6.2 кв.м., житловою площею 28.1:/ кв.м., загальною площею 59.1 кв.м., будинок, позначений літерою Б-2, житловою площею 60,2 кв.м:, загальною площею 118.1 кв.м., а також; гараж; (В) і сарай (Г) /т. 1 а.с.105/.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 08.02.2005 року, виданого Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, ОСОБА_3 належить на праві власності 28/50 частини житлового будинку АДРЕСА_2 /т.2 а.с.18/. Інші 22/50- частини належать ОСОБА_11 /т.2 а.с.19/.

Таким чином, ОСОБА_3 належить на праві власності будинок, позначений літерою "Б-2", житловою площею 60,2 кв.м, по АДРЕСА_2 право власності на який вона набула на підставі, що не заборонені законом, успадкувавши його за заповітом після смерті її матері ОСОБА_10

18.05.2002 року між ОСОБА_12 та ОСОБА_9 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Футорянською О.А., зареєстрований в реєстрі № 3045 /т.1 а.с.12/. Відповідно до умов зазначеного договору ОСОБА_9 купив житловий будинок № 16 з приналежними до нього господарськими будівлями по АДРЕСА_2 який складався з трьох житлових кімнат, кухні, житлова площа - 38,1 кв.м.

Відповідно до акту про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року міжвідомчою комісією прийнято в експлуатацію закінчений будівництвом (реконструкцією) по АДРЕСА_1 влаштовану прибудову розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м, в якій обладнано кухню під літ 1-6 пл. 17,5 кв.м. і поєднаний санвузол під літ 1-7 пл. 6,7 кв.м. /т.1 а.с.24/.

Розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року "Про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. ОСОБА_9." вирішено затвердити акт прийняття міжвідомчою комісією в експлуатацію прибудови "А-1" розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м по АДРЕСА_1 в якій обладнано кухню під літ 1-6 пл. 17,5 кв.м. і поєднаний санвузол під літ 1-7 пл. 6,7 кв.м. Загальна площа будинку становить 77,8 кв.м., житлова - 48,5 кв.м. /т.1 а.с.14/.

24.09.2006 року ОСОБА_9 помер /т.1 а.с.18/.

Згідно з витягами про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 13.04.2010 року, виданих Львівським обласним державним комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки, його дружині ОСОБА_14 та синові ОСОБА_5 належить на праві власності по 1/2 частині житлового будинку АДРЕСА_1 кожному /т.1 а.с.17, т.2 а.с.20/.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-626/11 у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_16, треті особи: Львівське міське управління Державного комітету України з питань земельних ресурсів, державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу частини будинку, переобладнання будинку, зобов'язання замурувати вікно і відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини дах, сторони вже зверталися до суду із позовами один до одного щодо вирішення спору, який виник між ними.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року позовну заяву ОСОБА_5 К,М. та ОСОБА_5 до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_16, треті особи: Львівське міське управління Державного комітету України з питань земельних ресурсів, державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу частини будинку, переобладнання будинку, зобов'язання замурувати вікно і відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди - було залишено без розгляду, в зв'язку з подачею позивачами заяви про залишення їх первісного позову без розгляду .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини дах сторони - було відмовлено.

Зазначеним рішенням були також встановлені обставини, що відповідно до висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 989 від 27.08.2013 року вбачається, що фактичні розміри земельних ділянок, виділених для обслуговування будинковолодінь № 16 та № 14 по АДРЕСА_2 не відповідають розмірам, вказаним у відповідних державних актах. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 повинна бути рівною 40,6 кв.м., а фактично становить 41,65 кв.м. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_2 згідно державного акту становить 50,95 кв.м., а фактично так і становить 50,95 кв. м. (до стіни прибудови "А"-1" будинку № 16). Частина земельної ділянки між будинками № 14 та № 16 шириною 0,46 кв.м. відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14. Причиною відхилення став наданий у 1988 р. дозвіл ОСОБА_17 про блокування до його будинку із добудовою ОСОБА_12 Частина земельної ділянки шириною 0,46 кв.м., яка знаходиться між будинками № 16 та №14 відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14. Окрім того, відповідно до вказаного висновку житловий будинок по АДРЕСА_1 споруджено у відповідності з вимогами діючих будівельних норм і у відповідності із проектом за винятком даху - змінено проектний двосхилий на фактичний чотирьохсхилий. Однак, відповідно до вказаного висновку основною причиною пошкодження будинку АДРЕСА_2 є відсутність якісного блокування даних споруд. Для усунення вказаних пошкоджень експертом запропоновано замовити проект блокування будинків та виконати проектні пропозиції, що полягають у продовжені схилу покрівлі прибудови "А"-1".

Постановляючи оскаржуване рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_6, ОСОБА_5 та зустрічного позову ОСОБА_3, суд виходив з тих обставин, що позовні вимоги за первісним позовом про визнання недійсними та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 року та свідоцтва про право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2, а також зустрічні позовні вимоги про визнання недійсними та скасування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року та акту про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, пред"явлені до суду з пропуском строку позовної давності.

Щодо вимоги первісного позову про визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом від 17.12.2004 року, згідно з яким ОСОБА_3 після смерті її матері ОСОБА_10 успадкувала 28/50 частини житлового будинку № 14 по АДРЕСА_2 та ОСОБА_18 успадкувала 22/50 частини зазначеного житлового будинку, суд в задоволенні таких відмовив, оскільки такі вимоги є похідними від вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на вказане будинковолодіння, і тому, беручи до уваги, що в основній вимозі первісного позову було відмовлено, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні згаданих вимог, оскільки ним не встановлено ніяких порушень чинного законодавства при видачі вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

Також, відмовлено в задоволенні вимоги первісного позову про зобов'язати ОСОБА_3 не чинити перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні належним ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві приватної власності майном, а саме - земельною ділянкою кадастровий НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 площею 0,0501 га шляхом демонтажу за власні кошти частини самовільно зведенної добудови до її будинку розміром 4,4x1,1 кв.м, та вимоги про зобов'язання демонтувати дах, газопровід, два вікна в будинку Б-2 за вказаною адресою, з тих підстав, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року в справі № 2-626/11 на підставі висновку судово-будівельно-технічної експертизи № 989 від 27.08.2013 року /Т-2 а.с.161-172 справи № 2-626/11/ було встановлено, що фактичні розміри земельних ділянок, виділених для обслуговування будинковолодінь № 16 та № 14 по АДРЕСА_2 не відповідають розмірам, вказаним у відповідних державних актах. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 повинна бути рівною 40,6 кв.м., а фактично становить 41,65 кв.м. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_2 згідно державного акту становить 50,95 кв.м., а фактично так і становить 50,95 кв.м. (до стіни прибудови "А'-1" будинку № 16). Частина земельної ділянки між будинками № 14 та № 16 шириною 0,46 кв.м. відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14. Причиною відхилення став наданий у 1988 р. дозвіл ОСОБА_17 про блокування до його будинку із добудовою ОСОБА_12 Частина земельної ділянки шириною 0,46 м., яка знаходиться між будинками № 16 та №14 відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14. Таким чином, вважаючи, що вищевказані обставини встановлені рішенням суду, і не підлягають доказуванню, суд прийшов до висновку про відсутні будь-яки належні та допустимі доказі, які б вказували на те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам за первісним позовом в користуванні їх земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

Щодо останньої вимоги первісного позову про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 не чинити перешкоди в блокуванні двох будинків за адресою АДРЕСА_2 суд відмовив з задоволенні такої, так як позивачі за первісним позовом не надали суду проекту блокування даних будинків, який би був розроблений в ліцензованій проектній організації, та не надали проектні пропозиції, які є обов'язковими для здійснення блокування будинків, в зв"язку з чим прийшов також до висновку, що правових підстав для зобов'язання ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_6 та ОСОБА_19 перешкоди в блокуванні двох будинків немає.

Відмовляючи в частині задоволення зустрічного позову про визнання самочинним будівництвом здійснену прибудову до будинку по АДРЕСА_1 розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м та зобов'язання ОСОБА_6 та ОСОБА_5 демонтувати зазначену прибудову, суд прийшов до такого висновку з врахуванням того, що зазначена прибудова введена в експлуатацію згідно з актом про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, який згодом був затверджений розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року, які на даний час не є скасовані ні в адміністративному, ні в судовому порядку, в зв"язку з чим підстав для демонтажу вищевказаної прибудови, як самочинної немає.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

За загальним правилом, перебіг загальної та спеціальної позовної давності починається з дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у стст.252-255 ЦК. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст.261 ЦК).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, та відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_14 та ОСОБА_5 подали заяви про застосування строків позовної давності, в яких просять, як у задоволенні первісного позову /т.1 а.с.188,189/, так і у задоволенні зустрічного позову відмовити /т.1 а.с.198/ в зв'язку з пропущенням строку позовної давності.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи № 2-626/11 у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_16, треті особи: Львівське міське управління Державного комітету України з питань земельних ресурсів, державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу частини будинку, переобладнання будинку, зобов'язання замурувати вікно і відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини дах, сторони вже зверталися до суду із позовами один до одного щодо вирішення спору, який виник між ними.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року позовну заяву ОСОБА_5 К,М. та ОСОБА_5 до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_16, треті особи: Львівське міське управління Державного комітету України з питань земельних ресурсів, державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу частини будинку, переобладнання будинку, зобов'язання замурувати вікно і відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди - було залишено без розгляду, в зв'язку з подачею позивачами заяви про залишення їх первісного позову без розгляду .

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року в задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини дах сторони - було відмовлено.

Вказане рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року носить преюдиціальний характер при вирішенні даного спору, в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

У матеріалах справи № 2-626/11 містяться копії розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 року "Про оформлення права власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2, свідоцтва про право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2 та розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року "Про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. ОСОБА_9." /Т-1 а.с.176,179,245 справи № 2-626/, які були долучені ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до первісного позову, який згідно з штампом канцелярії суду був поданий до суду 25.05.2010 року та ОСОБА_3 до зустрічного позову, який був поданий 27.09.2010 року /т.1 а.с.162 справи № 2-626/.

Як убачається з протоколу попереднього судового засідання від 29.09.2010 року, в попередньому судовому засіданні взяли участь ОСОБА_3, ОСОБА_6, та ОСОБА_5, двом останнім були вручені копії зустрічного позову /т.1 а.с.246 /справа № 2-626/.

Таким чином, 29.09.2010 року позивачам за первісним позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 достовірно стало відомо про існування розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1138 від 09.11.2001 року та свідоцтва про право власності на будинковолодіння на АДРЕСА_2, так само і позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_3 29.09.2010 року достовірно було відомо про розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року та про акт про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, а відтак з 29.09.2010 року розпочався перебіг позовної давності.

