Справа № 409/1016/16-ц
Пров. № 2/409/939/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року смт.Білокуракине

Білокуракинський районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді Скворцової В.Г.

при секретарі Скориковій О.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в смт. Білокуракине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 районної державної адміністрації, Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на ту обставину, що 30 березня 2015 року помер громадянин ОСОБА_4. Після його смерті за місцем його постійного проживання відкрилася спадщина, яка складається із двох земельних ділянок для ведення товарного сільгоспвиробницта.

Право приватної власності ОСОБА_4 на ці земельні ділянки посвідчено:

- державним актом на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 008570 площею 7,3904 га ріллі для ведення товарного сільгоспвиробництва, про що зроблено запис в Книзі реєстрації ( видачі) державних актів на право приватної власності на землю по Шарівській сільській раді за №278 від 18.09.2002 року;

- державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 547393 площею 0,6193 га сіножатей для ведення товарного сільгоспвиробництва, про що зроблено запис в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03231 від 11.04.2012 року.

За життя ОСОБА_4, на ім`я позивача залишив заповіт який посвідчений виконкомом Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, зареєстрований в реєстрі за № 6 від 21.02.2012 року, згідно якого заповів позивачу усі права та обов`язки, та усе своє майно, де б воно не було і з чого воно не складалося.

Після смерті заповідача, позивач прийняв у встановленому законом строк шляхом подачі в ОСОБА_2 державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини та була заведена спадкова справа за № 57435159 на покійного ОСОБА_4.

З інформації наданої державним нотаріусом ОСОБА_2 державної нотаріальної контори стало відомо, що заяву про прийняття спадщини по закону після покійного ОСОБА_4 подав ОСОБА_3, відповідач по справі.

Таким чином позивач прийняв спадщину, але не має можливості набути її в порядку передбаченому ст. 1268 ЦК України, шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки, які належали спадкодавцю на праві приватної власності, оскільки відсуні оригінали Державних актів на право власності на земельні ділянки, які були втрачені, а у відповідності до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, підставою для видачі свідоцтва про спадщину є оригінал правоустановлюючих документів.

30 грудня 2015 року позивач звернувся з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але йому було нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Враховуючи те, що позивач прийняв спадщину в порядку передбаченому ч.1 ст. 1268 ЦК України, оскільки є спадкоємцем за заповітом, але не має можливості оформити в установленому, актами цивільного законодавства, порядку спадщину та отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно, на земельні ділянки оскільки відсутні оригінали Державних актів на право власності на землю, які були визначені втраченими, що є перешкодою для набуття права власності на об`єкт нерухомого майна, в порядку спадкування шляхом отримання свідоцтва про право спадщини на нерухоме майно у нотаріуса, просить суд визнати за ним право власності на майно у порядку спадкування за заповітом, що належало покійному ОСОБА_4, який помер 30 березня 2015 року у вигляді:

на земельну ділянку № 3368 площею 7,3904 га ріллі для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 008570 зареєстрованого в Книзі реєстрації ( видачі) державних актів на право приватної власності на землю по Шарівській сільській раді за № 278 від 18.09.2002 року,

на земельну ділянку № 3369 площею 0,6193 га сіножатей для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 547393 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03231 від 11.04.2012 року.

В судове засідання позивач не з`явився , надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, та задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 районна державна адміністрація, Шарівська сільська рада в судове засідання не з`явилися, надали заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання двічи не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, суд виніс ухвалу про розгляд справи у відсутності відповідачів.

У звязку з розглядом справи за відсутністю осіб, які беруть участь, судове засідання проводиться без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності з ч.2 ст.197 ЦПК України.

Згідно зі ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

При цьому, відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного процесуального кодексу України (ЦПК України) судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси осіб, які виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 30 березня 2015 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖД №471703, виданим 01 квітня 2015 року виконавчим комітетом Шарівської сільської ради Білокуракинського району Луганської області, актовий запис про смерть №6 від 01 квітня 2015 року.

Відповідно до ст.1218 Цивільного кодексу України (ЦК України) до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Так, до складу спадкового майна померлого ОСОБА_4 увійшли земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 3368, площею 7,3904 га., яка розташована в межах Шарівської сільської ради та належала йому відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ №008570, та земельна ділянка площею 0,6193 га сіножаттей для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, та належала ОСОБА_4 відповідно до державного акту серії ЯК № 547393.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 ЦК України.

Згідно до ст. 1233 ЦК України «Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті».

Відповідно до ст. 1235 ЦК України "Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин".

Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину.

При цьому, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, на протязі шести місяців з моменту відкриття спадщини має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 та ст.1270 ЦК України).

Судом встановлено, що позивач і відповідач на день смерті спадкодавця ОСОБА_4 не проживали разом з ним в одному помешканні, а тому відповідач ОСОБА_3 13.05.2015 року надав заяву про прийняття спадшини, а позивач ОСОБА_5 надав заяву про прийняття спадщини 04.09.2015 року, а тому у відповідності з вимогами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України є таким, що цю спадщину прийняли.

Відповідно до ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на це нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивач та відповідач звернулись до нотаріуса з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину померлого ОСОБА_4 , позивач за заповітом, а відповідач за законом.

30 грудня 2015 року виконуючим обов`язки державного нотаріуса ОСОБА_2 державної нотаріальної контори, державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого ОСОБА_4 у зв`язку з відсутністю оригіналу державного акту на землю, та виниклим між спадкоємцями спором щодо розподілу спадщини.

Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину померлого ОСОБА_4 є відсутність оригіналу державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, який втрачено, рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 07.04.2016 року визнано встановленим факт втрати державних актів на право приватної власності на землю, на ім`я ОСОБА_4.

Відсутність оригіналу зазначеного правовстановлюючого документу, відповідно до п.2 Глави 7, п.1 Глави 13 розділу І та п/п.4.12 п.4 Глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції №296/5 від 22 лютого 2012 року, є підставою для відмови у вчиненні нотаріусом відповідної нотаріальної дії та відмови у видачі спадкоємцеві свідоцтва про право на спадщину.

Право спадкоємця на судовий захист свого порушеного права на спадщину у разі втрати правовстановлюючого документу на спадкове майно підтверджується і ухвалою колегії суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, прийнятою у цивільній справі №6-17336св15, в якій зазначено, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право власності (http://reyestr.court.gov.ua/Review/52081274).

Зазначені обставини свідчать про неможливість захисту порушеного права позивача в позасудовому порядку, тому обраний ним спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України, у звязку з чим його позов підлягає задоволенню, оскільки за нормами ч.1 ст.1269 та ч.ч.1,3 ст.1272 ЦК України він є такою, що у передбаченому законом порядку прийняв спадщину померлого ОСОБА_4, що відповідно до п.«г» ч.1 ст.81 Земельного кодексу України є підставою для набуття ним права власності на належну померлому земельну ділянку.

Оскільки позивач позбавлений можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, за ним необхідно визнати право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1221, 1258, 1261,1268, 1269 ЦК України, ст. 10, 60, 197, 212,214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на майно у порядку спадкування за заповітом, що належало ОСОБА_4, померлому 30 березня 2015 року:

на земельну ділянку № 3368 площею 7,3904 га ріллі для ведення товарного сільскогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ЛГ № 008570 зареєстрованого в Книзі реєстрації ( видачі) державних актів на право приватної власності на землю по Шарівській сільській раді за № 278 від 18.09.2002 року,

на земельну ділянку № 3369 площею 0,6193 га сіножатей для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯК № 547393 зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 03231 від 11.04.2012 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Білокуракинський районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Білокуракинського районного суду

Луганської області ОСОБА_6