Справа № 310/7026/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

18 травня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Парій О.В.

при секретарі - Мирошниченко Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Бердянського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, посвідчений 10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 461). В позові заначено, що позивач є донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Після звернення до нотаріуса для оформлення спадщини дізналася, що батьком 10 лютого 2011 року складений заповіт на користь ОСОБА_2. Спадкове майно складається з житлового будинку АДРЕСА_1. Вважає заповіт несправедливим та таким, що порушує моральні засади суспільства. За життя приблизно в жовтні 2011 року батько розповідав родичам та знайомим, що має намір скласти заповіт на користь своєї онуки ОСОБА_6. У січні 2012 року він повідомив позивачку, що вже склав заповіт на неї. 01 лютого 2015 року позивач встановила, що з сейфу батька зникли документи, у тому числі заповіт та технічний паспорт на будинок. Тому в неї є підозри, що заповіт є підробленим та недійсним. Вона зверталася до правоохоронних органів, заява внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань та на даний час здійснюється досудове розслідування. Вважає, що заповіт не відповідає волі спадкодавця з тих обставин, що він підписаний ОСОБА_4, а дійсне прізвище є ОСОБА_4. Вказує, що при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний дотримуватися моральних засад суспільства, що ґрунтуються на справедливості, розумності, необхідності заохочення добросовісності і неможливості потурання недобросовісній поведінці. Заповіт має відповідати не лише вимогам закону, а й загальним засадам моралі. Зміст оспорюваного заповіту суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам. Вказує, що є несправедливим те, що відповідач ОСОБА_2, який не проживав зі спадкодавцем, не доглядав за ним, не допомагав йому, матеріально його не забезпечував та є сторонньою особою, приймає спадщину. Позивач є рідною донькою спадкодавця, усе життя допомагала йому, матеріально його забезпечувала, сплачувала комунальні платежі, утримувала домоволодіння, господарство, купувала ліки, продукти харчування, але була позбавлена заповітом права на спадкування. Зазначає, що наведена ситуація є несправедливою по відношенню до неї та такою, що порушує моральні норми життя. Таке ставлення вона та її родина не заслужила, цими діями спадкодавця зі складання заповіту на користь відповідача знехтувані принципи моралі, справедливості, цим проявляється неповага до позивача і спотворюється уявлення про добро, честь, гідність, громадський обов'язок, совість, справедливість. Вказує, що ніхто не може позбавити права спадкодавця заповідати все своє майно іншій, сторонній особі, особі не з числа родичів. Але це відбувається у тих випадках, коли інших спадкоємців немає або між спадкодавцем і спадкоємцем існують якісь зв'язки і між ними є якісь стосунки, взаємини чи почуття (дружба, любов, повага та інше). Зазначає, що в даному випадку будь-яких зв'язків між спадкодавцем та відповідачем немає, він є чужою, сторонньою особою. У суспільстві та сім'ї історично склалися такі спадкові правовідносини, за яких завжди спадкодавець заповідає своє майно комусь з родичів, членам сім'ї, тощо.

Позивач та її представник адвокат Безух М.І. в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали.

Відповідач та його представник адвокат Корнієнко М.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Пояснили, що заповіт складений саме ОСОБА_4, при написанні свого прізвища спадкодавець міг допустити описку та написати літеру «є» замість «е». В той же день ОСОБА_4 у того ж нотаріуса видав довіреність на ім'я ОСОБА_2 на право отримання пенсії, розпорядження рахунками та забезпечення належного стану житлового будинку та земельної ділянки. Вказують, що зміст заповіту відповідає як вимогам закону, так і інтересам суспільства та його моральним засадам. Особа має право скласти заповіт на будь-яку особу незалежно від наявності сімейних чи родинних відносин. ОСОБА_2 знав ОСОБА_4 з 1991 року, усі свята проводили разом. Розповідав, що склав заповіт на свого племінника, а в 2011 році попросив у ОСОБА_2 копію паспорта, зробив заповіт та передав йому документи. В січні 2015 року в нього стався інсульт та ОСОБА_2 відвіз його до лікарні. Після повернення до дому біля нього вперше побачив ОСОБА_9, яка вимагала ключі від будинку. Другий раз бачив її на похоронах.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився. Повідомлений. До суду направлено заяву про розгляд справи за його відсутності. В заяві також зазначив, що йому відомо про складений ОСОБА_4 на його ім'я заповіт. Спадок приймати не бажає, оскільки ним прийнято рішення, що його повинні отримати донька та онука померлого. З позовом згодний та просить його задовольнити.

Аналізуючи докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленої законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.ст. 1233, 1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис про смерть від 04.02.15 р. № 215).

За життя ОСОБА_4 склав заповіт, яким спадкоємцем всього майна, яке буде йому належати на день смерті, та всього того, що буде йому належати і на що за законом він матиме право, призначив ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт посвідчений 10 лютого 2011 року приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 461). Зазначеним заповітом скасований заповіт, складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3, та посвідчений 06 лютого 2003 року приватним нотаріусом Бердянського міського нотаріального округу Каракуловою Л.І. (реєстр. №335).

Судом також встановлено, що в цей же день, 10 лютого 2011 року, ОСОБА_4 видав довіреність, за якою уповноважив ОСОБА_2 представляти його інтереси у відповідних уповноважених на те органах, установах, організаціях, … з питань, пов'язаних із отриманням нарахованої йому пенсії (інших соціальних виплат), розпорядження його рахунками та забезпечення належного стану житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та земельної ділянки, на якій розташований названий вище житловий будинок. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. № 466).

Згідно листа Бердянської держнотконтори від 08 квітня 2016 року № 1223/02-14 після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини звернулися: - 26 березня 2015 року ОСОБА_1, дочка померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом; - 08 червня 2015 року ОСОБА_2, з заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим 10 лютого 2011 року.

Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину № 43506199 від 06.04.16 р. в Бердянській держнотконторі заведена спадкова справа № 203/2015, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 43056206 від 06.04.16 р. ОСОБА_4 06 лютого 2003 року складено заповіт (реєстр. № 335), який скасований заповітом, складеним 10 лютого 2011 року (реєстр. № 461).

Відповідно до показів свідка ОСОБА_11 вона знала ОСОБА_4 з 1990 року. Його донька ОСОБА_1 до нього не ходила, онука інколи приходила. Він залишив доньці двокімнатну квартиру в м.Бердянськ. Онука навчалася в університеті, він їй допомагав. Коли ОСОБА_4 перейшов жити в цей будинок, там були руїни, ОСОБА_2 допомагав йому з ремонтом. Разом святкували ювілеї. З ОСОБА_2 у нього були дружні стосунки. Свідку відомо про заповіт на ім'я племінника ОСОБА_3 та про заповіт на ім'я ОСОБА_2. Перший заповіт було скасовано, оскільки племінник до нього не приїздив.

Згідно показів ОСОБА_12 він знав ОСОБА_4 з дитинства. Його донька ОСОБА_1 не була у нього на жодному дні народження. ОСОБА_2 свідок знає приблизно 10-15 років. ОСОБА_4 розповідав, що склав заповіт на ім'я свого племінника, а 09 січня 2015 року розповів, що документи переоформив на ОСОБА_2 та сказав, що племінник приїздить до м.Бердянськ на півтора місяці, а до нього не заходить.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_13 показав, що знав ОСОБА_4 з 1995 року, а ОСОБА_2 знає з 2010 року. Востаннє бачив ОСОБА_4 14 січня 2015 року. Він подзвонив та попросив приїхати. Розповів, що зробив заповіт на ОСОБА_2, та про те, що донька до нього не приходить.

Свідок ОСОБА_14 показала, що проживала з ОСОБА_4 у цивільному шлюбі з 1979 року. Останні п'ять років вони разом не проживали, а тільки розмовляли за телефоном. Знає його доньку ОСОБА_1 та його племінника ОСОБА_3. Знає ОСОБА_2, до якого ОСОБА_4 відносився як до сина. Доньці він віддав машину, онуці допомагав.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_15, вона знала ОСОБА_4 з 2006 року, ОСОБА_2 теж знає. ОСОБА_4 називав його сином. Розповідав, що «залишив все ОСОБА_2». На доньку та онуку був ображений.

Допитана в якості свідка ОСОБА_16 показала, що знала ОСОБА_4 з 2005 року. Останній час він хворів, донька та онука до нього не приходили. Він скаржився свідку на те, що донька не приходить. Розповідав, що залишив доньці квартиру. Називав ОСОБА_2 сином та що все залишить йому.

Згідно показів ОСОБА_17, допитаної в якості свідка, вона знала ОСОБА_4 з 1967року, ОСОБА_2 вперше побачила восени 2014 року та думала, що він є квартирантом. Знає також ОСОБА_1 та що ОСОБА_4 подарував їй квартиру в м.Бердянськ. Вона до батька не приходила, приходила онука.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18, показала, що знала ОСОБА_4 з 1965 року. Він казав, що спадщину залишить онуці. Донька з онукою приходили до нього приблизно раз на місяць.

Свідок ОСОБА_19 показала, що ОСОБА_4 був її дядьком, ОСОБА_1 її двоюрідна сестра. В січні 2015 року вона бачила дядька, спілкувалися. Він справляв свята з родичами окремо від друзів, сторонніх ніколи не було. За фотокартками видно, що друзі та сім'я у нього були окремо. Восени 2014 року з ним була розмова про спадкоємців, він казав, що все буде нормально та, що в нього є онука.

Відповідно до показів свідка ОСОБА_6, вона є донькою ОСОБА_1 та онукою ОСОБА_4. Відомо, що дід залишав заповіт на ім'я ОСОБА_3, про другий заповіт дізналася від нотаріуса після смерті дідуся. За життя він казав, що подарує будинок їй. Коло спілкування з родичами дідусь обмежував з колом спілкування з друзями. Коли дід проживав на охотгосподарстві вона кожне літо проводила з ним. Після переїзду діда в місто спілкування стали рідше. Дід почав проживати з ОСОБА_14, у мами з нею виникали сварки, в зв'язку з цим мама не ходила туди. Дідусь приходив до них на квартиру по АДРЕСА_2. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що зміст заповіту, складеного ОСОБА_4 10 лютого 2011 року та посвідченого приватним нотаріусом Бердянського районного нотаріального округу Каракуловим І.Л. (реєстр. №461), не суперечить інтересам суспільства та його моральним засадам. Заповідач призначив своїм спадкоємцем фізичну особу ОСОБА_2, незалежно від наявності в нього із цією особою сімейних, родинних відносин, що не суперечить нормам ст. 1235 ЦК України.

Позивачем не надано докази в підтвердження обставини, що призначення своїм спадкоємцем іншої особи, яка не пов'язана з ним сімейними та/або родинними відносинами, за наявності родичів, є порушенням інтересів суспільства та його моральних засад. Про складнощі в отриманні доказів та про витребування доказів судом в порядку ст.137 ЦПК України позивачем не заявлено.

Суд також не приймає доводи позивача про те, що заповіт не відповідає волі заповідача з підстав невірного написання ним літери у прізвищі. Так, у тексті заповіту прізвище заповідача нотаріусом зазначено вірно - «ОСОБА_4». Заповіт має власноручний запис заповідача наступного змісту: «Заповіт записаний нотаріусом з моїх слів вірно, прочитаний мною вголос та підписаний особисто мною як такий, що повністю відповідає моєму волевиявленню». Заповіт має підпис заповідача та розбірливий напис його прізвища, ім'я та по батькові. Написання заповідачем особисто в прізвищі замість літери «е» літери «є» не свідчить про відсутність вільного волевиявлення учасника правочину та про невідповідність його внутрішній волі.

Зібраними доказами, навпаки, встановлено наявність обставин, які свідчать про наміри ОСОБА_4 скласти заповіт на ім'я ОСОБА_2 та про послідовність його дій щодо укладення цього правочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що підстави для визнання заповіту недійсним відсутні, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 3-6, 11, 27, 31, 57-64, 131, 137, 88, 212-215, 223, 294 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 1216-1218, 1220-1223, 1233, 1235, 1247, 1248, 1257 ЦК України (2003 рік), суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, третя особа ОСОБА_3, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В.Парій