Справа №202/3681/16-ц
Провадження №2/202/1991/2016
10 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровськ
у складі: головуючого судді - Мороза В.П.
при секретарі - Овечко А.С.
Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, -
У червні 2016 року позивачі звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з вищезазначеним позовом.
В своєму позові позивачі просять визнати недійсними договір кредиту № 8/2005/840-К/151 Н від 10 жовтня 2005 року між ВАТ Надра в особі Начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про надання кредитних коштів у сумі 81 000 доларів США строком на 250 місяців.
Цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 10 жовтня 2005 року, який було укладено між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на придбання квартири № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м..
У забезпечення виконання Позичальником обов'язків за Кредитним договором № 8/2005/840-К/151 Н від 10 жовтня 2005 року укладеним між ОСОБА_1 та Філією ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ в особі начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року, було укладено договір іпотеки від 10.10.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5В, за реєстровим № 19, предметом якого є квартира № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м.. Одночасно був укладений договір поруки № 151/1 від 10.10.1005 року укладений між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», особі Начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року.
Також визнати недійсність зобовязань, які були укладені на забезпечення виконання умов кредитного договору, а саме: іпотечний договір від 10.10.2005року, та договір поруки № 151/1 від 10.10.1005 року, та скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки предметом якого є квартира № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м., скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження стосовно квартири № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м., скасувати арешт накладений Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43398702 від 23.05.2014 року, накладений Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6, скасувати арешт накладений Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50708816 від 30.05.2016 року, накладений Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6
В обґрунтування свого позову посилалась на те, що зазначені вище договір кредиту № 8/2005/840-К/151 Н від 10 жовтня 2005 року та іпотечний договір від 10.10.2005року, укладені із суттєвим порушенням вимог законодавства.
В судове засідання позивачі не зявилися подали до суду заяви в яких зазначили, що свої позовні вимоги вони підтримують, просили позов задовольнити, і розглянути справу без їх участі.
Відповідач ПАТ КБ «Надра» в судове у справі засідання не зявився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 10.10.2005 року між ОСОБА_1 та Філією ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ в особі начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року, було укладено договір кредиту № 8/2005/840-К/151 Н про надання кредитних коштів у сумі 81 000 (вісімдесят одна тисяча) доларів США строком на 250 місяців.
Цільове використання кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 10.10.2005 року, що укладений між Позичальником ОСОБА_1 та ОСОБА_4, згідно з якого Позичальник придбає квартиру № 15, загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м., що знаходиться у будинку 7 по вул. Дзержинського, м. Дніпропетровськ. Плата за користування та управління Кредитом передбачено п. 1..3.1. Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 10% (десять) відсотків річних (із розрахунку 360(триста шістдесят ) днів у році), та п. 1.3.2.плата за управління кредитом сплачується позичальником щомісячно протягом всього терміну користування кредитними коштами із розрахунку 0,35%. від суми кредиту зазначеної у п1,1 цього договору плата сплачується в повному обсязі за кожний календарний місяць,протягом якого позичальник користувався кредитом, незалежно від фактичної кількості днів. Строк, на який Позичальнику надано Кредит: 250 місяців.
Вказаний договір складено у письмовій формі.
Одночасно, у забезпечення виконання позичальником обов'язків за кредитним договором укладеного між Філією ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ в особі начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року, було укладено договір іпотеки (з майновим поручителем) від 10.10.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5В, за реєстровим № 19, предметом якого є квартира № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м..
Також був укладений договір поруки № 151/1 від 10.10.2005 року між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», в особі Начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року.
Позичальник вимушений був використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу для належного виконання своїх зобовязань за спірними Договорами, а саме шляхом внесення готівки у доларах США в касу Банку для поповнення своїх валютних рахунків, які було відкрито Банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитам, відсоткам.
Для погашення заборгованості за даними Договорами, у тому числі відсотків за користування Кредитами, Позичальник сплачує Банку кошти на рахунки передбачені у договорі (відкриті Банком Позичальнику рахунки для зарахування коштів).
З зазначеного вище вбачається, що сплатою Кредитів (виконання Позичальником своїх зобовязань за кредитним Договором) вважається внесення готівки Позичальником в касу банку та саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобовязання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу.
Пунктом 1.1 кредитного договору визначено, що валютою кредитування є долари США.
Згідно із ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог ст. 524 ЦК України, законодавцем визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні, сторони можуть тільки визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Стаття 192 ЦК України зазначає, що законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
У пункті 1 ст.3 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» зазначено, що валюта України є єдиним законним засобом платежу на території України, який приймається без обмежень для оплати будь-яких вимог та зобов'язань, якщо інше не передбачено цим Декретом, іншими актами валютного законодавства України. Ця норма кореспондує до приписів ст. 35 Закону України «Про Національний банк України».
Відповідно до ч. 1 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У ч. 3 ст. 533 ЦК України зазначено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до п. 1 ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. У випадках укладання договорів кредиту із здійсненням платежів в іноземній валюті, законодавець зобовязує банки отримувати індивідуальні ліцензії.
Пунктом 4 ст. 5 Декрету КМУ зазначено, що індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті потребує одержання індивідуальної ліцензії НБУ. Для правомірного укладення спірних Договорів з надання Позичальникам кредитних коштів, Банку потрібно мати індивідуальну ліцензію НБУ.
Тобто, згідно п.1.5. Положення, для здійснення валютних операцій в рамках спірних Договорів, а саме використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії НБУ.
Згідно ч.5 ст. 5 Декрету КМУ, одержання індивідуальної ліцензії однією із сторін валютної операції означає також дозвіл на її здійснення іншою стороною або третьою особою, яка має відношення до цієї операції, якщо інше не передбачено умовами індивідуальної ліцензії.
Разом з цим, у банка на момент укладення договорів індивідуальна ліцензія, яка видається НБУ на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу за спірними Договорами, була відсутня.
Наявність у спірному кредитному договорі положень щодо вираження грошових зобов'язань між позичальниками та банком у доларах США суперечить приписам ст. 99 Конституції України, ст.ст. 192, 524, 533 ЦК України, тому що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом, що у даному випадку місця не має. Вираження грошових зобов'язань у спірному кредитному договорі в іноземній валюті, а не в гривні України є неправомірним. А також використання іноземної валюти як засобу платежу можливе лише за наявності індивідуальної ліцензії НБУ.
Стаття 227 ЦК України встановлює, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), згідно зі статтею 227 ЦК України є оспорюваним.
Крім того, згідно п.1.3 ст.1 Постанови Правління Національного банку України «Про затвердження Положення про валютний контроль»від 8 лютого 2000 року N 49 Використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.
Згідно підпункту «г» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ встановлено, що використання іноземної валюти на території України як засобу платежу потребує отримання індивідуальної ліцензії на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Резиденти України можуть розраховуватись між собою на території України в іноземній валюті тільки за наявності індивідуальної ліцензії НБУ у одного з них.
Пунктом 1.11 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, зазначено, що валютна операція, на здійснення якої видана (отримана) ліцензія, не може проводитися за рахунок іноземної валюти, отриманої як кредит (позика).
Враховуючи той факт, що метою отримання кредитних коштів Позичальником був розрахунок за договором купівлі-продажу, тобто придбання товарів та послуг на території України, що зазначено як одна з умов Договору, то Позичальник мав розраховуватись ними з третіми особами, про що банк не міг не знати, тобто банк свідомо уклав спірний договір на надання кредитних коштів, якими позичальник законно не міг вести розрахунки на території України.
Також позичальник вимушений був використовувати готівкову іноземну валюту як засіб платежу для належного виконання своїх зобовязань за спірним договорам, а саме шляхом внесення готівки у доларах США в касу банку для поповнення своїх валютних рахунків, які було відкрито банком для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості по кредитам, відсоткам.
Для погашення заборгованості за даним договором, у тому числі відсотків за користування кредитами, позичальник сплачує банку кошти на рахунок передбачений п.п. 3.3.1 даного договору (відкритий банком позичальникам рахунок для зарахування коштів).
З зазначеного вище вбачається, що сплатою кредиту (виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором) вважається внесення готівки позичальником в касу банку та саме з цього моменту позичальник вважається таким, що належним чином виконав свої зобовязання перед банком, використовуючи при цьому готівкову іноземну валюту як засіб платежу.
Згідно п. 1.1. Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених постановою Правління Національного банку України від 30 травня 2007 № 200, ці Правила встановлюють порядок та умови використання готівкової іноземної валюти резидентами і нерезидентами в Україні.
Відповідно до п. 6.2. Правил, фізичні особи резиденти можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу у випадках, передбачених підпунктами «а», «в»та «е»пункту 6.1 цієї глави, зокрема у разі: сплати мита, інших податків і зборів (обовязкових платежів), митних зборів та фінансових санкцій відповідно до митного законодавства України; сплати платежів за охорону та супроводження підакцизних і транзитних товарів митними органами; оплати товарів і послуг у зоні, що звільнена від сплати мита та податків.
Згідно п. 6.3. Правил фізичні особи, а також юридичні особи резиденти та іноземні представництва можуть використовувати на території України готівкову іноземну валюту як засіб платежу в разі оплати дипломатичним представництвам, консульським установам іноземних держав дозволів на виїзд (віз) до цих країн фізичним особам, які виїжджають у приватних справах та в службові відрядження.
При укладенні кредитного договору Відповідачем були порушені права Позичальника, як споживача фінансових послуг, які надає Банк.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про захист прав споживачів", умови договору, що обмежують права споживачів порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними.
За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що при укладені спірного кредитного договору № 8/2005/840-К/151 Н від 10.10.2005року про надання кредитних коштів у сумі 81 000 (вісімдесят одна тисяча) доларів США строком на 250 місяців, було допущено суттєві порушення, а саме: кредитні кошти були надані позивачу в іноземній валюті, що суперечить вимогам законодавства, оскільки для укладання зазначених правочинів Банку потрібно було мати індивідуальну ліцензію НБУ.
Згідно із ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ст. 203 ЦК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно з п. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Цивільним кодексом України у параграфі 6 глави 49 не передбачено інших негативних наслідків визнання недійсним основного зобовязання, забезпеченого договором застави (іпотеки), як визнання недійсним і додаткового зобовязання.
Враховуючи викладене вище, а також приймаючи до уваги те, що при укладенні кредитного договору були допущені суттєві порушення чинного законодавства, суд приходить до висновку про недійсність оспорюваного кредитного договору з моменту їх укладання, що також створює недійсність Іпотечного договору від 10.10.2005року (з майновим поручителем) тобто договір поруки № 151/1 від 10.10.2005 року, які були укладені на забезпечення виконання основного зобовязання за кредитними договорами. При цьому підлягають задоволенню вимога позивача щодо зняття заборони відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек, всіх реєстраторів: приватних нотаріусів, державних нотаріусів, а саме: квартиру № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м., житловою площею 48,9 кв.м., щодо скасування арешту накладеного Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43398702 від 23.05.2014 року, накладеного Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6, скасування арешту накладеного Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 50708816 від 30.05.2016 року, накладеного Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 192, 203, 208, 215, 227, 524, 533, 548, 1056-1 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 169, 212-215,224 - 226 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» про визнання недійсним кредитного договору - задовольнити.
Визнати Кредитний договір № 8/2005/840-К/151 Н від 10 жовтня 2005 року укладеного між ОСОБА_1 та Філією ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ в особі начальника відділення № 11 Філії ВАТ КБ «Надра» Дніпропетровського РУ ОСОБА_3, яка діяла на підставі доручення № 24/2-11-6294 від 18.08.2005 року, недійсним.
Визнати недійсним Договір іпотеки № 151/1-Н від 10.10.2005 року укладений між ОСОБА_1 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», предметом якого є квартира № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м..
Визнати недійсним договір поруки № 151/1 від 10.10.1005 року укладений між ОСОБА_2 та Дніпропетровською філією відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра».
Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію іпотеки № 2490440 предметом якого є квартира № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м., житловою 48,9 кв.м..
Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію обтяження № 2483408 стосовно квартири № 15, що розташована на 3 поверсі 5-поверхового будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, будинок № 7 загальною площею 69,3 кв.м., житловою 48,9 кв.м..
Скасувати арешт, накладений Постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження ВП № 43398702 від 23.05.2014 року накладений Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6
Скасувати арешт накладений Постановою № 50708816 від 30.05.2016 року накладений Головним державним виконавцем Відділом примусового виконання рішень управляння державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_6
Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.П. Мороз