Справа № 442/3793/16-ц
Провадження № 6/442/104/2016
УХВАЛА

Іменем України

25 травня 2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дрогобичі заяву державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення суду, -

встановив:

20.05.2016 року державний виконавець відділу ДВС Дрогобицького МРУЮ у Львівській області ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення порядку виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25.09.2009 року, на підставі якого видано виконавчий лист про виселення ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування заяви покликається на те, що у Дрогобицькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області на виконанні знаходиться виконавче провадження №50541822 з примусового виконання виконавчого листа №2-1577/2009 від 22.09.2010 року, виданого Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області на користь ПАТ КБ «Приватбанк» про виселення ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В ході виконавчого провадження зясувалось, що за вказаною адресою ОСОБА_2 проживає разом із своєю неповнолітньою донькою. При виході за місцем проживання боржниці, виконавцем також встановлено, що у квартирі також проживає й ОСОБА_3. Враховуючи те, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили, то виникли обставини, що роблять неможливим виконання рішення суду, так як неможливо встановити, яке саме майно належить боржнику, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та неможливо звільнити зазначене приміщення і заборони користуватись житлом, в якому проживає малолітня дитина боржника.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити, виходячи з наступного:

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд.

Складовою справедливого судового розгляду згідно даної Конвенції та практики Європейського суду з прав людини є своєчасне та повне виконання судових рішень, з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Частиною 5 ст.124 Конституції України визначено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на всій території України.

Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно із ч.1 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Встановлено, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду від 25.09.2009 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення задоволено.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист №2-1577/2009 від 22.09.2010 року про виселення ОСОБА_2, яка зареєстрована і проживає у квартирі №1 на вул.Толстого 23 в м.Дрогобичі Львівської області.

18.03.2016 року відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа.

З довідки КП «ЖЕО» Дрогобицької міської ради №3608 від 06.05.2016 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає у вищевказаній квартирі разом з дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2

Частиною 1 ст.36 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України а наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Виходячи зі змісту цих норм, підставою для зміни способу виконання рішення суду є наявність обставин, що перешкоджають або утруднюють виконання рішення у той спосіб, який зазначено в судовому рішенні. Заміна способу і порядку виконання полягає в заміні одного заходу примусового виконання, встановленого законом або судом, на інший, більш доцільний або єдино можливий за наявних обставин.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК України і ст. 121 ГПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувану, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров'я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Згідно із ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 17 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей" встановлено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням майнових та житлових прав дітей, виселення яких з помешкання, де вони проживають, не може відбуватися без дозволу органу опіки та піклування.

Згідно із ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» забороняється зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час здійснення яких-небудь угод щодо житлових приміщень. Ця норма встановлює необхідність отримання попереднього дозволу органів опіки та піклування для здійснення будь-яких угод з нерухомим майном, право власності на яке або право користування мають діти.

Враховуючи вищенаведене, зокрема, те, що виселення малолітньої дитини, як члена сімї боржника ОСОБА_2, не було предметом розгляду під час прийняття рішення, на підставі якого здійснюється виконавче провадження, та відповідно виконавче провадження у відношенні дитини не відкривалось, а також те, що встановлення такого порядку виконання рішення суду є неможливим без порушення прав малолітньої дитини, встановлених чинним законодавством, то суд вважає, що в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст.373 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про встановлення порядку виконання рішення суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує в цей же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Крамар О.В.