Ухвала

іменем україни

02 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,

суддів: Коротуна В.М., Нагорняка В.А.,

Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 25 вересня 2008 року уклали кредитний договір № KGN0GK, згідно з яким ПАТ КБ «ПриватБанк» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 135 550 грн на термін до 25 вересня 2018 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, що встановлені кредитним договором. Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач зобов'язання за вказаним договором не виконав, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 52 376 грн 62 коп., яка складається із: 1 411 грн 56 коп. - заборгованість за кредитом; 1 080 грн 22 коп. - заборгованість за відсотками; 23 941 грн 68 коп. - заборгованість за комісією; 23 210 грн 94 коп. - пеня; 250 грн - штраф (фіксована частина) та 2 482 грн 22 коп. - штраф (процентна складова).

Рішенням Новгородківського районного суду Кіровоградської області від 27 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2008 року в розмірі 52 376 грн 62 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції змінено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2008 року в сумі 4 271 грн 98 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду не відповідає вказаним вимогам.

Судами встановлено, що 25 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 135 550 грн на термін до 25 вересня 2018 року зі щомісячним погашенням відповідачем заборгованості (щомісячними платежами), яка складається з тіла кредиту, відсотків, комісії, інших витрат за графіком, який є частиною договору.

Згідно з розрахунком, наданим банком, заборгованість за кредитним договором становить 52 376 грн 62 коп. і складається із: заборгованості за кредитом у сумі 1 411 грн 56 коп.; заборгованості за відсотками у сумі 1 080 грн 22 коп.; заборгованості з комісії у сумі 23 941 грн 68 коп.; пені у сумі 23 210 грн 94 коп.; штрафу у сумі 250 грн (фіксована частина) та штрафу у сумі 2 482 грн 22 коп. (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для стягнення з відповідача на корить позивача заборгованості за кредитним договором у розмірі 52 376 грн 62 коп.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що заборгованість з комісії розраховано неправильно, що призвело до неправильного нарахування заборгованості з пені.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 4.1 цього договору банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту (додаток № 2) до даного договору і надає позичальнику право на їх використання. За надане право позичальник сплачує банку винагороду за резервування ресурсів у розмірі, зазначеному у п. 8.1 договору (п. 4.2 договору).

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачка достроково сплатила частину кредиту та станом на 22 листопада 2011 року за ОСОБА_3 рахується заборгованість за тілом кредиту у сумі 1 411 грн 95 коп., що встановлено рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 20 травня 2015 року.

Пунктом 4.3 вказаного договору передбачено, що нарахування винагороди здійснюється на дату щомісячного платежу за кредитом, при цьому винагорода нараховується на суму зарезервованих ресурсів (додаток № 2 до договору) за фактичну кількість днів резервування ресурсів, виходячи з 360 днів у році. Дата погашення у часовий інтервал нарахування винагороди не включається. Розрахунок винагороди за резервування ресурсів здійснюється щоденно з моменту підписання договору.

У п. 2.4.1 договору позичальник має право здійснювати дострокове погашення кредиту. При цьому позичальник зобов'язаний сплатити банку суму відсотків, суму винагороди відповідно до п. 8.1 даного договору, неустойку (штраф, пеню), якщо на момент дострокового погашення кредиту (частини кредиту) у банку виникли підстави для стягнення неустойки згідно з п. 5.1 даного договору. Оплата проводиться відповідно до умов даного договору.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції не врахував того, що винагорода за резервування ресурсів нараховується одночасно з видачею кредитних коштів, на всю суму наданого кредиту та весь строк дії договору, який зазначено у п. 8.1 договору, а саме до 25 вересня 2018 року, але сплачується щомісячно. У разі дострокового погашення кредиту боржник повинен сплатити винагороду за резервування у повному обсязі.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України вказані обставини та положення закону залишив поза увагою, належним чином не визначився з характером спірних правовідносин та у достатній мірі не перевірив доводи, які мають значення для правильного вирішення спору, не врахував, що сторони передбачили у договорі виплату зазначеної винагороди за дострокове повернення кредиту.

Крім того, посилаючись на обставини, встановлені судом апеляційної інстанції в рішенні суду від 27 січня 2014 року, та вказуючи, що зазначене рішення долучено до матеріалів справи у судовому засіданні апеляційного суду, судом апеляційної інстанції не було долучено до матеріалів справи рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 27 січня 2014 року, матеріали справи не містять вказаного рішення.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 19 листопада 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.В. Юровська

Судді: В.М. Коротун

Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана