АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 529/482/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2387/16Головуючий у 1-й інстанції Гвоздик А. Є. Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.,

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі Діхтар Т.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос"

на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про повернення майна з чужого незаконного володіння.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Колос" про повернення майна з чужого незаконного володіння.

В обгрунтування своїх вимог вказував, що йому відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 21 червня 2001 року належить земельна ділянка площею 3,0877 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Диканської селищної ради Полтавської області. Право на дану земельну ділянку набуте позивачем шляхом оформлення спадкових прав після ОСОБА_4 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від25 жовтня 2005 року, за № 1600. До часу виділення даної земельної ділянки в натурі, земельна частка (пай) перебувала у користуванні сільськогосподарського підприємства ТОВ «Колос» - відповідача у справі.

Відповідно до договору оренди укладеного з відповідачем ТОВ «Колос», останній отримав у користування вищезазначену земельну ділянку, але вважаючи неприйнятними умови, на яких підприємство використовувало земельну ділянку, 04 червня 2015 року він - позивач звернувся до відповідача з відповідною заявою про повернення земельної ділянки по закінченню строку договору з 26 жовтня 2015 року.

В подальшому, 27 січня 2016 року, вважаючи прийнятними умови оренди, він уклав договір оренди земельної ділянки з третьою особою Приватним агропідприємством «Диканське», яке в березні 2016 року надіслало йому лист-повідомлення про те, що дана земельна ділянка є засіяною відповідачем.

Посилаючись на те, що ТОВ «Колос» без будь-яких на те підстав розпоряджається вказаною земельною ділянкою, на його звернення щодо повернення земельної ділянки не реагує, позивач просив суд витребувати з незаконного володіння від ТОВ «Колос» на його користь вказану вище земельну ділянку.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14 липня 2016 рокупозовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Зобов'язано ТОВ "Колос" Диканського району Полтавської області повернути зі свого незаконного володіння позивачу ОСОБА_3 земельну ділянку загальною площею 3,0877 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належить йому на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 21 червня 2001 року, що знаходиться на території Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області, у зв'язку із закінченням 26 жовтня 2015 року строку дії договору оренди зазначеної вище земельної ділянки.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Колос» оскаржило його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просило скасувати оскаржуване ним судове рішення та ухвалити нове рішення по суті позивних вимог, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що позивачу ОСОБА_3 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 21 червня 2001 року, належить земельна ділянка, загальною площею 3,0877 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Диканської селищної ради Диканського району Полтавської області. 26 жовтня 2005 року між ОСОБА_4 та ТОВ "Колос" був укладений та підписаний договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років.

Пунктом 2 зазначеного договору встановлено, що в оренду передається земельна ділянка (рілля) загальною площею 3,09 га. Відповідно до пункту 8 вказаного договору орендна плата вноситься орендарем у натуральній та відробітковій формі на суму 528,00 грн.+ 18 грн. індексації.

Відповідно до пункту 6 вказаного договору оренди землі, договір укладено на 10 років згідно ст. 19 ЗУ "Про оренду землі" (в редакції, діючій на момент укладення договору) з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою, а згідно пункту 42 цього договору, він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації.

На підставі акту приймання-передачі від 26 жовтня 2005 року орендодавець ОСОБА_4 з вказаної дати передала орендарю ТОВ "Колос", а орендар прийняв вказану земельну ділянку.

Договір зареєстровано у Диканському відділі Центрі державного земельного кадастру, про що у державному реєстрі земель вчинено запис від 07 серпня 2007 року за №99.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 34/.

Після смерті ОСОБА_4 вказана земельна ділянка перейшла у спадок позивачу по справі ОСОБА_3, та останній є власником земельної ділянки, яка перебуває в оренді відповідача ТОВ «Колос».

Даний, договір оренди землі, який було надано відповідачем є типовим, та таким, що відповідає вимогам постанови КМУ від 03 березня 2004 року № 220, та містить всі істотні умови, визначені Законом України "Про оренду землі".

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим судом, ОСОБА_4 та ТОВ "Колос" дійшли згоди щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки 26 жовтня 2005 року, скріпивши договір своїми підписами, що і є моментом його укладення та початком строку його дії. Із даного договору оренди землі видно, що сторони погодили, що він укладений терміном на 10 років, а також умови та строки передачі земельної ділянки орендарю.

Також, з матеріалів справи вбачається, що сторони вже у день укладення договору, тобто 26 жовтня 2005 року підписали акт приймання-передачі земельної ділянки, відтак, позивач передав її, а відповідач прийняв у користування земельну ділянку строком на 10 років.

Із досліджених місцевим судом платіжних відомостей, наданих відповідачем, вбачається, що ОСОБА_4, а після її смерті позивач, отримували орендну плату від ТОВ "Колос" вже з 2005 року, тобто з дня укладення та підписання договору оренди землі, тобто задовго до моменту державної реєстрації договору оренди землі.

У червні 2015 року ОСОБА_3, направив ТОВ «Колос» заяву з проханням вважати укладений договір оренди землі № 208 від 26 жовтня 2005 року припиненим у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди та повідомив про відсутність наміру про продовження договірних відносин (а.с.13).

Листом №139 від 07 липня 2015 року ТОВ «Колос» повідомило пайовиків, що у відповідності до отриманих заяв, зокрема від ОСОБА_3 про намір виходу із господарства, не мають наміру перешкоджати виходу даним пайовикам із земельного масиву господарства (а.с.15-16).

26 січня 2016 року ОСОБА_3, вважаючи укладений 26 жовтня 2005 року договір оренди землі №208 з відповідачем припиненим у зв"язку із закінченням строку його дії 26 жовтня 2015 року та не маючи жодних повідомлень від орендаря ТОВ "Колос" щодо його намірів скористатися своїм переважним правом на поновлення договору на новий строк, уклав договір оренди з ПАП "Диканське".

10 березня 2016 року позивач отримав лист від ПАП «Диканське» з вимогою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою та поясненням того, що вказана земельна ділянка є засіяною підприємтсвом відповідача /а.с.17/. Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ст. ст. 31, 34 ЗУ "Про оренду землі" (як у редакції, діючій на момент укладення договору, так і чинній на даний час) договір оренди землі припиняється, у тому числі, і в разі закінчення строку, на який його було укладено. У разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

Оскільки спірний договір було укладено строком на 10 років, враховуючи дату укладення договору 26 жовтня 2005 року та виходячи з вимог ст. ст. 253, 254 ЦК України, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що правовідносини за договором оренди землі, укладеного між ОСОБА_4, та ТОВ "Колос" припинилися 26 жовтня 2015 року.

Даний висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України щодо початку та закінчення строків договору оренди земельних ділянок, викладеною у постанові від 19 лютого 2014 року по справі №6-162цс13.

Частинами 1-5 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди.

При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідно до положень ст. 33 Закону України "Про оренду землі" реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Нормами ч. 6 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Частинами 8, 9 ст. 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що додаткова угода до договору оренди землі про його поновлення має бути укладена сторонами у місячний строк в обов'язковому порядку. Відмова, а також наявне зволікання в укладенні додаткової угоди може бути оскаржена в суді. Незважаючи на закінчення строку договору оренди землі 26 жовтня 2015 року жодної додаткової угоди між сторонами не було укладено. Окрім того, в листі № 139 від 07 липня 2015 року відповідач повідомив, що ТОВ "Колос" не має наміру перешкоджати виходу даних пайовиків із земельного масиву господарства» /а.с. 16/.

Таким чином, правомірним є висновок суду, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до ст. 3 ЦПК України, буде порушене в разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору.

Такий висновок суду узгоджуються з правовими позиціями, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2015 року (справа № 6-3цс15), 18 березня 2015 року (справа № 6-4цс15), 25 лютого 2015 року (справа № 6-10цс15), 15 квітня 2015 року (справа №6-55цс15), 25 лютого 2015 року (справа № 6-219цс14), 09 вересня 2015 року (справа № 6-531цс15), 23 березня 2016 року (справа № 6-146цс16), які згідно ст. 360-7 ч. 1 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

За наведених обставин, правильним також є висновок районного суду про відсутність в орендаря ТОВ "Колос" переважного права на поновлення договору оренди землі на новий строк, оскільки ним не було дотримано процедури такого поновлення, встановленої ст. 33 Закону України "Про оренду землі", а продовження користування орендованою земельною ділянкою орендарем при відсутності його повідомлення про намір реалізувати переважне право на поновлення договору оренди та за наявності заперечень орендодавця не є підставою для правомірного володіння земельною ділянкою, належною позивачу.

Згідно ст. 34 Закону України "Про оренду землі" встановлено, що у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх потреб.

За змістом ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Враховуючи наведене, а також той факт, що строк дії договору закінчився 26 жовтня 2015 року, відповідач належним чином не реалізував своє переважне право на поновлення строку дії договору, проігнорував повідомлення позивача про відсутність наміру поновлювати договір оренди землі і продовжував використання земельної ділянки, що належить позивачу, за межами строку дії договору її оренди без будь-яких правових підстав, - суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3, зобов'язавши ТОВ «Колос» повернути йому із незаконного володіння вищевказану земельну ділянку.

Доводи відповідача про те, що сторони при підписанні договору погодили строк дії договору та умову щодо того, що він набуває чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації, не відповідають дійсності та є його власним тлумаченням умов договору, оскільки п. 6 договору чітко визначає, що договір укладено на 10 років згідно ст. 19 Закону України «Про оренду землі» від 02 жовтня 2003 року за №1211-ІУ «При передачі в оренду сільськогосподарських угідь для ведення товарного сільськогосподарського виробництва строк дії договору визначається з урахуванням періоду ротації основної сівозміни згідно з проектами землеустрою».

Реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору і не впливає на факт його укладення (правова позиція Верховного Суду України, висловлена у постановах від 18 грудня 2013 року по справі №6-127цс13 та від 25 грудня 2013 року по справі № 6-118цс13).

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність. Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування - не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Колос» - відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: