Справа № 195/948/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р АЇ Н И

07.09.2016 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Кондус Л.А., при секретарі Горват Н.Є., за участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду сел. Томаківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що відповідача ОСОБА_2 вона знає півтора роки, оскільки остання неодноразово наймала її за оплату працювати у неї по господарству.

В травні 2016 року відповідач запропонувала їй працювати у неї вдома по господарству, за що пообіцяла платити 15 грн. за годину роботи, на що вона погодилася на її пропозицію. Кілька днів вона в неї працювала, полола город, прибирала у дворі, вона з нею розрахувалася.

Позивач зазначає, що 28 травня 2016 року о 07-00 год. вона прийшла до відповідача ОСОБА_2 додому для роботи по господарству. При цьому ОСОБА_2 була на території свого домоволодіння по вул. Садовій, 54 в с. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області, та також щось робила по господарству. У неї була велика собака - кавказька вівчарка, яку вона тримала у вольєрі.

Близько 09-30 год. вона побачила, як біля вольєру щось робила ОСОБА_2, та в цей момент відчинився вольєр і з нього у її бік побігла собака, та накинулася на неї, вкусив за праву руку та повалив її на землю. Вольєр сам відчинитися не міг, оскільки на ньому встановлений надійний засов, і, як їй сказала ОСОБА_2, що вона відчинила вольєр та почала годувати собаку, але він її не слухався та накинувся на неї.

Слід зазначити, що напад собаки вже був третім, оскільки до цього випадку собака відповідачки вже кидалася на сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і ОСОБА_2 знала, що її собака небезпечна та кидається на людей.

Внаслідок укусів собаки, що належить ОСОБА_2, вона була госпіталізована до Томаківської ЦРЛ ДОР, де перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 01.06.2016 р. по 10.06.2016 р. з діагнозом рвана рана правого передпліччя.

Після виписки вона проходила амбулаторне лікування.

Згідно висновку спеціаліста з питань судово-медичної експертизи №244 від 22.07.2016 р. виявлені в неї тілесні ушкодження у вигляді укушених ран правого передпліччя, правого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні.

На собаку відповідачки був паспорт, оскільки вона його брала у ОСОБА_2, возила у Томаківську лікарню для надання лікарям на підтвердження зроблених собаці уколів від сказу. Але останній раз укол робився у 2011 році.

Тому після цієї події медичні працівники сказали їй, що необхідно дослідити собаку та зробити аналіз на сказ, про що вона повідомила ОСОБА_2, та зазначила, що приїде ветеринарна служба для огляду собаки та взяття аналізів на предмет сказу. Але відповідач, не дочекавшись ветслужби, терміново попросила односельчанина, мисливця, ОСОБА_5 застрелити собаку, після чого вона вивезла труп собаки на смітник.

Наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України №264 від 09.06.2009 р. були затверджені Методичні рекомендації з розроблення правил утримання домашніх тварин у населених пунктах. Згідно даного наказу:

власник собаки чи кота - юридична або фізична особа, яка здійснює догляд за твариною, що належить їй на праві власності або на інших підставах, які не суперечать законодавству України; шкода, заподіяна третій особі внаслідок агресивної або непередбачуваної дії тварини - шкода, яка призвела до погіршення стану фізичного або психічного здоров'я людини, ушкодження майна, якщо існує причинно-наслідковий Зв'язок між дією цієї тварини і заподіяною шкодою.

Пункт 3.7. Наказу: «Вимоги до утримання у населеному пункті потенційно небезпечних домашніх тварин. В цьому розділі Правил рекомендовано зазначати обмеження щодо утримання у населеному пункті потенційно небезпечних собак та собак, визнаних небезпечними.

Рекомендований перелік потенційно небезпечних порід собак наводиться у додатку».

У п. 13 Додатку до наказу Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 02.06.2009 №264 як потенційно небезпечна порода собак зазначена кавказька вівчарка.

Внаслідок укусів собаки, що належить ОСОБА_2, позивачу було завдано матеріальної шкоди, яка полягає у витратах на лікування, на поїздки до лікарні, до судово-медичного експерта, для здачі аналізів, для проходження УЗІ, тощо. Але не всі квитанції у неї збереглися.

Позивач також зазначає, що з самого початку, неодноразово зверталася до відповідачки з приводу відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди, оскільки їй потрібні були гроші на ліки, але відповідачка з нею розмовляти не схотіла та мирно вирішити даний спір відмовилася.

Відповідач, яка є власником джерела підвищеної небезпеки - кавказької вівчарки, усвідомлювала, що її собака може завдати їй шкоди, у разі виходу із вольєра, допустивши її до роботи у своєму подвір'ї зобов'язана була вжити всіх заходів для її безпеки, але не прийняла відповідних мір та допустила вихід із вольєру собаки, коли вона працювала у неї у дворі.

Позивач вважає, що в силу ст. 1166,1167,1187 ЦК України відповідач, яка допустила заподіяння своєю собакою їй тілесних ушкоджень, зобов'язана відшкодувати заподіяну останній шкоду.

Діями відповідача, які виразилася в неналежному утриманні своєї собаки під час перебування на території її домоволодіння сторонніх осіб, та незабезпечення їй безпеки під час проведення господарчих робіт у її домоволодінні, внаслідок чого її покусала собака, їй було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у страху, який вона пережила під час нападу собаки, фізичного болю, який вона перенесла під час укусу, потім під час стаціонарного лікування, і біль у руці вона відчуває і по цей час. Вона вимушена звертатися за сторонньою допомогою, оскільки не може виконувати звичайні вправи, в неї болить рука, вона не може підіймати правою рукою речі, не може копати город, займатися по господарству. На цей час, у літній сезон, коли можна підробити, вона не може заробляти собі на життя внаслідок погіршення стану здоров'я, а пенсії їй не вистачає. В неї пічне опалення, їй треба заготовлювати дрова, для чого вона знов таки змушена звертатися за сторонньою допомогою, оскільки сама не може тримати сокиру, бо їй ще боляче. Її страждання тривають вже два з половиною місяці, і повне одужання від травми буде ще не скоро. В зв'язку з цим вона змушена організовувати своє життя.

Позивач також зазначає, що, враховуючи ту обставину, що в неї є не всі чеки на ліки, а загальна сума наявних в неї чеків менше розміру судового збору, який необхідно сплатити при подачі позову, тому пред'являє позов лише немайнового характеру про відшкодування завданої їй відповідачем моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, при цьому суду пояснила, що їй була завдана шкода як моральна, так і майнова, але вона не зберегла чеки на придбання ліків, тому просить суд відшкодувати лише моральну шкоду. При цьому суду пояснила, що спричинена шкода виразилася у страху, який вона пережила під час нападу собаки, фізичного болю, який вона перенесла під час укусу, потім під час стаціонарного лікування, і біль у руці вона відчуває і по цей час. Крім того, вона потребує сторонньої допомоги і подальшого лікування.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує. При цьому суду пояснила, що того дня, позивач дійсно працювала у неї у дворі. У відповідачки дійсно була у власності собака кавказька вівчарка, того дня собака випадково вискочила з вольєру і накинулася на позивачку. Відповідачка визнає цей факт, наголошуючи що це трапилося випадково. Коли її собака покусала ОСОБА_1, вона відразу, почала надавати позивачці допомогу. Після чого, вона постійно оплачувала матеріальні збитки позивачу, повязані з лікуванням останньої, купувала ліки, оплачувала процедури, але документальних підтверджень на це не має. Проти позову заперечує, так як вважає, що вона вже відшкодувала позивачці витрати на лікування.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що вона проживає по сусідству біля сторін у справі. Вона знала, що того дня позивач ОСОБА_1 ходила на роботу до відповідача ОСОБА_2, а через деякий час вона почула крик позивача з сусіднього будинку, після чого визвала швидку допомогу, оскільки позивачка була вся в крові і сказала, що її покусала собака ОСОБА_2. Швидкої допомоги довго не було.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що він має родинні стосунки з позивачем, так як доводиться їй зятем. Йому відомо, що того дня коли тещу покусала собака, остання зателефонувала його дружині і розповіла про те, що з нею трапилося. Після чого, на другий день він поїхав до відповідачки ОСОБА_2, щоб зясувати всі обставини щодо вказаного випадку, який трапився з його тещею. При цьому відповідач пояснила йому, що вона дійсно винна у тому, що трапилося і не відмовляється здійснювати допомогу, яка буде потребуватися у лікуванні позивача.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що 28.05.2016 року, тобто того дня, коли позивача укусила собака, вона їздила до м.Запоріжжя, та коли вона вже доїхала до міста їй зателефонувала відповідач ОСОБА_2 і попросила, щоб вона купила відповідні ліки по списку, що були надані в лікарні позивачу у даній справі, на що вона погодилася. Як вона памятає, що ліки вона купила на суму 277 грн. Також їй відомо, що відповідачка весь час допомагала позивачу ОСОБА_1, вона особисто бачила, як відповідачка виносила з будинку і давала позивачці кошти на лікування.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснила, що відповідач ОСОБА_2 неодноразово купувала ліки для ОСОБА_1, а також просила її, щоб вона колола уколи позивачці, щоб остання не ходила до лікарні, на що вона погодилася. Свідок також додала, що уколи вона колола позивачу близько тижня по три рази на добу, за що їй було відповідачем сплачено. Крім того, вона бачила, як відповідач надавала кошти позивачу, коли остання збиралася їхати до лікарні. Тобто підтвердила той факт, що відповідач здійснювала допомогу у лікуванні позивача.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши сторін та свідків, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 травня 2016 року позивач ОСОБА_1 знаходилася на території домоволодіння, де проживала відповідач ОСОБА_10 по вул. Садовій, 54 в с. Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області, оскільки вона, того дня, працювала там по господарству, за проханням відповідача у справі.

У відповідача у вольєрі утримувалася велика собака - кавказька вівчарка, яка того дня, вибігла з вольєру і покусала позивача.

Внаслідок укусів собаки, що належать відповідачу, позивач була госпіталізована до Томаківської ЦРЛ ДОР, де перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 01.06.2016 р. по 10.06.2016 р. з діагнозом рвана рана правого передпліччя, що підтверджується копіями наступних документів: висновком спеціаліста з питань судово-медичної експертизи №244 від 22.07.2016 р. виявлені в позивача тілесні ушкодження у вигляді укушених ран правого передпліччя, правого плеча відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров'я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні; УЗІ мяких тканин правого передпліччя № 444; виписним епікризом № 1991.

Відповідно до Правил утримання домашніх собак та котів фізичні т юридичні особи, які утримують домашніх тварин, зобов'язані виконувати вимоги нормативно-правових актів у цій сфері, санітарно-гігієнічних ветеринарних норм та Правил, а також не допускати порушень прав законних інтересів інших фізичних і юридичних осіб та не створювати загрози безпеці людей, а також інших тварин.

Відповідач, утримуючи собаку бійцівської породи - «кавказьку вівчарку», створювала підвищену небезпеку для інших осіб, тому ця собака є джерелом підвищеної небезпеки. Таким чином, шкода, завдана такою собакою, повинна бути відшкодована відповідачем.

За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо членів її сімї чи близьких родичів.

Відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України майнова і моральна шкода, завдана фізичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, якщо вона не доведе, що шкода завдана не з її вини.

У відповідності з ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому витрати на придбання ліків і моральну шкоду.

Тому в силу ст. 1166,1167,1187, 1195 ЦК України відповідач, яка допустила заподіяння її собакою позивачу тілесних ушкоджень, зобов'язана відшкодувати заподіяну останній шкоду.

Порода собаки кавказька вівчарка наведена у приписах Переліку порід собак, відповідальність власників яких підлягає обовязковому страхуванню за шкоду, яка може бути заподіяна третім особам, котрий затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 09 липня 2002 року № 944 (із змінами, внесеними згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 08 липня 2015 року № 467), через що діяльність, повязана з утриманням собаки такої породи, підпадає під визначення джерела підвищеної небезпеки, відповідальність за шкідливі прояви якого несе власник чи законний володілець.

У справі доведено, що власником вказаної собаки є саме відповідач у справі, а тому шкода (як майнова, так і моральна), заподіяна цією собакою, підлягає безумовному відшкодуванню.

Таким чином, судом встановлено, що тілесні ушкодження, з приводу яких позивач перебувала на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 01.06.2016 р. по 10.06.2016 р. з діагнозом рвана рана правого передпліччя, дійсно були заподіяні джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відповідно до ч.1 ст.1187 ЦК джерелом підвищеної небезпеки можна вважати собак бійцівських порід, оскільки їх утримання визначено законодавцем як джерело підвищеної небезпеки (порядок їх утримання визначено законами).

Також суд дійшов висновку, що позивач довела у суді ті обставин, що тілесні ушкодження були отримані нею внаслідок неправомірних дій відповідача та з її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.01 р., передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п. 5 цієї Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з п. 9 вищевказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Тому за таких обставин, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Суд також вважає за необхідне відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, що був сплачений останньою при зверненні до суду в сумі 551,20 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 5, 7, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1187 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення в рахунок відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживаючого за адресою: 53563, вул.Садова, 54, с.Вищетарасіква, Томаківського району Дніпропетровської області) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: 53563. с.Садова, 59, с.Вищетарасівка Томаківського району Дніпропетровської області) в рахунок відшкодування моральної шкоди 5000 грн. (пять тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь ОСОБА_1 в сумі 551 грн. 20 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Томаківський районний суд.

Суддя:/підпис/ОСОБА_11

З оригіналом згідно: Суддя Л.А.Кондус