ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/458/16-ц
провадження № 2/753/2472/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" травня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участю секретаря Косолап Л.П., розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Україна», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Україна» (надалі - ПрАТ «СК «Україна») про стягнення страхового відшкодування в сумі 37631,12 грн. та 620 грн. вартості експертизи автомобіля, та до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в сумі 4000 грн.

Під час розгляду справи позивач відмовився від вимог до ПрАТ «СК «Україна», заявивши до ОСОБА_3 вимоги про стягнення 37631,12 грн. на відшкодування матеріальної шкоди, 620 грн. вартості експертизи та 4000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтований такими обставинами. 17 листопада 2014 р. в м. Києві на проспекті Бажана з вини відповідача ОСОБА_4 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримав механічні пошкодження автомобіль позивача Honda, д.н.з. НОМЕР_1. Згідно звіту про оцінку вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача становить 37631,12 грн. Також він поніс витрати на оплату експертизи в сумі 620 грн. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачу заподіяно і моральну шкоду, яка полягає у душевних стражданнях через ушкодження його власності та неможливості протягом тривалого часу користуватися автомобілем і порушенням його нормальних життєвих зв'язків. Цивільна відповідальність ОСОБА_4 була застрахована у ПрАТ «СК «Україна», а тому 26 січня 2015 р. позивач подав до страхової компанії усі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, проте коштів не отримав.

Представник позивача ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, подавши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за місцем його проживання, проте в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечення на позов не подав.

Третя особа ПрАТ «СК «Україна» також повідомлялась про розгляд справи за її місцезнаходженням, однак усі судові повістки повернулися до суду за терміном зберігання.

Враховуючи неявку відповідача в судове засідання, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на неявку сторін розгляд справи здійснюється без фіксування судового засідання технічними засобами.

Вивчивши надані позивачем письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

17 листопада 2014 р. в м. Києві на пр-ті Бажана ОСОБА_4, керуючи автомобілем Opel Astra, д.н.з НОМЕР_2, порушив правила дорожнього руху, внаслідок чого зіткнувся з керованим ОСОБА_2 автомобілем Honda, д.н.з. НОМЕР_1.

Винність ОСОБА_4 у дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 12 грудня 2014 р. про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України (а.с. 22).

Проведеним на замовлення ОСОБА_2 автотоварознавчим дослідженням (Звіт № 880 від 17.12.2014) встановлено, що вартість відновлювального ремонту належного йому автомобіля Honda, д.н.з. НОМЕР_1, становить 37631,12 грн. (а.с. 8-19).

На оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця ОСОБА_2 поніс витрати в сумі 620 грн.(а.с. 20, 21).

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна відповідальність ОСОБА_4 при використанні автомобіля Opel Astra, д.н.з НОМЕР_2, була застрахована у ПрАТ «СК «Україна» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АІ/14141443, що підтверджується довідкою ВДАІ про дорожньо-транспортну пригоду № 9463791 (а.с. 4).

Судом встановлено, що у січні 2015 р. ОСОБА_2 звертався до ПрАТ «СК «Україна» як страховика цивільної відповідальності винуватця дорожньо-транспортної пригоди із заявою про виплату страхового відшкодування, проте на день розгляду справи зобов'язання по виплаті страхового відшкодування страховиком не виконане (а.с. 25, 26, 27).

Правовою підставою заявлених ОСОБА_2 до ОСОБА_3 вимог є положення цивільного законодавства, які регулюють зобов'язання, що випливають із заподіяння шкоди (деліктні зобов'язання).

Так, відповідно до положень ст. 1166 ЦК України, яка встановлює загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За приписами ч. 2 ст. 1187, ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом…, при цьому шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах...

Згідно ст. 1192 цього Кодексу з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Водночас правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відноси, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 р. № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (ст. 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону № 1961-IV).

Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч. 1 ст. 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (ч. 2 ст. 14 ЦК України).

Відповідно до ст. 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч. 1 та 4 ст. 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15 іє обов'язковою для всіх судів України в силу положень ст. 360-7 ЦПК України.

З урахуванням встановлених обставин, вищевказаних положень цивільного закону та правової позиції Верховного Суду України суд вважає обґрунтованими і доведеними вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення вартості відновлювального ремонту автомобіля та витрат на оплату послуг спеціаліста-автотоварознавця.

При вирішенні вимог про відшкодування моральної шкоди суд керується положеннями ст. 23 ЦК України, яка закріплює загальні положення про відшкодування моральної шкоди визначаючи, що моральна шкода, зокрема, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна, та ст. 1167 цього Кодексу, відповідно до яких моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що винні неправомірні дії відповідача ОСОБА_3 спричинили позивачу ОСОБА_2 душевні страждання, викликані пошкодженням його майна, та зумовили зміни у звичному способі його життя, оскільки він певний час не міг користуватися автомобілем за призначенням, змушений був витрачати власні кошти на його ремонт, зусилля і вільний час на збирання необхідних документів, звернення до адвоката та до суду, щоб довести порушення своїх прав.

З урахуванням наведеного та розміру завданої ОСОБА_2 матеріальної шкоди суд визнає обґрунтованою визначену ним суму компенсації завданої йому моральної шкоди в розмірі 4000 грн. вважаючи, що такий розмір моральної шкоди є цілком розумним і справедливим.

Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 974,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215, 225, 226 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 38251 гривню 12 копійок на відшкодування матеріальної шкоди, 4000 гривень на відшкодування моральної шкоди та 974 гривні 40 копійок судових витрат, а всього 43225 гривень 52 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та заяви про перегляд заочного рішення, якщо скаргу та заяву не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржене відповідачем до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали.

Суддя: