Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.07.2016 Справа №607/7557/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Дзюбича В.Л., з участю секретаря судового засідання Грабської Ю.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання права власності на спільне майно подружжя та усунення перешкод в користуванні майном, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, усунення перешкод в користуванні даною квартирою шляхом вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкод в користуванні майном. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що під час шлюбу ними за спільні кошти придбано вказану квартиру, право власності на яку оформлено на відповідача.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд їх задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити у його задоволенні.

Представник третьої особи публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся.

Дослідивши та оцінивши зібрані докази, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 10 грудня 2013 року, 24 жовтня 1991 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження 24 жовтня 1991 року зроблено запис за №162,

Шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 від 01 березня 2006 року, видане Відділом РАЦС Тернопільського міського управління юстиції.

10 листопада 2004 року між ОСОБА_4, що діяв на підставі довіреності від ОСОБА_5, та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70.9 кв.м., житловою площею - 34.2 ким. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Денисюком Н.JI.

Згідно вказаного договору ОСОБА_2 купив, а ОСОБА_4 від імені ОСОБА_5 продав двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 70.9 кв.м., житловою площею - 34.2 кв.м.

Як слідує із інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №27812268, виданого 08 жовтня 2014 року державним реєстратором Леґінь О.М., квартира АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними і при цьому вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Аналізуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що слід визнати за позивачем право власності на ? частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 70.9 кв.м., житловою площею - 34.2 кв.м. в порядку поділу спільного майна подружжя.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Таким чином, позов в частині визнання права власності на ? частку квартири в порядку поділу спільного майна подружжя слід задовольнити, як законний і обґрунтований.

У задоволенні позовних вимог про усунення перешкод шляхом вселення слід відмовити за їх недоведеністю.

Позивачу роз'яснити, що у випадку порушення її прав у майбутньому на користування спірної квартирою, вона вправі повторно звернутися до суду за захистом порушених прав, подавши суду відповідні докази.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 212, 223 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.ЗІ9, 355, 368, 372, 391 Цивільного кодексу України, ст. ст.60, 63, 69, 70 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Копію рішення направити особам, які брали участьб у справі.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в користь ОСОБА_1 843 грн. 60 коп. понесених судових витрат при подачі позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В. Дзюбич