АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/4889/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Укранець Л.Д., Шебуєва В.А.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача Мазуренко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2011 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ПАТ «КБ «Надра» (далі - відповідач), в якому просила стягнути з ПАТ «КБ «Надра» на свою користь 485 594 013 грн. 75 коп., з яких:

Ш 166 200 895 грн. 10 коп. - основний борг, який складається з 63 873 973 грн. 20 коп. (курсова різниця) + 101 867 602 грн. 41 коп. (списане тіло кредиту) + 459 319 грн. 49 коп. (списані проценти по кредиту);

Ш 35 790 110 грн. 56 коп. - три відсотки річних від прострочення невиконання грошового зобов'язання, відповідно до ст. 625 ЦК України;

Ш 65 378 232 грн. 67 коп. - сума індексу інфляції за період прострочення виконання грошового зобов'язання, відповідно до ст. 625 ЦК України;

Ш 16 620 089 грн. 51 коп. - 10% пеня за неправильне списання коштів з рахунку відповідно до пункту 3.1. ст. 3 Договору банківського рахунку № 590 від 07.07.2006;

Ш 201 604 685 грн. 91 коп. - сума збитків (упущеної вигоди) з 09.04.2008 по 11.06.2015 включно.

В обґрунтування заявлених вимог вказувала, що відповідно до договору про відступлення права вимоги від 09.12.2010 вона набула право вимоги на повернення коштів ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» з його банківського рахунку, відкритого у гривнях і тройських унціях золота за договором банківського рахунку від 07.07.2006 № 590, укладеного між зазначеним товариством та ПАТ «КБ «Надра» й пов'язаними правовідносинами в повному обсязі.

Згідно з випискою з банківського рахунку ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» ПАТ «КБ «Надра» 20.03.2008 здійснив операції з купівлі-продажу банківського металу за декількома договорами від 20.03.2008, за якими ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» продало ПАТ «КБ «Надра» тройські унції золота загальною кількістю 113 320 тройських унцій та загальною вартістю 583 069 758 грн. 40 коп. Відповідно до вказаних банківських виписок, частина отриманих товариством грошових коштів у розмірі 101 867 602 грн. 41 коп. була направлена на погашення кредитної заборгованості ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» перед ПАТ «КБ «Надра» за кредитним договором № 26/5/2006/959-к/53 від 28.07.2006.

Проте, 08.04.2008 ПАТ «КБ «Надра» в односторонньому порядку без укладення договорів зворотного викупу скасував операції з продажу банківського металу, які відбулися 20.03.2008 та здійснив виправні проводки на банківських рахунках товариства, списавши з цих рахунків 583 069 758 грн. 40 коп., які були отримані товариством від продажу 113 320 тройських унцій золота, та одночасно поновив позичкову заборгованість ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» перед ПАТ «КБ «Надра».

Внаслідок односторонньої відмови Банку від операцій з продажу банківських металів (золота) від 20.03.2008, списання грошових коштів у розмірі 583 069 758 грн. 40 коп. станом на 08.04.2008 та зниження на цю дату облікового курсу НБУ на золото, вона - ОСОБА_5, як правонаступник товариства за договором цесії втратила грошові кошти в заявленому розмірі, які просила стягнути з товариства.

ПАТ «КБ «Надра» звернулось до суду із зустрічним позовом до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним, вказуючи на те, що укладений між відповідачами договір про відступлення права вимоги за своєю правовою природою є договором факторингу, в якому фактором виступила ОСОБА_5, в той час як відповідно до норм статей 1077, 1079 ЦК України між указаними сторонами договір факторингу не міг бути укладений, а тому на підставі статей 203, 215 ЦК України цей договір є недійсним.

Справа розглядалась судами неодноразово.

05.09.2013 ОСОБА_5 в судовому засіданні подала клопотання про закриття провадження у справі за зустрічним позовом ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» та ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги від 09.12.2010 недійсним у зв'язку з ліквідацією товариства.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2014, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014, клопотання ОСОБА_5 про закриття провадження у справі за зустрічним позовом задоволено частково. Закрито провадження у справі за зустрічним позовом ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги в частині вимог до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» у зв'язку з ліквідацією вказаної юридичної особи.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014, у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів, відмовлено. Зустрічний позов ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_5 про визнання договору відступлення права вимоги недійсним задоволено - визнано недійсним договір відступлення права вимоги від 09.12.2010 № 1, укладений між ОСОБА_5 та ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива».

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 касаційні скарги ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014 відхилено і вказані ухвали про часткове задоволення клопотання про закриття провадження у справі в частині зустрічних позовних вимог, залишено без змін. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014 та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014 скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, відмовлено.

Постановою Верховного Суду України від 06.07.2015 скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 20.05.2014 та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.10.2014 в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ «КБ «Надра», третя особа: ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів, а справу в цій частині передано на новий розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва.

За наслідком нового розгляду справи рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 04.02.2016 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі. Вказує, що суд першої інстанції дійшов незаконного та необґрунтованого висновку про відсутність належних правових підстав для задоволенні позову у зв'язку з не встановленням неправомірності дій відповідача та порушень ним вимог чинного законодавства.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи третя особа повідомлялась належним чином, за відомою суду адресою. Колегія суддіввизнала за можливе розглянути справу за відсутності представника третьої особи, оскільки його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 305 ЦПК України).

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи не встановлено неправомірності дій відповідача та порушень чинного законодавства України, а тому підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Колегія суддів погоджується з висновком у суду про відмову в задоволення позову, проте не може погодитись з висновком суду щодо правових підстав для відмови в позові, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 07.07.2006 між ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» та ПАТ «КБ «Надра» укладено договір банківського рахунку № 590, за умовами якого банк відкриває клієнту поточний рахунок № НОМЕР_1 в українських гривнях та в золоті (тройських унціях золота).

Крім того, 28.07.2006 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «Інвестиційна перспектива» укладено договір кредитної лінії № 26/5/2006/959-к/53, відповідно до якого банк відкриває позичальнику кредитну лінію в розмірі 33 000 тройських унцій золота, видача яких здійснюється окремими траншами протягом шести місяців - з 28.07.2006 до 29.01.2007.

Протягом строку з 28.07.2006 по 05.02.2008 сторонами вносилися зміни і доповнення до договору від 28.07.2006, відповідно до яких у межах кредитної лінії банк надавав позичальнику кредит у сумі 73 000 тройських унцій на строк до 30.05.2008, який повинен був погашатися за рахунок продажу золота з депозитних рахунків боржника та його майнового поручителя (т. 1, а.с. 48, 72).

Відповідно до п. 1.2 договору кредитної лінії № 26/5/2006/959-К/53 видача кредитних коштів здійснювалася окремими траншами після подачі позичальником заявок на їх видачу та підписання сторонами окремих додаткових угод до цього договору.

Згідно з пунктом 2.1 зазначеного договору з метою забезпечення виконання своїх зобов'язань за кредитним договором позичальник передає в заставу майнові права за договором банківського вкладу (депозиту), укладеного з позичальником, та договором банківського вкладу (депозиту), укладеного банком з майновим поручителем.

Додатковими угодами, а саме:

· від 28.07.2006 № 1 ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» надано банком транш у сумі 33 000 тройських унцій;

· від 28.07.2006 № 2 збільшено розмір кредиту до 43 000 тройських унцій та надано транш в сумі 10 000 тройських унцій;

· від 16.08.2006 № 3 відкрита кредитна лінія на 1 500 тройських унцій;

· від 11.09.2006 № 4 відкрита кредитна лінія на 43 000 тройських унцій та надано транш у розмірі 40 000 тройських унцій;

· від 09.10.2006 № 5 в межах кредитної лінії надано транш в розмірі 1 155,84 тройських унцій;

· від 10.10.2006 № 6 в межах кредитної лінії надано транш в розмірі 20 000 тройських унцій;

· від 13.10.2006 № 7 в межах кредитної лінії надано транш у розмірі 33 950 тройських унцій;

· від 26.01.2007 № 8 строк кредитної лінії у сумі 43 000 тройських унцій продовжено до 30.07.2007;

· від 31.01.2007 № 9 надано транш в розмірі 5 165,68 тройських унцій;

· від 07.03.2007 № 10 в межах кредитної лінії надано транш у розмірі 5 000 тройських унцій;

· від 13.03.2007 № 11 збільшено кредитну лінію до 73 000 тройських унцій та надано транш в розмірі 30 000 тройських унцій;

· від 27.07.2007 № 12 кредитну лінію в розмірі 73 000 тройських унцій подовжено до 25.12.2007.

Також, додатковою угодою від 27.07.2007 № 13 продовжено до 25.12.2007 строк дії користування кредитними траншами, наданими за додатковими угодами № 5, № 7, № 9 та № 11.

Додатковою угодою від 25.12.2007 № 14 встановлено до 30.05.2008 строк користування кредитними траншами, наданими за додатковими угодами № 5, № 7, № 9 та № 11.

Додатковою угодою від 05.02.2008 № 15 внесено зміни, за якими в межах кредитної лінії банк надав ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» кредитний транш у сумі 28 980 915 грн. 46 коп. строком до 30.05.2008.

