Справа № 530/758/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

23.08.2016 року місто Зіньків

Зіньківський районний суд Полтавської області в складі головуючого - судді Дем'янченка С.М. розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Зіньків Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Зіньківського районного суду Полтавської області з позовом до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

З позову вбачається, що рішенням виконавчого комітету Опішнянської селищної ради депутатів трудящих №22 від 28.11.1972 року виділено ОСОБА_2, вітчиму позивача земельну ділянку для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_1, за рахунок землі громадянки ОСОБА_3, бабусі позивача. 31.11.1971 року видано акт відводу земельної ділянки в натурі під індивідуальне житлове будівництво ОСОБА_2 загальною площею 700 кв.м. 18.11.1984 року житловий будинок було введено в експлуатацію, про що було складено відповідний акт про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння, де адреса була замінена на АДРЕСА_1. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2014 року позивач являється спадкоємцем майна ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, в тому числі і житлового будинку літ-А-1, загальною площею 69.9 кв.м. разом з допоміжними господарськими будівлями - сараєм - літ.Б, погрібом вхідним - літ.В, вбиральні - літ.Г, воротами огорожі №5, огорожею №6, огорожею №7, огорожею №8, колонки питної №9, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 який належав померлій на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину. В 2010 року позивачем самовільно було побудовано сарай площею 18.6 кв.м. на земельній ділянці,яка перебуває у комунальній власності Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області та виготовлений технічний паспорт на садибний житловий будинок АДРЕСА_1 де зазначено, сарай - літ. Д не зареєстровано в інспекцій ДАБК, як об'єкт закінченого будівництва. Згідно висновку експертного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження № 39 від 29.04.2016 року встановлено, що конструктивне рішення, санітарно-гігієнічні умови та пожежна безпека сараю літ.Д у домоволодінні , що розташовані за адресою : АДРЕСА_1 відповідають вимогам нормативно будівельно-технічних документів, що діють на території України. В зв'язку з вище викладеним позивач змушений був звернутися з позовом до суду в якому просив ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на сарай - літ.Д, площею 18.6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1

В судове засідання сторони не з'явились, від них надійшли заяви в яких позивач ОСОБА_1 позов підтримав в повному обсязі, відповідач представник Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області,позов визнав, просив суд розглянути справу у відсутність представника.

Суд вирішив за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів, з урахуванням норм ст.197 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги заяви сторін, вивчивши та проаналізувавши матеріали цивільної справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 року в м. Макіївка Донецької області ( а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Опішнянської селищної ради депутатів трудящих № 22 від 28.11.1972 року виділено ОСОБА_2, земельну ділянку для будівництва житлового будинку в АДРЕСА_2 за рахунок землі громадянки ОСОБА_3( а.с.8). Згідно акту відводу земельної ділянки в натурі від 31.11.1971 року, вбачається, що ОСОБА_2 передано в натурі відвод земельної ділянки під індивідуальне житлове будівництво загальною площею 700 кв.м. (а.с.9). Відповідно до акту про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 18.11.1984 року вбачається, що житловий будинок по АДРЕСА_1 було введено в експлуатацію( а.с.10-11). З свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.12.2014 року вбачається, що ОСОБА_1 являється спадкоємцем майна ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що складається із житлового будинку літ-А-1, загальною площею 69.9 кв.м., разом з допоміжними господарськими будівлями - сараєм - літ.Б, погріб вхідний - літ. В, вбиральні - літ.Г, воротами огорожі №5, огорожею № 6, огорожею №7, огорожею № 8, колонки питної № 9, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.15). Згідно висновку експертного будівельно-технічного та оціночно-будівельного дослідження №39 від 29.04.2016 року вбачається, що розташування на земельній ділянці конструктивне рішення, санітарно-гігієнічні умови та пожежна безпека сараю літ. Д у домоволодінні за адресою : АДРЕСА_1 відповідають вимогам нормативно будівельно-технічних документів, що діють на території України( а.с.19-30).

Згідно ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з п. 14. Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" На підставі частини третьої статті 376 ЦК суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у власність чи користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було передано земельну ділянку у власність або надано у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу (частина третя статті 375 ЦК).

При цьому суд має враховувати, що відсутність заперечень власника проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила самочинне будівництво, чи визнання такого позову має бути обґрунтовано відповідними доказами, що підтверджують право на вчинення таких процесуальних дій, зокрема, договорами купівлі продажу земельної ділянки, оренди, міни.

Згідно з п. 27. Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо відповідно до положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини п'ятої статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу. Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

п.2.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна затвердженої Наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. № 127 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10 липня 2001 р. за № 582/5773 на присадибних ділянках, крім житлових будинків, розміщуються господарські будівлі (сараї (хліви), літні кухні, гаражі, майстерні, навіси, вбиральні тощо) та господарські споруди (колодязі, вигрібні ями, огорожі, ворота, хвіртки, замощення тощо).

Відповідно до ст.381 ЦК України садибою є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними комунікаціями, багаторічними насадженнями. Згідно постанови Пленуму ВСС України №6, сарай - Літ.Д є приналежністю головної речі - житлового будинку, призначені для його обслуговування, пов'язані з ним і в силу ст.186 ЦК України повинні слідувати за головною річчю.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що є підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Опішнянської селищної ради Зіньківського району Полтавської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 376,381,392 ЦК України, п.п.14, 27. Постанови пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" ,ст.ст. 10,11, 60, 197, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на сарай - літ.Д, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -