Справа № 303/1042/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

18 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Куцина М. М.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Павліченка С.В.,

при секретарі - Шукаль О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року та на додаткове рішення цього ж суду від 01 липня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Центральна районна аптека №4 про стягнення компенсації за невикористану відпустку, зобов'язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суд з позовом до Комунального підприємства Центральна районна аптека №4, в якому просить стягнути з відповідача на її користь 2 000 гривень та 500 гривень за борги по договорах, недоплату заробітної плати підприємством до рівня мінімальної, як фармацевта або завідуючої аптечним пунктом за 2014 рік - 9 202 гривні та за 2012-2013 рр. - 8 000 гривень, компенсацію за невикористані відпустки за 3 періоди - 4 677 гривень.

Позовні вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, працює в системі обласного виробничого об'єднання «Фармація» з 1968 року, з 1977 року - завідуюча аптечним пунктом №1 КП Центральної районної аптеки №4. У 1977 році вона організувала при поліклінічному відділення Мукачівської ЦРЛ згідно з вимогами МОЗ аптечний пункт, як державне підприємство підрозділу КП ЦРА №4 ОВО «Фармація», який функціонував до цього часу, де позивач відпрацювала 37 років. Також вказує на те, що в травні 2014 року вона сплатила згідно з договором за технічну оцінку робочого кабінету 500 гривень з тим, що підприємство їй поверне цю суму, однак цих грошей їй повернуто не було. Крім цього, 29 вересня 2014 року згідно з Договором №1 позивач внесла 2 000,00 гривень власних коштів, як кредит, в ЦРА №4 для закупки ліків. Вказані кошти також повернуто не було. Як зазначає позивач, відповідачем систематично порушуються її права, свободи та інтереси, а саме: без її згоди самовільно і упереджено вирішується система оплати праці, як відрядна (від товарообігу). Також позивачем не були використані з серпня 2013 року чергові відпустки.

В подальшому позивач збільшила позовні вимоги та, крім вищезазначеного, просить суд зобов'язати відповідача виплатити їй за лікарняний САГИ № 303718 з 08.09.2014 до 12.09.2014 року, зробити відрахування до ДПІ згідно з виплаченою їй заробітною платою щомісячно за 2015 рік, здати персоніфікацію за 2015 рік та стягнути на її користь моральну шкоду в сумі 5 000 гривень.

В суді першої інстанції позивач ОСОБА_1 позов, за винятком стягнення з відповідача на її користь 500 гривень за договором від травня 2014 року, підтримала з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства Центральна районна аптека №4 про стягнення боргів підприємства задоволено частково.

Стягнуто з відповідача Комунального підприємства Центральна районна аптека №4 на користь позивача ОСОБА_1 компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік.

Зобов'язано відповідача Комунальне підприємство Центральна районна аптека №4 провести позивачу ОСОБА_1 оплату відповідно до листка непрацездатності серії АГИ № 303718.

Стягнуто з відповідача - Комунальне підприємство Центральна районна аптека №4 на користь позивача ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000 гривень.

В решті позову відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Додатковим рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 01 липня 2016 року: Абзац другий резолютивної частини рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року по справі №303/1042/16-ц викласти в такій редакції: «Стягнути з комунального підприємства Центральна районна аптека №4 на користь позивача ОСОБА_1 суму 574,18 грн. (п'ятсот сімдесят чотири гривні 18 коп.) компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік»;

Абзац третій резолютивної частини рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 березня 2016 року по справі №303/1042/16-ц викласти в такій редакції: «Зобов'язати відповідача Комунальне підприємство Центральна районна аптека №4 провести позивачу ОСОБА_1 оплату згідно з листком непрацездатності серії АГИ №303718 у сумі 167,71 грн. (сто шістдесят сім гривень 71 коп.).

Не погодившись з рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року та додатковим рішення цього ж суду від 01 липня 2016 року, позивачка ОСОБА_1 оскаржила їх в апеляційному порядку, вважаючи, що такі є незаконними, не об'єктивними, не обґрунтованими, винесеними із грубим порушенням норм матеріального права та не повним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просить рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційні скарги мотивовано тим, що відповідачем по справі, в особі керівника ЦРА №4 ОСОБА_4, систематично порушуються права, свободи та інтереси позивачки. Відповідачка надала суду розрахунок заробітної плати, яка нараховувалась в порушення норм КЗпП. Крім того, ОСОБА_4 самовільно, упереджено вирішує систему оплати праці, по якій працює позивачка. У нарахування заробітної плати керівник ставить відрядну систему праці (від товарообігу). Відповідач підробляє документи і надає їх суду. Підприємство не виплатило позивачці компенсацію за невикористані відпустки з серпня 2013 року. Зазначає, що працювала по 7 годин 12 хвилин за 1 день, тобто, за 5 днів у тижні - 36 годин, а не 30, як зазначила відповідачка. Наказу про переведення позивачки ОСОБА_1 на 30 - годинний робочий тиждень не існує.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 частково з підстав передбачених ст.ст. 47, 94, 95, 233, 327-1 КЗпП України , ст. ст. 1, 2, 33, 34 Закону України „ Про оплату праці", ст. 24 Закону України „ Про відпустки", суд першої інстанції виходив із того, що адміністрацією відповідача не оплачено позивачеві компенсації за невикористану відпустку за 2014 рік та не проведено оплату праці згідно з листком непрацездатності, а тому поклав на відповідача обов'язок сплатити компенсацію за невикористану відпустку за 2014 рік та провести оплату згідно з листом непрацездатності. Також суд вважав, що внаслідок порушення трудових прав адміністрацією відповідача йому було заподіяно моральну шкоду та поклав обов'язок сплатити зазначену шкоду.

Відмовляючи у частині позовних вимог щодо компенсації за невикористані відпустки, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до фінансових документів позивачеві були надані відпустки за 2012 та 2013 рік та проведено їх нарахування та виплату, а тому відсутні правові підставі для їх компенсації .

Також суд першої інстанції вважав, що позивачка, відповідно до штатного розпису, працювала за відрядною формою оплати праці і розмір оплати її посадового окладу становив 10 % від товарообороту, і їй була нарахована та виплачена заробітна плата за спірний період, яка була неменше мінімальної.

Відмовляючи у частині позовних вимог у покладенні на відповідача зобов'язання здійснити відрахування до ДПІ згідно з виплаченою заробітною платою щомісячно за 2015 рік та здати персоніфікацію за 2015 рік, суд першої інстанції виходив із того, що згідно із рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року стягнуто мінімальний посадовий оклад за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2014 року по 14 травня 2015 року, і згідно з платіжними дорученнями №3757 відповідачем було сплачено єдиний соціальний внесок за ОСОБА_1 у розмірі 2004.83 гривень, №3750 - 4922.63 прибутковий податок із зарплати за ОСОБА_1.

Відмовляючи у частині позовних вимог про повернення грошових коштів про сплату позивачкою 500 гривень за договором про технічну оцінку робочого кабінету та 2000 гривень за внесення нею власних коштів, як кредит для закупки ліків, суд першої інстанції виходи із того, що позивачем позов у цій частині не доведено, оскільки не подано відповідних договорів та фінансових документів про виплату власних коштів за зазначеними договорами.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 з 1968 року перебувала у трудових відносинах у Закарпатському облаптекоуправлінні, а у період з 21.03.1977 по 3 травня 1977 року на посаді завідуюча філіалом при Мукачівській поліклініці.

Позивачка у період з 04.05.1987 року по 05 січня 2015 року перебувала у трудових відносинах на посаді завідуюча аптечним пунктом №1 КП Центральна аптека №4 при міській поліклініці м. Мукачево.

Наказом адміністрації відповідача від 05 січня 2015 року позивачку звільнено з роботи, а відповідно до заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 05 березня 2015 року позивача було поновлено на роботі.

Судова колегія враховуючи наведене вважає , що доводи апеляційної скарги не підтверджується матеріалами справи та підлягають відхиленню з наступних міркувань.

Згідно із рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 07 грудня 2015 року було стягнуто з КП Центральна районна аптека № 4 на користь ОСОБА_1 5130 ,72 гривень (з урахуванням обов'язкових платежів і зборів) середнього заробітку за затримку виконання рішення про поновлення на роботі (а.с. 96-97).

З штатного розпису КП Центральна районна аптека №4, який діяв з 01.01.2013 року, затвердженого 28.12.2012 року вбачається, що посадовий оклад завідуючого-фармацевта вищої категорії аптечного пункту № 1 становив 10% від товарообігу (а.с.18-20).

Відповідно до штатного розпису КП Центральна районна аптека №4, який діяв з 01.08.2014 року, затвердженого 01.08.2014 року, посадовий оклад завідуючого-фармацевта вищої категорії аптечного пункту № 1 становив 10% від товарообігу (не нижче мінімальної) (а.с.16-17).

Між адміністрацією КП ЦРА №4 і трудовим колективом м.Мукачева та Мукачівського району 14.06.2013 року було укладено колективний договір в п.2 Розділу ІV якого визначено, окрім іншого, що зарплата нараховується по результатам роботи кожної аптечної установи за попередній місяць (а.с. 42-46).

Згідно з довідкою відповідача №26/2016 від 29.02.2016 року про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за 2012 рік стверджується факт того, що за січень-грудень 2012 року позивачці була нарахована заробітна плата у сумі 11 921,64 гривень, середньоденна зарплата складає 64,10 гривень, у погодинному розмірі 10,68 гривень (а.с.65).

Згідно з довідкою адміністрації відповідача №27/2016 від 29.02.2016 року про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за 2013 рік стверджується факт того, що позивачці була нарахована заробітна плата за січень-грудень 2013 року у розмірі 15 628,85 гривень, середньоденна зарплата складає 95,30 гривень, у погодинному розмірі 15,88 гривень (а.с.66).

Згідно з довідкою відповідача №45/2015 про нараховану заробітну плату ОСОБА_1 за 2014 рік стверджується факт того, що за січень-грудень 2014 року позивачці була нарахована заробітна плата 8 948,66 гривень, середньоденна зарплата складає 84,42 гривень, у погодинному розмірі 14,07 гривень (а.с.67).

З врахування вищезазначених довідок відповідача про нарахування заробітної плати позивачки, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачці по справі заробітна плата за 2012-2013 роки нараховувалася та була повністю виплачена відповідно до займаної посади, визначено розміру та форми оплати, та була не меншою від мінімальної заробітної плати за зазначений період, а тому відсутні правові підстави для покладення на відповідача обов'язку про стягнення недоплаченої заробітної плати з відповідача за зазначений період.

Наказом адміністрації відповідача за № 39 від 03.06.2013 року стверджується факт того, що позивачу було надано відпустку за 2012 рік на 31 календарний день з 06.06.2013 року та проведено її виплату (а.с.68), а також наказом адміністрації відповідача за № 49 від 09.07.2013 року стверджується факт того, що позивачу було надано відпустку за період 2013 року на 31 календарний день з 09.07.2013 року та проведено її виплату (а.с. 69), а тому суд першої інстанції правильно вважав, що відсутні правові підстави для компенсації.

Доказів надання позивачці відпустки адміністрації відповідача за 2014 рік або виплату компенсації за невикористану відпустку за цей період при її звільненні 05.01.2015 року не було подано, а тому правильно покладено на відповідача обов'язок щодо виплати грошової компенсації .

Також суд першої інстанції правильно поклав на адміністрацію відповідача обов'язок по сплаті грошових коштів позивачу, оскільки нею було видано листок непрацездатності серії АГИ № 303718, згідно з яким вона перебувала на амбулаторному лікуванні з 08.09.2014 року по 12.09.2014 року (а.с.108). Вказаний листок непрацездатності був поданий до КП ЦРА № 4 31.12.2014 року, однак, як вбачається з матеріалів справи та показань сторін, дні тимчасової непрацездатності позивача відповідно до нього не були оплачені.

Відмовляючи у покладенні на відповідача зобов'язання здійснити відрахування до ДПІ згідно з виплаченою заробітною платою щомісячно за 2015 рік та здати персоніфікацію за 2015 рік, суд першої інстанції правильно виходив із того, що згідно із рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 14 травня 2015 року стягнуто мінімальний посадовий оклад за час вимушеного прогулу з 11 грудня 2014 року по 14 травня 2015 року і згідно із платіжним дорученням №3757 відповідачем було сплачено єдиний соціальний внесок ОСОБА_1 у розмірі 2004.83 гривень, №3750- 4922.63 прибутковий податок із зарплати за ОСОБА_1.

Відмовляючи у частині позовних вимог про повернення грошових коштів про сплату позивачкою 500 гривень за договором про технічну оцінку робочого кабінету та 2000 гривень за внесення власних коштів, як кредит для закупки ліків, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем позов у цій частині не доведено, оскільки не подано відповідних договорів та фінансових документів про оплату власних коштів за зазначеними договорами.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який вважав, що відповідно до правил ст. 237_1 КЗпП України, порушення відповідачем трудових прав позивача призвело до виникнення у нього моральних страждань, а тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 2000 гривень, врахував вимоги розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 14 Закону України "Про оплату праці" передбачене, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди".

Відповідно до статті 74 КЗпП України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Статтею 79 КЗпП України визначено, що невикористана частина щорічної відпустки має бути надана працівнику, як правило, до кінця робочого року, але не пізніше 12 місяців після закінчення робочого року, за який надається відпустка.

Згідно із ст. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей або повнолітню дитину - інваліда з дитинства підгрупи А I групи.

За бажанням працівника частина щорічної відпустки замінюється грошовою компенсацією. При цьому тривалість наданої працівникові щорічної та додаткових відпусток не повинна бути менше ніж 24 календарних дні.

Аналогічні положення містяться і у ст. 24 Закону України «Про відпустки».

Згідно ст. 1 ЗУ «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Статтею 14 Закону України "Про оплату праці" передбачене, що договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на державному (генеральна угода), галузевому (галузева угода), регіональному (регіональна угода) та виробничому (колективний договір) рівнях відповідно до Закону України "Про колективні договори і угоди".

Відповідно до ст.ст. 2-4 КЗпП України, форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

З врахування наведеного, судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, який дійшов до правильного висновку про те, що зібраними доказами стверджені факти того, що позивачці заробітну плату за 2012 та 2013 рік нараховано та виплачено відповідно до посадового окладу і виплачена заробітна плата за спірний період є не меншою від мінімальної.

Доводи апеляційної скарги щодо підроблення адміністрацією відповідача письмових доказів, які стосуються позивачки по справі, підлягають відхиленню оскільки такі факти встановлються у кримінальному судочинстві.

Таким чином, судова колегія прийшла до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 29 березня 2016 року та додаткове рішення цього ж суду від 01 липня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді