У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ступак О.В., Дьоміної О.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_4 (до шлюбу ОСОБА_4) звернулася до суду з указаним позовом, обгрутовуючи його тим, що з 04 вересня 2004 року по 20 серпня 2008 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У шлюбі народилося троє дітей: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Позивач вказувала, що у період подружнього життя з відповідачем Одеською міською радою їй було продано квартиру АДРЕСА_1, за одну гривню у зв'язку з тим, що її сім'я є багатодітною та знаходиться у скрутному матеріальному становищі.

Враховуючи, що спільні з відповідачем діти залишились проживати разом із нею, а відповідач ОСОБА_5 після розірвання шлюбу нехтує своїми обов'язками по їх забезпеченню, просила суд: визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частини квартири АДРЕСА_1; виділити в натурі ОСОБА_4 3/4 частини вищевказаної квартири та надати у володіння та користування ізольовані кімнати площею 20,8 кв. м та 18,7 кв. м у квартирі АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 виділити в натурі 1/4 часини даної квартири та надати у володіння та користування ізольовану кімнату площею 15,6 кв. м у вказаній квартирі; кухню, коридор, ванну кімнату і вбиральню залишити в загальному користуванні; стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку до досягнення дітьми повноліття.

У жовтні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до суду з зустрічним позовом, обгрутовуючи його тим, що з 2004 року він із ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, який з ініціативи останньої було розірвано 20 серпня 2012 року.

Позивач вказував, що він продовжує проживати у спільній з ОСОБА_4 квартирі, так як іншого житла не має.

Водночас, позивач зазначав, що ОСОБА_4 народилася та виросла в неблагополучній сім'ї, будь-яких побутових умов та благ була обмежена, своїх заощаджень та матеріальних можливостей у неї не було.

Також, позивач вказував, що у шлюбі ОСОБА_4 було приватизовано квартиру АДРЕСА_2, по якій він сплачував заборгованість, щоб дружина могла приватизувати квартиру, і яка була непридатна для проживання, а він за особисті кошти та своєю працею здійснив капітальний ремонт цієї квартири, що суттєво покращило та збільшило її вартість.

У зв'язку з вищевикладеним, ОСОБА_5 просив суд: визнати за ним право власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_2; виділити йому в натурі 1/3 частку квартири АДРЕСА_2, що складає житлову кімнату площею 10,4 кв. м; визнати за ОСОБА_4 право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_2, виділивши в натурі житлову кімнату площею 15,1 кв. м, кухню, вбиральню квартири АДРЕСА_2 встановити як приміщення загального користування для сторін; визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1; виділити ОСОБА_5 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, виділивши в натурі кімнату площею - 18,7 кв. м та частини приміщення коридору, що становить 9 кв. м, загалом 27 кв. м.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_4 залишено без задоволення, а позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_5 право особистої власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 рокузмінено в частині поділу спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1та розміру судового збору, який підлягає стягненню.

Визнано право власності ОСОБА_5 на 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням апеляційним судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно нажите подружжям під час шлюбу вважається їх спільним майном.

Згідно зі ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлене домовленістю між ними (ст. 63 СК України).

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції, з висновками якого у нескасованій частині рішення погодився апеляційний суд, правильно виходив із необхідності поділу між сторонами спірної квартири АДРЕСА_1, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині поділу спільного майна подружжя - квартири АДРЕСА_1 та розміру судового збору, який підлягає стягненню, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, обставини справи, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що судом першої інстанції не враховано обставини, які мають істотне значення, а саме те, що спірна квартира виділялася ОСОБА_4 місцевим органом влади у зв'язку з багатодітністю сім'ї, тобто з урахуванням наявності 3 дітей, а не набувалася самостійно сторонами у справі за звичайних обставин, і ці діти проживають з ОСОБА_4

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

О.О. Дьоміна

А.В. Маляренко