За договором від 09.12.2010 ОСОБА_5 отримала право вимоги на повернення коштів ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» з банківських рахунків у гривнях та тройських унціях золота, відкритих за договором банківського рахунку від 07.07.2006 № 590, укладеного між ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» та ПАТ «КБ «Надра».

Згідно з випискою ПАТ «КБ «Надра» з розрахункового рахунку цього товариства банком проведені операції з продажу банківського металу за договорами купівлі-продажу від 20.03.2008, за якими ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» продало банку тройські унції золота у кількості 113 320 унцій вартістю 583 069 758 грн. 40 коп.

Відповідно до виписок банку частину грошових коштів у розмірі 101 867 602 грн. 41 коп. було направлено на погашення кредитної заборгованості ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива» перед ПАТ КБ «Надра» за кредитним договором від 28.07.2006.

08.04.2008 ПАТ КБ «Надра» в односторонньому порядку без укладення договорів зворотного викупу скасував операції з продажу банківського металу, які відбулися 20.03.2008 та здійснив «виправні проводки» на банківських рахунках ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», списавши з рахунку товариства 583 069 758 грн. 40 коп., отриманих товариством від продажу 113 320 тройських унцій золота, і поновив позичкову заборгованість цього товариства перед банком за кредитним договором.

Як вказувалось вище, суд касаційної інстанції відмовив у задоволенні зустрічного позову ПАТ «КБ «Надра» до ТОВ «Компанія «Інвестиційна перспектива», ОСОБА_5 про визнання недійсним договору відступлення права вимоги, дійшовши висновку про те, що договір від 09.12.2010 № 1 є договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 ЦК України підстав для визнання цього договору недійсним.

Отже, судовим рішенням, яке набрало законної сили встановлено, що ОСОБА_5 за договором відступлення права грошової вимоги від 09.12.2010 з моменту його укладення набула відповідних прав та обов'язків за договором банківського рахунку та має право вимагати від банку належного виконання зобов'язання за цим договором.

Згідно із частинами 1, 3 статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частина 1 статті 1068 ЦК України визначає, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку.

Відповідно до частини 2 статті 1068 ЦК України банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом.

Стаття 1071 ЦК України визначає перелік підстав списання грошових коштів з рахунку клієнта. Так, банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

При ухваленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції не встановив жодної із підстав, передбачених у статті 1071 ЦК України, для списання коштів з рахунка товариства.

Так, пункт 4.12 Положення про здійснення операцій з банківськими металами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 06.08.2003 № 325, передбачає, що порядок оформлення заяв про купівлю або продаж банківських металів, а також платіжних доручень на переказ банківських металів визначається нормативно-правовими актами Національного банку України, що регулюють порядок та умови торгівлі іноземною валютою та порядок виконання банківських документів на переказ в іноземній валюті та банківських металах.

З матеріалів даної справи вбачається, що заяви товариства про продаж банківських металів та перерахування коштів відсутні.

Разом з цим, статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Отже, правомірність правочинів з купівлі-продажу банківських металів від 20.03.2008, на підставі яких відбулося зарахування коштів на банківський рахунок товариства та їх списання з рахунку, у передбаченому законом порядку не спростована.

Згідно із ч. 1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. За положеннями пункту 1 частини 1 статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між юридичними особами.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент учинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Крім того, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин) (стаття 215 ЦК України).

До загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відноситься й вимога вчинення правочину у формі, встановленій законом (стаття 203 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Так, законодавством не встановлено нікчемності договору купівлі-продажу банківських металів у разі відсутності заяви про їх купівлю (продаж) або відсутності письмового чи іншого договору. Крім того, сторони не оспорювали у встановленому законом порядку правомірність вчиненого правочину.

Відповідно до частини першої статті 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Такими письмовими підтвердженнями є виписки з особових рахунків клієнтів, які призначаються для видачі або надсилання клієнтам (п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 № 254).

З наведеного вбачається, що висновок суду першої інстанції про правомірність дій банку щодо вчинення виправних проводок не ґрунтується на вимогах вищеаналізованих норм закону і суперечить висновкам Верховного Суду України, викладеним у постанові, винесеної у даній справі (Т.6, а.с. 267-273).

