Справа № 750/7734/16-ц
Провадження № 2/750/2323/16
У Х В А Л А

19 серпня 2016 року м. Чернігів

Суддя Деснянського районного суду міста Чернігова Коверзнев В.О., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Фідобанк» про захист прав споживача,

в с т а н о в и в:

17.08.2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про захист прав споживача та визнання за ним права власності на грошові кошти в сумі 53031 грн 13 коп., які належать йому на підставі договору дарування від 20.05.2016 року, а також зобовязання відповідача подати його ідентифікаційні дані для внесення до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у сумі 53031 грн 13 коп.

Відповідно до частини пятої статті 119 ЦПК України, підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір», виходячи з того, що позивачем одночасно заявлено вимоги майнового і немайнового характеру, він повинен сплатити судовий збір в сумі 551 грн 20 коп. за вимогу майнового характеру (визнання права власності на грошові кошти) і 551 грн 20 коп. за вимогу немайнового характеру (зобовязання відповідача вчинити певні дії), а всього 1102 грн 40 коп.

Позивачем зазначені вимоги законів не виконано і судовий збір не сплачено з посиланням на приписи частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», якою встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Таким чином, частина третя статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить положенням статті 5 Закону України «Про судовий збір», яка не звільняє осіб, які звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів від сплати судового збору.

Вирішуючи питання колізії норм наведених вище законів, які мають однакову юридичну силу, слід виходити з того, що в цій ситуації пріоритет повинен мати той закон, який ухвалено пізніше, а також той закон, який є спеціальним у регулюванні відносин, повязаних з оплатою судового збору.

Так, норма частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», що звільняє споживачів від сплати судового збору, діє в редакції Закону від 08.07.2011 р. № 3674-VI; у той же час, стаття 5 Закону України «Про судовий збір», яка не надає особам, що звертаються до суду з позовами про захист прав споживачів, пільги щодо сплати судового збору, діє в редакції Закону від 06.10.2011 № 3828-VI.

Таким чином, за першим (часовим) критерієм перевагу в застосуванні має стаття 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки її остання редакція ухвалена пізніше останньої редакції статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів; водночас, преамбулою Закону України «Про судовий збір» встановлено, що він визначає правові засади справляння судового збору, платників, обєкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Таким чином, Закон України «Про судовий збір» є спеціальним актом в сфері справляння судового збору, а також у сфері визначення платників судового збору, обєктів та розмірів ставок судового збору, порядку сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Отже, і за другим (спеціальним) критерієм, в питаннях сплати судового збору, пріоритет у застосуванні має саме Закон України «Про судовий збір», оскільки він є спеціальним нормативним актом у регулюванні цих питань.

Вищевикладене в сукупності дає підстави для висновку про те, що позивач, як споживач послуг відповідача, не звільнений від сплати судового збору в сумі 1102 грн 40 коп. за подачу цього позову до суду.

Сформульована правова позиція узгоджується і з практикою Верховного Суду України в питаннях сплати судового збору в справах про захист прав споживачів (ухвала від 01.03.2016 року, справа № 6-484ц16).

Згідно із частиною першою статті 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем копії ухвали.

Керуючись статтями 121, 293 ЦПК України,

у х в а л и в:

позовну заяву залишити без руху. Запропонувати ОСОБА_1 надати суду в пятиденний строк від дня отримання копії цієї ухвали квитанцію про сплату судового збору в сумі 1102 грн 40 коп. (Отримувач коштів - УК у м. Чернігові /Деснянс.р-н/22030101; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 38054398; банк отримувача - ГУДКСУ у Чернігівській області; код банку отримувача (МФО) 853592; рахунок отримувача 0003; код класифікації доходів бюджету 22030101; код ЄДРПОУ суду 0289448).

У разі невиконання вимог ухвали позовну заяву буде визнано неподаною і повернуто.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Чернігівської області в пятиденний строк з дня отримання її копії в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.

Суддя В. О. Коверзнев