РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/2595/16-ц

пр. № 2/759/2398/16

11 серпня 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Євфіменко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баландіна Тетяна Миколаївна про визнання договору дарування недійсним, суд, -

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2016р. позивачка звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір дарування від 29 жовтня 2013р., укладений між нею та ОСОБА_2 і посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баландіною Т.М., відповідно до якого вона подарувала ОСОБА_2 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, поновити її право власності на дану квартиру та анулювати право власності відповідачки, посилаючись на те, що договір укладений під впливом тяжких обставин і на вкрай невигідних умовах.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що після смерті чоловіка, який помер в серпні 2012р., успадкувала належну йому квартиру АДРЕСА_1. В січні 2013р. вона втратила сина. Вона дуже переживала ці втрати, стан її здоров'я значно погіршився. В жовтні 2013р. заповіла дану квартиру онукові.

ОСОБА_2, яка є колишньою співробітницею її чоловіка, у тяжкий час стала їй допомагати та проживати разом з нею, унаслідок чого вони зблизились, ОСОБА_1 довірилась їй. ОСОБА_2 переконала її про помилковість складання заповіту, оскільки онук ще малий та не зможе надавати необхідної допомоги, доглядати за нею, а вона потребує сторонньої допомоги. Скориставшись її психологічним станом, вона умовила подарувати їй квартиру, успадковану після чоловіка, що ОСОБА_1, під страхом залишитись самотньою, і зробила.

Після укладання договору дарування ОСОБА_2 залишила квартиру, залишивши тягар з її утримання на ОСОБА_1

Представник відповідачів проти позову заперечує, посилаючись на те, що не наведено жодної тяжкої обставини, яка б могла вплинути на волевиявлення позивачки. Так, чоловік позивачки помер ІНФОРМАЦІЯ_1, а договір дарування укладено 29.10.2013р., тобто після смерті чоловіка пройшов тривалий проміжок часу, під час якого позивачка вступила в спадщину та розподілила спадкове майно з дітьми померлого, продала успадкований автомобіль, тобто мала стійкий психологічний стан та стабільне матеріальне становище. Син з позивачкою не проживав, був засуджений за вчинення чотирьох кримінальних правопорушень, тривалий час хворів венеричними захворюваннями та туберкульозом, у зв'язку з чим і був звільнений з місць позбавлення волі. Після звільнення він декілька місяців лікувався у інфекційній лікарні, де і помер. Відповідачка по дружньому допомагала і підтримувала позивачку. Позивачка сама запропонувала подарувати їй квартиру як подяку за підтримку та допомогу, отриману за всі роки їх дружби.

3-тя особа приватний нотаріус Баландіна Т.М. в судове засідання не з'явилась, просить слухати справу у її відсутність. Згідно письмових пояснень проти позову заперечує, посилаючись на те, що при укладанні договору дарування було проведено співбесіду щодо майбутнього правочину, встановлено волевиявлення сторін, з'ясовані дійсні наміри, роз'яснено зміст статті 717 ЦК України, а також доведено інформацію, що договір, який встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_1 з 29.12.1995р. перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 /ас 59/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер /ас 4/.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер син позивачки ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про народження та укладення шлюбу /ас 13, 53-58/.

Позивачці ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.05.2013р. належала на праві власності квартира АДРЕСА_1, яку вона успадкувала після смерті свого чоловіка.

Згідно заповіту від 14.10.2013р. ОСОБА_1 все своє майно заповіла онуку - ОСОБА_6 /ас 15, 16/.

29.10.2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 /ас 10/.

Як пояснила викликана для дачі особистих пояснень відповідачка, вони з позивачкою були знайомі давно, проте подругами не були, інколи спілкувались по телефону. Від знайомих вона дізналась про смерть чоловіка позивачки, у зв'язку з чим подзвонила їй висловити свої співчуття. Тоді позивачка запросила її до себе. Коли вона приїхала, то позивачка перебувала в дуже пригніченою стані, була самотньою, після смерті чоловіка з нею перестали спілкуватись колишні знайомі, потребувала допомоги і підтримки і вона не змогла залишити її, стала проживати в її квартирі, допомогла оформити спадщину, вони відвідували сина позивачки в лікарні до його смерті, займались онуком позивачки. В подяку за допомогу позивачка сама запропонувала укласти з нею договір дарування квартири.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що є сусідкою позивачки, проживає в квартирі № 95. Після смерті чоловіка позивачка перебувала в пригніченому стані. Тоді у неї в квартирі з'явилась жінка ОСОБА_2. Позивачка розповідала, що їй дуже важко, потрібно, щоб хтось був поруч. Вони разом їздили на дачу, ОСОБА_2 ходила за продуктами. Про укладення договору дарування свідок дізналась лише в 2016р., коли почула сварку в квартирі позивачки.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає позивачку, оскільки працює в СТ «Авіатор». Спочатку вона приїжджала на дачу з чоловіком. Після його смерті вони приїхали разом з ОСОБА_2 ОСОБА_1 важко переживала смерть чоловіка, ходила «черная», емоційний її стан був поганий, вона дуже любила чоловіка. Після смерті сина позивачки вони стали тісно спілкуватись, їх зблизило спільне горе, однак ОСОБА_2 намагалась перешкоджати їх спілкуванню, часто відповідала, що ОСОБА_1 відпочиває або її немає.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що позивачка - бабуся її підопічного ОСОБА_6. Вони стали більше спілкуватися після смерті сина позивачки, вона привозила до неї хлопчика. На той час ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_1 ОСОБА_1 хворіла, у неї були проблеми з ногою, у зв'язку з чим ОСОБА_2 їй дзвонила і запитувала, як лікувати ОСОБА_1 ОСОБА_2 часто перебувала в нетверезому стані, у зв'язку з чим вихователька в садочку ОСОБА_6 сказала, щоб вона не приходила за дитиною.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є донькою відповідачки. Позивачку вони знали давно. Після смерті чоловіка позивачки її матір поїхала її відвідати і вони стали проживати разом, відвідували в лікарні сина позивачки. Про договір дарування вона спочатку не знала, дізналась пізніше. У неї не виникало питань, чому її матір проживає з позивачкою, у них була домовленість.

Як вбачається з виписки із медичної карти від 2.08.2016р., ОСОБА_1 з 1998р. до 13.03.2013р. в поліклініку не зверталась. 13.03.2013р. вона звернулась до хірурга у зв'язку з артрозом л/колінного сустава; 5.06.2013р. вона звернулась до невролога, яким встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія з вираженим церебростонічним та астено-невротичним синдромом; 16.10.2013р. позивачка знову звернулась до невролога, який знову встановив діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія, виражений астено-невротичний синдром /ас 18, 120/.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦПК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Відповідно до ст. 717 ЦПК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом зазначених норм матеріального права при укладенні договору дарування волевиявлення дарувальника має бути спрямоване на добровільне, безоплатне, без будь-яких примусів (життєвих обставин або впливу сторонніх осіб) відчуження

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться в п. 23 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6.11.2009р. № 9 правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути важка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа вчиняє їх добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це робити через тяжкі обставини і на вкрай невигідних умовах, а тому волевиявлення особи не є вільним і не відповідає його внутрішній волі.

Статтею 233 ЦК України не передбачено обмежень чи заборони її застосування до окремих правовідносин чи, зокрема, договору дарування.

Такої позиції притримується Верховний Суд України у своїй постанові від 3 червня 2015року ( справа № 6-232 цс14).

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 після смерті чоловіка, а в подальшому і сина, перебувала в пригніченому психоемоційному стані, почувалася самотньою, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, а також і відповідачка, яка пояснила, що коли у позивачки помер чоловік, вона залишилась одна, нікого поруч не було, вона схудла, знайомі перестали з нею спілкуватись, син знаходився в лікарні, а невдовзі помер, її моральний стан був важкий; при цьому погіршився і стан здоров'я позивачки, що підтверджується медичною документацією, згідно якої позивачці в той період встановлено діагноз: дисциркуляторна енцефалопатія з вираженим церебростонічним та астено-невротичним синдромом, а тому суд вважає, що договір дарування квартири на користь сторонньої особи, яка не була ні родичкою, ні подругою, опинилась поруч з позивачкою у зв'язку зі складною життєвою ситуацією, був укладений під впливом тяжких обставин, тобто волевиявлення ОСОБА_1 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, і за відсутності таких обставин (смерті рідних позивачки) даний правочин не було б вчинено взагалі.

Твердження представника відповідачки про те, що позивачка сама запропонувала укласти зазначений договір не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно ст. 233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Посилання представника відповідача на те, що матеріальне становище позивачки було стабільним, вона продала успадкований автомобіль, а також і після укладення оспорюваного договору отримувала кошти від здачі в оренду квартири, а тому договір дарування не був укладений на вкрай невигідних дня неї умовах суд вважає безпідставним, оскільки безоплатне відчуження квартири на користь сторонньої особи, яку позивачка могла б продати або продовжувати здавати та отримувати щомісячно орендну плату за неї само по собі свідчить про погіршення становища відчужувача, тобто про вкрай невигідні для позивачки умови.

Твердження представника відповідача про те, що позивачка, отримавши у спадщину дві квартири, дачу, автомобіль та гараж, свідомо, самостійно розподілила майно між онуком та відповідачкою, що свідчить про усвідомлення нею значення своїх дій при укладанні договору дарування суд вважає безпідставним, оскільки позов поданий не з підстав, передбачений статтею 225 ЦК України.

Посилання представника відповідача на пропуск позивачкою строку позовної давності суд вважає безпідставним, оскільки ст. 728 ЦК України підлягає застосуванню при розгляді справ про розірвання договору дарування, а в даному випадку позов поданий про визнання договору дарування недійсним.

Суд вважає, що виходячи з норм ст. 16 ЦК України порушене право позивачки підлягає захисту в повному обсязі шляхом визнання недійсним договору дарування, оскільки передбачає і поновлення її права власності, і анулювання права власності відповідачки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, поданий при подачі позову до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 233, 717 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1, укладений 29 жовтня 2013р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баландіною Т.М., зареєстрований в реєстрі за № 1854.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 551грн. 20коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя