. Справа №576/654/16-ц 2/576/251/16 Р І Ш Е Н Н Я ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01.06.16 Глухівський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді Васяновича В.М., при секретарі Плотніковій О.С., з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,
представника відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Глухів справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Орхідея-Суми»
- про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, стягнення грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та додаткові соціальні відпустки, встановлення та оформлення трудових відносин, відшкодування моральної шкоди, -
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала ці позовні вимоги, пославшись на обставини, викладені у позовній заяві.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 показала, що як приватний підприємець у 2006 році робила заявки на товар від ПП «Орхідея-Суми», яке представляла ОСОБА_1, і віддавала їй гроші за поставлений товар. Свідок ОСОБА_8 суду показала, що з 2007 по 2015 рік працювала продавцем з продажу кондитерських виробів в магазині «Стиль» і в цей період ОСОБА_1 брала заявки на товар від імені ПП «Орхідея-Суми». Вивчивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, свідків, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, в суді встановлено, що згідно наказу №11/к від 08.04.2011 р. ОСОБА_1 була прийнята на роботу в ПП «Орхідея-Суми» з 08.04.2011 р. на посаду менеджера, а наказом №1/к від 04.01.2016 р. її звільнено з посади менеджера 04.01.2016 р. за ст. 41 п.2 КЗпП України (втрата довіря працівнику, який обслуговує грошові цінності). З долученого до трудового договору від 02 лютого 2015 року вбачається, що його було укладено між ПП «Орхідея-Суми» і ОСОБА_1, яка працює на посаді менеджера, строк його дії з 02.02.2015 р. по 31.01.2106 р., й цим договором працівнику встановлено посадовий оклад 4000 грн. Згідно п.2 ст. 41 КЗпП України трудовий договір може бути розірваний з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.
Відповідно до розяснень, які містяться в п.28 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 р. звільнення з підстав втрати довіря суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довіря до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.
Разом з тим, в суді встановлено, що ОСОБА_1 є одинокою матірю та має доньку віком до 14 років, а саме, ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується довідкою відділу РАЦС Глухівського міського управління юстиції від 07.09.2004 р., відповідно до якої відомості про батька дитини записані зі слів матері згідно з ч.1 ст. 135 СК України (а.с. 4). В суді встановлено, що до її звільнення відповідач жодним чином навіть не намагався зясувати, чи є вона одинокою матірю або ж належить до іншої категорії працівників, яких не може бути звільнено з ініціативи власника (вагітність, тощо). А ч.3 ст. 184 цього Кодексу серед іншого передбачено, що звільнення одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обовязковим працевлаштуванням. Обовязкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. Судом також установлено, що всупереч вимог ч.2 ст. 47 КЗпП України наказ про звільнення позивачці не було видано. А за змістом частини першої цієї статті власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку.
При цьому, п. 4.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29.07.1993 р. (в редакції Наказу Мінпраці і соцполітики №259/34/5 від 08.06.2001 р.), передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. А якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки, при цьому пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. В суді ж установлено, що позивачка не зверталася із заявою про пересилання їй трудової книжки. За змістом ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 отримала трудову книжку, що підтверджується поштовою квитанцією та роздруківкою з сайту Укрпошти суд вважає безпідставним, оскільки доказів, які б беззаперечно свідчили, що саме вона отримала надіслану (без її на це згоди) на її адресу трудову книжку, суду не надано.
За таких обставин, суд вважає, що позивачка не пропустила передбачений ст. 333 КЗпП України строк звернення до суду з позовом в частині поновлення її на роботі, оскільки наказ та трудову книжку їй не видано у встановленому законом порядку.
Так, на підтвердження цього часу роботи в ПП «Орхідея-Суми» позивачка надала реєстри ПП «Орхідея-Суми» здачі грошових коштів в касу, накладні, відомості про реалізацію (в кількості від 1 до 8 документів за місяць) в період з 25 грудня 2008 року по 30 березня 2011 року та фіскальні чеки за цей же період (а.с. 12-14, 18-29, 107-123).
Так, ст. 19 Закону України «Про відпустки» серед іншого передбачено, що з 01.01.2010 р. одинокій матері надається щорічно додаткова оплачувана відпустка тривалістю 10 календарних днів, а до 01.01.2010 р. така відпустка надавалася одиноким матерям тривалістю 7 календарних днів.
При цьому для одержання додаткової оплачуваної відпустки, виходячи з положень ст. 19 цього Закону одинока мати зобовязана надати такі документи: свідоцтво про народження дитини; довідку органів запису актів громадянського (цивільного) стану про підстави внесення до книги записів народжень відомостей про батька дитини; для підтвердження факту, що жінка є вдовою, - свідоцтво про укладення шлюбу і свідоцтво про смерть чоловіка; розлученою - свідоцтво про розірвання шлюбу.
Однак, як встановлено, в суді й даних обставин позивачка не заперечує, за весь період роботи в ПП «Орхідея-Суми» вона не зверталася із заявою про надання їй додаткової оплачуваної відпустки як одинокій матері. За таких обставин у підприємства не було підстав для надання такої відпустки у період роботи позивачки, а отже, і для виплати грошової компенсації за невикористані дні такої відпустки. За змістом позовних вимог та їх обгрунтувань позивачка просила також стягнути грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки загальною тривалістю 137 днів, з яких за період з 2006 по 2010 рік 113 днів, за 2015 рік 24 дні. Оскільки судом відмовлено у задоволенні позову в частині встановлення і оформлення трудових відносин у період з 01.08.2006 р. по 08.04.2011 р., то і в задоволенні позову про виплату грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки за цей період необхідно відмовити. В той же час, в суді встановлено, що щорічна відпустка за 2015 рік була використана позивачкою, що підтверджується заявою ОСОБА_1 від 03.08.2015 р. про надання відпустки та відомостями органів ДФС України про її оплату, що містяться в матеріалах справи (а.с. 133, 139-140). Написання такої заяви позивачка підтвердила і в суді, але послалася на те, що ця заява була датована іншим днем і містить виправлення. Однак, на думку суду, це не спростовує той факт, що щорічну відпустку в 2015 році вона використала і заробітна плата за час відпустки їй була виплачена, тому у задоволенні вимог про виплату грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки теж необхідно відмовити за їх безпідставністю.
Відповідно до вимог ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Оскільки позивачку було незаконно звільнено з роботи, що потребує від неї додаткових зусиль для нормальної організації свого життя з врахуванням того, що вона є одинокою матірю і одна виховує малолітню дитину, то суд вважає, що їй було завдано душевних страждань й виходячи з їх глибини та обсягу, принципів розумності та справедливості, а також тривалості порушеного права, оцінює заподіяну моральну шкоду в 1000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на її користь.
Визнати незаконним та скасувати наказ №1-к від 04 січня 2016 року директора приватного підприємства «Орхідея-Суми» про звільнення ОСОБА_1 04.01.2016 р. з посади менеджера за ст. 41 п.2 КЗпП України.
Рішення суду підлягає негайному виконанню в частині поновлення на роботі.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Сумської області через Глухівський міськрайонний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя