Справа № 581/340/16-ц
Провадження № 2/581/146/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

03 червня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського виробничого кооперативу агрофірма «Семенівка», третя особа - відділ Держгеокадастру у Липоводолинському районі Сумської області,

про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

в с т а н о в и в :

13 травня 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом.

Свої вимоги мотивувала тим, що їй належить земельна ділянка, площею 2,2228 га, розташована на території Семенівської сільської ради Липоводолинського району, яку вона 29 лютого 2016 року отримала у спадщину після смерті батька ОСОБА_2, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя батько передав вказану земельну діялнку в оренду відповідачу, уклавши з ним 20 березня 2011 року на строк 10 років договір оренди, який 29 листопада 2012 року був зареєстрований у відділі Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області.

Вказує, що зазначений договір не містить істотних умов, зокрема: кадастрового номеру орендованої земельної ділянки, місця її розташування (адреси, координат на місцевості, суміжних земельних ділянок та інше), що унеможливлює ідентифікувати об'єкт оренди. В порушення п. 43 договору, до нього не додано невід'ємні його частини, якими є: план або схема земельної ділянки; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди.

Посилається на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-55цс14 від 04 червня 2014 року, відповідно до якої відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України «Про оренду землі», та порушення вимог ст.ст. 4-6, 11, 17, 19 даного закону, є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору не дійсним відповідно до закону.

Тому, просить визнати недійсним укладений між ОСОБА_2 та СВК АФ «Семенівка» договір оренди земельної ділянки від 20 березня 2011 року.

Позивач та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі. Доповнили, що відсутність у договорі ідентифікуючих земельну ділянку ознак, порушує права позивача, оскільки не дає впевненості у тому, що в оренді перебуває саме спірна земельна ділянка, чим може зловживати відповідач.

Представник відповідача ОСОБА_4 позов не визнав. У своєму запереченні вказав, що на час підписання оспорюваного договору ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не відносила до істотних умов зазначення кадастрового номеру земельної ділянки та місця її розташування, а передбачені п. 43 договору оренди невід'ємні його частини маються у якості додатків до належного агрофірмі екземпляру договору.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Судом встановлено, що 20 березня 2011 року між СВК АФ «Семенівська» та ОСОБА_2 укладено договір оренди земельної ділянки, відповідно до умов якого, останній строком на 10 років надав в оренду належну йому для сільськогосподарського призначення земельну ділянку, площею 2,2228 га, що розташована на території Семенівської сільської ради Липоводолинського району. Кадастровий номер земельної ділянки у договорі відсутній. 29 листопада 2012 року вказаний договір був зареєстрований відділом Держкомзему у Липоводолинському районі Сумської області.

Пункт 40 договору оренди передбачає, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни або розірвання договору.

29 листопада 2012 року договірні сторони підписали акт приймання-передачі вказаної земельної ділянки, розроблено ситуаційний та кадастровий план земельної ділянки з кадастровим № НОМЕР_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03 березня 2016 року, ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29 лютого 2016 року належить земельна ділянка, площею 2,2228 га, кадастровий № НОМЕР_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є:

об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);

строк дії договору оренди;

орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату;

умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду;

умови збереження стану об'єкта оренди;

умови і строки передачі земельної ділянки орендарю;

умови повернення земельної ділянки орендодавцеві;

існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки;

визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини;

відповідальність сторін;

умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі є:

план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду;

кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів;

акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості);

акт приймання-передачі об'єкта оренди;

проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

07 липня 2011 року до ст. 15 вказаного Закону внесено зміни, якими до істотних умов договору оренди віднесено таку ознаку об'єкту оренди, як кадастровий номер земельної ділянки.

Відповідно до вимог ст. 18, ч. 1 ст. 20 Закону України «Про оренду землі», ч. 1 ст. 210, ч. 3 ст. 640 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди земельної ділянки вважався укладеним з моменту його державної реєстрації.

Проте, суд вважає, що на момент виникнення спірних правовідносин ст. 15 Закону України «Про оренду землі» не передбачала необхідності узгоджувати й зазначати таку ознаку об'єкта оренди, як кадастровий номер, а тому її наявність у договорі на той час не була обов'язковою.

Стосовно відсутності під час укладення спірного договору невід'ємних його частин, про які у позові вказувала позивач, то такі доводи спростовуються наявними у справі копіями планів, схем та актів. Крім того, відсутність зазначених документів не може вказувати на недійсність договору оренди.

Судом також враховано викладену у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13 правову позицію дотримання позивачем вимог ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, відповідно до яких в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право. Наведені ОСОБА_1 та її представником мотивування в чому саме полягає порушення законних прав позивача, які фактично зводяться до бажання самостійно обробляти землю, суд вважає не обґрунтованими. Зазначення ідентифікуючих земельну ділянку ознак у договорі оренди та додатках до нього дають можливість визначити її та використовувати за призначенням.

Тому, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов