Справа № 369/7096/16-ц
Провадження № 2/369/3238/16
16.12.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 16 березня 2014 року ОСОБА_3 отримав від нього в борг грошові кошти у розмірі 14 500, 00 дол. США. Відповідач власноруч написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути кошти. З моменту отримання ОСОБА_3 даних коштів, свого зобов'язання останній не виконав. 10 травня 2016 року він звернувся до ОСОБА_3 із вимогою про повернення грошових коштів, вимога залишена буз належного реагування. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті. Відповідно до курсу НБУ станом на 25 листопада 2016 року з розрахунку за 1 дол. США - 25,588045 грн., сума позики еквівалентна 371 026,65 грн. на підставі ч.1 ст. 1048 ЦК України нарахував відсотки виходячи із встановленої відсоткової ставки НБУ за період з 16 березня 2016 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року в сумі 4 322,26 дол. США, що станом на 25 листопада 2016 року згідно офіційного курсу НБУ еквівалентно 110 598,36 грн. Окрім того, затримка повернення грошових коштів призвела до зриву його багатьох запланованих бізнесовх проектів, що знизило його авторитет, нанесло фінансові збитки та моральну шкоду. Які оцінює в 150 000, 00 грн. В ході розгляду справи стало відомо, що ОСОБА_3 помер. Тому позивач уточнив позовні вимоги, звернувшись із позовом до спадкоємця - ОСОБА_2
Тому просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму основного боргу у розмірі 14 500,00 дол. США, що еквівалентно 371 026, 65 грн. відсотки за користування позикою у розмірі 4 322, 26 дол. США, що еквівалентно 110 598, 36 грн, моральну шкоду у розмірі 150 000. 00 грн та судовий збір у розмірі 3 593, 61 грн.
У судове засідання позивач не з`явився. Позивач направив до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідачка в судове засідання не з"явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила, у зв"язку з чим суд з урахуванням заяви позивача вважає за можливе ухвалити заочне рішення, згідно ст. ст. 224, 169 ч. 4 ЦПК України, за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.
При розгляді справи судом встановлено, що 16 березня 2014 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_3 отримав у борг грошові кошти у розмірі 14 500,00 дол. США.
Отримані в борг кошти ОСОБА_3 зобов'язувався повернути, що підтверджується власноручно написаною розпискою.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається
Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.
Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
При розгляді справи судом встановлено, що кошти за вищевказаним договором позики від 16 березня 2014 року відповідачем не повернуті.
08 травня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 із вимогою на підставі ч.2 ст. 530 ЦК України про повернення грошових коштів в сумі 14 500.00 грн до 15 травня 2016 року.
Зі свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 вбачається , що ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_3 помер.
Відповідно до вимог ст. 37 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов'язані , а також в інших випадках заміни особи у відносинах , щодо яких виник спір , суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.
Відповідно до ст.1281 Цивільного кодексу України, спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
З матеріалів справи судом встановлено, що спадкоємцем ОСОБА_3 є ОСОБА_2
25 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори із претензією кредитора в порядку ст. 1281 ЦК України.
Відповідно до ст. 1282 ЦК України - спадкоємці зобов'язанні задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
За змістом ст. 1296 ЦК України отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Згідно із ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу).
Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами ст.625 цього Кодексу.
За нормою ч. ч. 1, 2 ст. 533 Цивільного кодексу України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Вимогами ст.99 Конституції встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому не встановлено обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, проте водночас обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Відповідно до курсу НБУ станом на 25 листопада 2016 року з розрахунку за 1 дол. США - 25. 588045 грн., сума позики 14 500,00 дол. США еквівалентна 371 026 грн. 65 коп. Отже, за договором позики з ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути основну суму боргу у розмірі 371 026, 65 грн.
Оскільки, відповідачкою ні до нотаріальної контори, ні до суду не надано доказів на підтвердження обсягу спадкового майна, в зв'язку з чим суд позбавлений можливості встановити межу відповідальності спадкоємців, тому суд вважає за необхідне стягнути суму заборгованості 371 026,65 гривень, але не більше чим вартість отриманого спадкового майна після смерті ОСОБА_3
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивача про визнання покладення обов'язку по задоволенню вимог позивача як кредитора на спадкоємця ОСОБА_2 та стягнення з останньої на користь ОСОБА_1 суми боргу є правомірною, та підлягає задоволенню.
Згідно з ч. 1 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ч. 2 цієї ж статті, розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Згідно ст.ст. 1048, 1050 ЦК України встановлено, що позикодавець тобто позивач, має право на одержання від позичальника (відповідача) відсотків від суми позики, якщо це встановлено договором, а оскільки в договорі не був встановлений розмір відсотків річних від простроченої суми за рік прострочення, то згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Відповідно до ч. 3 ст. 1231 ЦК України до спадкоємця переходить обов'язок сплатити неустойку (штраф, пеню), яка була присуджена судом кредиторові із спадкодавця за життя спадкодавця.
Як вбачається з розрахунку суми штрафних санкцій, наданого позивачем, останній просить стягнути з відповідача штрафні санкції за період з 16 березня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_4 року, що включають проценти за користування коштами в розмірі 4 322,26 дол. США, що за курсом НБУ станом на 25 листопада 2016 року еквівалентно 110 598, 36 грн, така вимога не відповідає нормам закону, оскільки розрахунок зроблений без врахування вимог ст. 258 ЦК України щодо встановлення спеціальної позовної давності в один рік. Враховуючи зазначене, суд відмовляє позивачу в задоволенні позовної вимоги щодо стягнення відсотків.
З огляду на існування заявленої позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень статті 1167 ЦК України компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Судова практика при цьому виходить із положення, що "відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору" (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди").
Так, відповідно до чинного законодавства моральна (немайнова) шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі. При цьому, якщо дії винної особи заподіяли як майнову, так і моральну (немайнову) шкоду, то відшкодування майнової шкоди не звільняє таку особу від обов'язку відшкодувати моральну шкоду.
При вирішенні спорів, пов'язаних з відшкодуванням моральної шкоди, слід мати на увазі, що винна у заподіянні цієї шкоди особа може бути звільнена від обов'язку відшкодування тільки за умови, якщо вона доведе відсутність своєї вини (умислу або необережності). Таким чином, позивач повинен довести лише факт заподіяння йому моральної шкоди відповідачем, а не наявність у цьому вини останнього.
Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чом у полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджено. у
Враховуючи зазначені положення, судом не встановлено факту доведеності заподіяння моральної шкоди позивачеві, а сама позовна заява, окрім вимоги про стягнення суми моральної шкоди, не містить факту наявності та обґрунтування заподіяння такої шкоди.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 3710,27 грн.
Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526,536, 610, 625, 1048 ЦК України та ст.ст.88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, - суму боргу в межах вартості майна, одержаного у спадщину в розмірі 14 500, 00 дол. США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 25 листопада 2016 року еквівалентно 371 026 грн 65 коп ( триста сімдесят одна тисяча двадцять шість грн. шістдесят п'ять коп.).
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 судові витрати у розмірі 3710,27 грн. (три тисячі сімсот десять грн. двадцять сім коп).
У решті позову відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Києво-Святошинський районний суд Київської області. У разі якщо особи, які беруть участь у справі не були присутні під час ухвалення рішення, апеляційна скарга на рішення може бути подана протягом десяти днів з моменту його отримання.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його апеляційне оскарження.

Суддя