Згідно із частиною 1 статті 1073 ЦК України в разі безпідставного списання грошових коштів банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Таким чином, право позивача є порушеним у зв'язку з неправомірністю дій відповідача щодо скасування операції з продажу банківського металу, які відбулися 20.03.2008 та списання в односторонньому порядку (без відповідного розпорядження клієнта) з рахунку товариства грошових коштів в сумі 583 069 758 грн. 40 коп., отриманих товариством від продажу 113 320 тройських унцій золота, і поновлення позичкової заборгованість цього товариства перед банком за кредитним договором, а відтак, в силу вимог Закону банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Вказаного висновку дійшов Верховний Суд України в постанові від 06.07.2015, винесеної по даній справі і виклав цей висновок у відповідній правовій позиції (справа № 6-301 цс15), яка, в силу вимог частини 1 статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Водночас, щодо наявності правової можливості відновлення порушеного права позивача шляхом стягнення з відповідача заявлених в позові сум в судовому порядку, слід зазначити наступне.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови Правління Національного банку України від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних», керуючись пунктом 2 частини 5 статті 12 та статтею 34 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.02.2015 № 26 в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «НАДРА» з 06.02.2015 було запроваджено тимчасову адміністрацію строком на три місяці.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23.04.2015 № 85 продовжено здійснення тимчасової адміністрації та повноваження уповноваженої особи Фонду до 05.06.2015 включно.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах та підлягає обов'язковому застосуванню. Всі інші акти законодавства України можуть застосовуватись до правовідносин, сторін лише в тій частині, що не суперечить вказаному Закону.

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

В подальшому, рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.06.2015 № 113 на підставі постанови Правління Національного банку України від 04.06.2015 № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» розпочато ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та призначено Стрюкову І.О. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку строком на 1 рік з 05.06.2015 до 04.06.2016 включно.

28.04.2016 рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 616 продовжено строки процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» на два роки по 04.06.2018 включно.

Порядок ліквідації банків врегульований розділом VIII Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з частиною 4 статті 45 якого протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку та призначення уповноваженої особи Фонду кредитори мають право заявити уповноваженій особі Фонду про свої вимоги до банку; вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (в редакції станом на день прийняття постанови про ліквідацію банку) уповноважена особа Фонду від імені Фонду виконує функції з ліквідації банку відповідно до цього Закону та приступає до виконання своїх обов'язків негайно після прийняття Фондом рішення про призначення уповноваженої особи Фонду.

Уповноважена особа Фонду з дня свого призначення, зокрема, складає не пізніше ніж через три дні з дня свого призначення перелік вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; здійснює відчуження активів і зобов'язань банку в разі, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках за рішенням виконавчої дирекції Фонду (частина 1 статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).

Відповідно до статті 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини 2 статті 45 цього ж Закону уповноважена особа Фонду здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні уповноваженої особи Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду, Уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцентованих вимог кредиторів, за виключенням погашення за погодженням з виконавчою дирекцією Фонду вимог за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Публікація повідомлення про початок ліквідації ПАТ «КБ «Надра» була здійснена 12.06.2015 в газеті «Голос України».

Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості, визначеній у частиною 1 статті 52 цього Закону.

Згідно із частиною 8 статті 49 вказаного Закону вимоги, не включені до реестру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Матеріали справи не містять даних про включення заявлених позивачем вимог до Реєстру акцентованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» та відповідно їх акцептування.

Натомість, з пояснень сторін та з наданих ними матеріалів, вбачається, що 10.07.2015 ОСОБА_5 звернулась до Уповноваженої особи Фонду з заявою про включення її кредиторських вимог до загального реєстру акцептованих вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра» на загальну суму 484 430 607,49 грн., проте отримала відмову, яка наразі оскаржується ОСОБА_5 в судовому порядку і справа за її позовом до Уповноваженої особи Фонду та до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про визнання протиправними дій та зобов'язання акцептувати та включити її вимоги до Реєстру кредиторів банку, перебуває на розгляду в Окружному адміністративному суді м. Києва.

Отже, встановлений наведеними нормами спеціальний порядок здійснення ліквідації банку та проведення розрахунків з його кредиторами унеможливлює задоволення вимог кредиторів такого банку поза межами ліквідаційної процедури та визначеної черговості.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20.01.2015 у справі № 6-2001цс15, в якій Верховний Суд України, вказав зокрема на наступне.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, не дивлячись на встановлення неправомірності дій відповідача, які безумовно порушили право позивача, підстави для захисту порушеного права шляхом стягнення з відповідача коштів за рішенням суду наразі відсутні, у зв'язку з введенням в банку тимчасової адміністрації і початком процедури ліквідації банку і, як наслідок, застосування до даних правовідносин норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним і пріоритетним закономвідносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

У відповідності з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, тощо.

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про часткову обґрунтованість доводів апеляційної скарги та вбачає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову з інших підстав.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника Мартинюк Галини Миколаївни - Васька Вадима Володимировича - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 04 лютого 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів - скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Інвестиційна перспектива» про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

В.А.Шебуєва