АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про повернення безпідставно набутого майна,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаним позовом.

На підставі ст. 1212 ЦК України просиластягнути з відповідачагрошові кошти в розмірі695 525,00 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що будучи на дев'ятому місяці вагітності, не розуміючи своїх дій, помилково, без будь-якої правової підстави у період з 13 листопада 2013 року по 30 грудня 2013 року перерахувала ОСОБА_2 на його розрахункові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, відкриті у акціонерному товаристві «Дельта Банк», вищезазначені кошти.

Заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 безпідставно отримані кошти в сумі 695 525,00 грн.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_1 проти апеляційної скарги заперечила.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог.

Проте погодитися з такими висновками суду не можна.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_1 вказувала на помилковість перерахування спірних грошових коштів в розмірі 695 525,00 грн.

Зазначала, що нею, без будь-якої правової підстави, у період з 13 листопада 2013 року по 30 грудня 2013 року були перераховані ОСОБА_2 на його розрахункові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2, зазначені кошти.

На підтвердження своїх доводів позивач надала відповідні докази перерахування коштів.

Заперечуючи проти позову, відповідач зазначив, що 06 червня 2013 року між ТОВ «АНП-БУД», в його особі, та чоловіком позивача ОСОБА_4 було укладено договір на будівництво котеджу. В подальшому, при будівництві котеджу, він та ОСОБА_3 діяли на підставі усної домовленості між ними, як фізичні особи. Вартість робіт мала визначатись в процесі будівництва. Виконуючи взяті на себе зобов'язання за усною домовленістю, в період з 04 липня 2013 року по 31 грудня 2013 року, ОСОБА_3 перерахував ОСОБА_2 платіж в сумі 898 170 грн. 00 коп. Оскільки зазначених коштів не вистачало, за дорученням ОСОБА_3, його дружина перерахувала ОСОБА_2, ще 695 525,00 грн. На даний час будинок побудовано, прийнято в експлуатацію. ОСОБА_3 та його дружина проживають в ньому. З боку ОСОБА_3 до нього будь-яких претензій немає.

Статтею 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї статті застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними та необґрунтованими.

Зокрема позивачем не доведено факт помилковості перерахування відповідачу спірних грошових коштів.

При цьому, колегія суддів виходить з того, що перекази особистих коштів позивача були здійснені на банківську картку відповідача, реквізити якої їй були відомі. Перерахування коштів здійснювалось в декілька етапів, протягом майже півторамісячного періоду.

Встановлення даних обставин не дає підстав вважати, що грошові кошти позивачем перераховувались помилково.

Протилежний висновок суду першої інстанції є помилковим.

Відповідно до п. 1, п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального права; неправильне застосування норм процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду від 11 грудня 2014 року постановлено з порушенням норм матеріального права та неправильним застосуванням норм процесуального права, відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1, п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про повернення безпідставно набутого майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук