Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого Бисага Т.Ю.,

суддів Павліченко С.В., Куцин М.М.,

при секретарі Шукаль О.Я.,

без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся в суд із даним позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5

Позовні вимоги мотивує тим, що 13.05.2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 81305 відповідно до умов якого, банк надав відповідачу кредит у сумі 1 000 000 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом у 16.5 % на рік, з кінцевим терміном погашення 12.05.2018 р. Кредит було надано окремими частинами (траншами) за відновлювальною кредитною лінією, у період до 12.05.2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_4 було передано в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок, загальною площею 228,7 кв.м зі всіма невід'ємними належностями, що знаходиться за адресою: Закарпатська область, Ужгород, вул. Далека, 41 та земельну ділянку площею 0,0585 га, кадастровий №:41:001:0169.

Крім цього, для забезпечення виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3, а також ОСОБА_5, 13.05.2008 року укладено договори поруки.

В свою чергу, позичальник порушив умови договору щодо здійснення погашення кредиту та процентів у передбачені строки та розмірах. Незважаючи на попередження щодо примусового стягнення боргу, боржник та поручителі суму заборгованості не сплатили.

Зазначив, що відповідач, взяті на себе зобов'язання по Кредитному договору не виконує, внаслідок чого станом на 25.06.2012 р. допустила заборгованість перед банком в сумі 1 341 477,81 гривень.

Тому, просив суд змінити умови договору відновлювальної кредитної лінії щодо строку виконання, визначивши строк виконання даного договору з моменту набрання рішенням законної сили та стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 341 477,81 грн. та сплачену суму судового збору.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року позовні вимоги - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму в розмірі 1323520,44 грн. неповернутого кредиту і несплачених відсотків та пеню у сумі 17957,37 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 солідарно в користь ПАТ «Державний ощадний банк України» 3219 грн. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись та вважаючи незаконним рішення першої інстанції, ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, якою просить скасувати рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року та ухвалити по справі нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити, мотивуючи це неповним зясуванням обставин, які мають значення для справи та порушенням норм матеріального і процесуального права.

Також, 01 квітня 2016 року ОСОБА_3 подав заяву в порядку ст.299 ЦПК України до апеляційної скарги та просив скасувати рішення в частині стягнення із поручителя ОСОБА_3

Сторони та представники в судові засідання не з'являлись.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 81305, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 1 000 000 грн. строком по 12 травня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,5% річних.

У забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у той же день було укладено договір поруки, за яким позивач зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 81305 від 13 травня 2008 року.

Відповідно до п.4.4 вказаного договору поруки порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Встановлено, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 81305 від 13 травня 2008 року про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом по договору відновлювальної кредитної лінії до 18% річних.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом вказаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою, у даному випадку, це збільшення процентної ставки за користування кредитом, про що зазначав позивач, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

У п. 22 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Крім того в матеріалах справи містяться рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08.12.2015 року та від 07.06.2016 року, якими визнано договори поруки від 13 травня 2008 року, укладеними між ВАТ «Державний ощадний банк України» (ПАТ «Державний ощадний банк України») та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припиненими.

Рішення набрали законної сили.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення підлягає зміні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 жовтня 2012 року змінити, а саме викласти його резолютивну частину в такій редакції: Стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» суму в розмірі 1323520,44 грн. неповернутого кредиту і несплачених відсотків та пеню у сумі 17957,37 грн. та 3219 грн. судового збору.

В частині стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: