АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 688/2405/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1442/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Заїки В.М.,

суддів: Варвус Ю.Д., Пастощука М.М.

секретар: Філіпчук О.С.

з участю: сторін та їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року про відмову в задоволені заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

07 червня 2016 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 та просила визнати право власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя. Цього самого дня ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову та просила суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно.

Ухвалою судді Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частку спільного сумісного майна подружжя.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, не погоджуючись із вказаною ухвалою, вважає її постановленою з порушенням норм процесуального права, з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, тому просила скасувати дану ухвалу, а матеріали справи надіслати до суду першої інстанції для повторного розгляду заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову. Апелянт вказує, що суд, відмовляючи у задоволенні заяви виходив з того, що позивач не виконав вимоги ч.2 ст. 151 ЦПК України та не зазначив належного обґрунтування необхідності забезпечення позову та не надав доказів, що відповідач вживає заходів з приводу відчуження майна. Апелянт вважає, що дані висновки

суперечать вимогам закону та розясненням в постанові Пленуму Верховного Суду України, тому дана ухвала повинна бути скасована.

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження 22ц/792/1442/16

Доповідач Заїка В.М. Категорія № ухвала

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Згідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його

висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у червні 2016 року, звертаючись до суду із позовом про визнання права власності на ? частку спільного майна подружжя, подала заяву про забезпечення позову, в якій просила вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 частини квартири № 14, що знаходиться в будинку № 35 «Б» по вул. Карла Маркса в місті Шепетівці Хмельницької області; на квартиру АДРЕСА_1 «Б» в місті Шепетівці Хмельницької області; на земельну ділянку за кадастровим номером :01:007:0652, що розташована в м. Шепетівка Хмельницька області по вулиці Карла Маркса номер 35-Д, загальною площею 0,0035 га, наданої для будівництва та обслуговування індивідуального гаража.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, ОСОБА_2 виходив з того, що подана заява не є належно обґрунтованою, що суперечить вимогам ст. 151 ЦПК України та заявницею не представлено суду жодного доказу, який б підтверджував факт вжиття відповідачем заходів з приводу відчуження майна.

З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

У пункті 4 даної постанови Пленум Верхового Суду України розяснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого субєкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків.

В силу ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом першої інстанції при розгляді заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову не було належно зясовано обставини справи та характер спірних правовідносин, спростовуються змістом самої оскаржуваної ухвали, в якій встановлені всі обставини справи та надана правова оцінка.

З урахуванням вище викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявних законних підстав для відмови у забезпеченні позову.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність ухвали, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду В.М.Заїка