У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі :

Головуючого судді: Гордійчук С.О.

суддів: Ковальчук Н.М., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівному апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства Національної Страхової компанії "Оранта", третя особа на стороні відповідача - Публічне акціонерне товариство "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, стягнення коштів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ВАТ Національної Страхової компанії "Оранта", третя особа на стороні відповідача - ПАТ "Укрсоцбанк" про захист прав споживача, стягнення коштів відмовлено.

В поданій на рішення суду апеляційній скарзі позивач вказує на його незаконність, оскільки суд не врахував умови Договору добровільного страхування №К738-021/08/СТ від 06 жовтня 2008 року, згідно якого у випадку незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом, страховик повинен провести виплату страхового відшкодування.

Вказує, що страховий випадок наступив в квітні 2009 року, коли транспортним засобом незаконно заволоділа третя особа - ОСОБА_2 тобто в межах дії договору страхування. Договір є чинним та сторонами не оспорений, а тому вважає, що посилання суду на те, що автомобіль не був застрахований, так як не сплачувались страхові платежі, є безпідставними, оскільки п.п. 1.1.1, 1.1.2 в договорі добровільного страхування К738-021/08/СТ від 06 жовтня 2008 року взагалі відсутні.

Суд не врахував, наявні в матеріалах справи повідомлення та лист Здолбунівського РВ УМВС від 23 жовтня 2013 року та від 03 лютого 2014 року, якими підтверджується факт заволодіння спірним транспортним засобом третіми особами.

Вказує про порушення свого права як вигодонабувача, оскільки вважає що таке право до нього перейшло від ПАТ «Укрсоцбанк», яке відмовилось від отримання страхового відшкодування .

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Належно повідомленні сторони в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не повідомили. За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 06 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 укладено договір кредиту на купівлю автотранспортних засобів № 738/94-А та договір відновлювальної кредитної лінії № 738/94-А-1 відповідно до яких, позичальнику надано кредит на купівлю транспортного засобу MAZDDA CX-9 в розмірі 52 572 доларів США.

06 жовтня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір застави автомобіля, відповідно до п. 2.1.7 якого, ОСОБА_1 зобов'язаний був застрахувати предмет застави за пакетом «повне КАСКО» на термін дії договору кредиту в НАСК Оранта з обов'язковим визначенням розрахунку страхових платежів та періодичності їх сплати (а.с.175, 186).

На виконання вимог вищезазначених договорів між ОСОБА_1 та НАСК «Оранта» 06 жовтня 2008 року було укладено договір добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К738-021/08/СТ. Об'єктом страхування за вказаним договором є майнові інтереси, пов'язані з володінням, користуванням або розпорядженням транспортним засобом MAZDDA CX-9, 2008 року випуску, номер кузова НОМЕР_1, д/н НОМЕР_2 та застрахованим додатковим обладнанням (а. с. 180-185).

Відповідно до вказаного договору, додатку до нього та додаткової угоди автомобіль був застрахований на сім років, початок дії договору наступав щорічно з 07 жовтня поточного року і діяв до 06 жовтня наступного року за умови сплати до 06 жовтня наступного року річного страхового платежу.

Сторони обумовили, що до страхових ризиків (страхових випадків) відносяться «протиправні дії третіх осіб» та «незаконне заволодіння».

Крім того, з п. п. 1.1.1., 1.1.2, п. 1.2. договору відновлювальної кредитної лінії №738/94-А-1 від 06 жовтня 2008 року вбачається, що надання кредиту банком на здійснення страхових платежів за договором добровільного страхування транспортного засобу №К738-021/08/СТ від 06 жовтня 2008 року здійснюється окремими частинами (траншами) в межах максимального ліміту заборгованості позичальника за кредитом і кожна наступна видача траншу мала здійснюватись за умови повного погашення попереднього траншу. Для забезпечення сплати чергових платежів позичальник доручив кредитору здійснювати перерахування траншу кредиту для сплати чергових страхових платежів на поточний рахунок страхувальника в розмірі та в строки, що передбачені договором страхування (п. 1.2.1. договору).

Оскільки позивачем не було погашено страховий платіж в сумі 26 471,90 грн., то черговий страхових платіж визначений додатком №1 до договору добровільного страхування банком не був сплачений, а тому з врахуванням п. 14.1 Договору добровільного страхування транспортного засобу К738-021/08/СТ такий договір припинив свою дію з 07 жовтня 2009 року.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про чинність договору добровільного страхування є безпідставними і спростовуються вищенаведеним.

Доводи апеляційної скарги про те, що повідомленням та листом Здолбунівського РВ УМВС від 23 жовтня 2013 року та від 03 лютого 2014 року підтверджується факт заволодіння спірним транспортним засобом третіми особами безпідставні, оскільки відповідно до листів Здолбунівського РВ УМВС України в Рівненській області лише повідомлено, що 19 січня 2011 року 18 березня 2013 року надійшла заява ОСОБА_1 про те, що 06 квітня 2009 року ОСОБА_2 шляхом шахрайства, обману та зловживання довірою заволодів його автомобілем.

Дані внесені до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0000212 від 13 березня 2013 року за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, однак в подальшому дії було перекваліфіковано на ч. 2 ст. 289 КК України. По даному факту проводилось досудове розслідування, а автомобіль оголошено в розшук (а.с.55, 101, 167).

Таким чином, самі по собі листи та повідомлення правоохоронних органів, за відсутності вироку суду в кримінальній справі, не свідчать про факт незаконного заволодіння транспортним засобом чи протиправність дії третіх осіб - ОСОБА_2, які відповідно до договору добровільного страхування, додатку до нього та додаткової угоди можна віднести до страхового випадку.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Разом з тим, із матеріалів справи вбачається, що 11 квітня 2011 року ОСОБА_1 повідомив НАСК «Оранта» про настання страхового випадку який мав місце в квітні 2009 року, а саме про заволодіння транспортним засобом третіми особами - ОСОБА_2

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про страхування», договір страхування це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

У відповідності до ст. 636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Виконання договору на користь третьої особи може вимагати як особа, яка уклала договір, так і третя особа, на користь якої передбачено виконання, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із суті договору. З моменту вираження третьою особою наміру скористатися своїм правом сторони не можуть розірвати або змінити договір без згоди третьої особи, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

Згідно зі ст. 985 ЦК України, страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов'язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Страхувальник має право при укладенні договору страхування призначити фізичну або юридичну особу для одержання страхової виплати (вигодонабувача), а також замінювати її до настання страхового випадку, якщо інше не встановлено договором страхування. Особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюються законом.

Відповідно до п. 10.2, 11.1 Договору добровільного страхування транспортного засобу (Банківське КАСКО) № К738-021/08/СТ від 06 жовтня 2008 року, страхувальник або його довірена особа зобов'язані в якомога найкоротший строк, але в будь-якому випадку не пізніше 2-х робочих днів з моменту настання події, що має ознаки страхового випадку, повідомити страховика про обставини події та подати страховику письмову заяву про страхову виплату та надати достовірну інформацію і документальні докази, необхідні для підтвердження факту, причин та обставин настання страхового випадку та визначення розміру страхового відшкодування. Перелік документів, які підтверджують настання страхового випадку передбачені п. 11.2. договору.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_1 було порушено вищевказані умови Договору страхування, оскільки позивачем порушено умови договору добровільного страхування, а також не надано доказів того, що автомобілем незаконно заволоділи треті особи, а тому відповідач повноправно скористався своїм правом та відмовив позивачу у виплаті страхового відшкодування, що також передбачено договором страхування та ч. 1 ст. 991 ЦК України, відповідно до яких страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об'єкт страхування або про факт настання страхового випадку; несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків.

Зазначене положення міститься також в ст. 3 Закону України «Про страхування».

Крім того, за Договором страхування вигодонабувачем визначено АКБ «Укрсоцбанк», однак позивачем не надано суду доказів того, що він повністю виконав зобов'язання за кредитним договором та доказів того, що АКБ «Укрсоцбанк» відмовився від свого права на отримання страхового відшкодування, з огляду на що колегія суддів суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення страхового відшкодування на користь ОСОБА_1 висуваються неналежним позивачем, оскільки в подібному випадку вимогу про стягнення зі Страховика суми страхового відшкодування має бути подано лише вигодонабувачем. Така правова позиція також викладена в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.10.2014 року у справі № 6-24134св14.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, ЦПК України, колегія суддів, у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 21 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий :

Судді :