Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кафідової О.В.,

суддів: Висоцької В.С., Леванчука А.О.

КоротунаВ.М., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим будинком, усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом до ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначала, що з 05 вересня 1998 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому мають малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала, що за час шлюбу на належній їй земельній ділянці площею 0,25 га, яка знаходиться по АДРЕСА_1, побудований житловий будинок з надвірними будівлями. Зазначений будинок використовувався для проживання у літній період, відпочинку та оздоровлення в перш за все їхніх дітей.

Позивач зазначала, що ОСОБА_4 чинить перешкоди у користуванні вказаним будинком, обмежуючи доступ до нього їй та їхнім дітям, у зв'язку із чим 24 квітня 2014 року вона зверталась до Дергачівського районного відділу Головного управління МВС України в Харківській області з відповідною заявою, у відповідь на яку їй запропоновано звернутися до суду.

Посилаючись на викладені обставини, та те, що вона, як власник, не має доступу до будинку, просила суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком літ. «А-1» з надвірними будівлями: сарай літ. «Б» і «Г», альтанка літ. «В», басейн літ. «Д», гараж літ. «С», вигрібна яма літ. «Ж», колонка, огорожа «1-3», загальною площею 169,2 кв. м, по АДРЕСА_1, та усунути перешкоди у користуванні зазначеним житловим будинком шляхом вселення ОСОБА_3

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкоди у користуванні ОСОБА_3 житловим будинком з надвірними будівлями, розташованими за адресою: АДРЕСА_1. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року скасовано рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_3

Вселено ОСОБА_3 у житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 щодо зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні належним їй будинком.

Відмовляючи у задоволенні вимог про вселення ОСОБА_3 у спірний будинок, місцевий суд зазначив, що позивачем не надано доказів, що відповідач виселив її з будинку, та що вона намагалась вселитися до нього.

З такими висновками частково погодився і суд апеляційної інстанції.

Разом з цим апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення районного суду в частині відмови у задоволенні вимог про вселення у спірний будинок та зазначив, що оскільки спір про поділ спільного сумісного майна подружжя на даний час не вирішено, тому вони мають рівні права на користування цим майном.

При цьому суд апеляційної інстанції відхилив доводи представника ОСОБА_4 про те, що спір між сторонами вже вирішений.

Такі висновки суду апеляційної інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону. При цьому доказам, поданим сторонами, судом надана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено, що ОСОБА_3 з 05 вересня 1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, у якому мають малолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 03 жовтня 2014 року шлюб між сторонами розірвано.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,25 га по АДРЕСА_1 (а. с. 7).

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 грудня 2011 року за ОСОБА_3 визнано право власності на спірний житловий будинок з надвірними будівлями (а. с. 8).

Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, позов ОСОБА_3 заявлений обґрунтовано, а її порушене право підлягає захисту в обраний нею спосіб.

За таких обставинсуд апеляційної інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, визначився з відповідною правовою нормою, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин, та дійшов правильного висновку про задоволення позову ОСОБА_3

Таким чином, при вирішенні даної справи судами попередніх інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про її відхилення та залишення без змін рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року, оскільки вони є законними та обґрунтованими.

Керуючись статтями 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 листопада 2015 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду Харківської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Кафідова

Судді: В.С. Висоцька

А.О. Леванчук

В.М. Коротун

І.М. Фаловська