Слід зазначити, що ні позивачі за первісним позовом (ОСОБА_6, ОСОБА_5) ні позивач за зустрічним позовом (ОСОБА_3.) ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не представили належних доказів на підтвердження поважності пропуску строку позовної давності відносно позовних вимог, в задоволенні яких суд першої інстанції відмовив у зв"язку з пропуском строку позовної давності. Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовивши в задоволенні частини позовних вимог первісного та зустрічного позову у зв"язку з пропуском строку позовної давності, з врахування встановлених обставин справи прийшов до правильного висновку.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Оскільки, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року в цивільної справи № 2-626/11 у справі за позовом ОСОБА_6 та ОСОБА_5 до ОСОБА_15, ОСОБА_3, ОСОБА_16, треті особи: Львівське міське управління Державного комітету України з питань земельних ресурсів, державне підприємство "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради про усунення перешкод у користуванні майном шляхом демонтажу частини будинку, переобладнання будинку, зобов'язання замурувати вікно і відшкодування заподіяної майнової та моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 та ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_15, ОСОБА_16, Управління природних ресурсів та регулювання земельних відносин, Львівська міська рада, Львівська регіональна філія державного підприємства "Центр державного земельного кадастру", Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перебудови частини будинку та прибрання із простору земельної ділянки частини даху, не є таким, що скасоване та набрало законної сили, обставини справи встановлені в ній стосовно ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є такими, що не підлягають доказуванню в даній справи, а саме, що фактичні розміри земельних ділянок, виділених для обслуговування будинковолодінь № 16 та № 14 по АДРЕСА_2 не відповідають розмірам, вказаним у відповідних державних актах;

що довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 повинна бути рівною 40,6м., а фактично становить 41,65 м. Довжина земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_2 згідно державного акту становить 50,95 м., а фактично так і становить 50,95 м. (до стіни прибудови "А'-1" будинку № 16);

що частина земельної ділянки між будинками № 14 та № 16 шириною 0,46 м. відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14;

що причиною відхилення став наданий у 1988р. дозвіл ОСОБА_17 про блокування до його будинку із добудовою ОСОБА_12;

що частина земельної ділянки шириною 0,46 м., яка знаходиться між будинками № 16 та №14 відноситься до земельної ділянки будинковолодіння № 14.

Жодний з доводів апеляційної скарги не може спростувати раніше встановлені обставини справи рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 03.12.2013 року в цивільній справі № 2-626/11 оскільки таке не є скасованим і такі обставини стосуються сторін у даній справі.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутні будь-яки належні та допустимі доказі, які б вказували на те, що ОСОБА_3 чинить перешкоди позивачам за первісним позовом в користуванні їх земельною ділянкою, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2

За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не є такою, що спростовує правильності висновку суду першої інстанції.

Колегія суддів не приймає до увагу твердження ОСОБА_4 представника ОСОБА_3, що акт від 28.10.2003 року про прийняття в експлуатацію по АДРЕСА_2 прибудову до будинку №16, який слугував підставою для прийняття оскаржуваного розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №1040 від 13.11.2003 року "Про затвердження акту прийняття в експлуатацію гр. ОСОБА_9, був отриманий ОСОБА_3 в 2013 році, в зв"язку з чим нею не пропущено строк позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання згаданого акту та розпорядження незаконним та їх скасування, оскільки такі твердження спростовуються матеріалами справи, які беззаперечно підтверджують, що станом на 2010 рік ОСОБА_3 про існування згаданого акту та розпорядження знала, в зв"язку з чим звернувшись до суду з зустрічним позовом в даній цивільні справі в червні 2015 року така пропустила строк позовної давності на визнання згаданого акту та розпорядження незаконним та їх скасування.

Колегія суддів погоджується, що так, як прибудову до будинку по АДРЕСА_1 розм. 3,49х7,10+2,92х3,0м. введена в експлуатацію згідно з актом про прийняття в експлуатацію від 28.10.2003 року, який згодом був затверджений розпорядженням Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради № 1040 від 13.11.2003 року, які на даний час не скасовані ні в адміністративному, ні в судовому порядку, то і підстав для демонтажу вищевказаної прибудови, як самочинної немає. Жодний з доводів ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 не дають підстав вважати згадану прибудову самочинною.

З урахуванням всього вищенаведеного, беручи до уваги доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Жодний з доводів апеляційних скарг ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому у задоволенні таких скарг апелянтам слід відмовити та рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.313, п.1 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 представника ОСОБА_3 та ОСОБА_6 і ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Залізничного районного суду міста Львова від 22 березня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набранням ухвалою законної сили.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра