АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2016 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Головачова Я.В., Поліщук Н.В.,

при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою представника ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гончар ГаннаВолодимирівна, про визнання спадкового договору недійсним,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2016 року,

встановила:

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 липня 2016 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду про забезпечення позову, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник апеляційну скаргу підтримали.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про його час і місце повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення ОСОБА_2 та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання можливого рішення суду.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені ЦПК заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом про визнання спадкового договору недійсним.

Згідно п.1.1. договору відчужував (Позивач) передає після його смерті у приватну власність 5/8 часток квартири АДРЕСА_1, а набувач (відповідач) зобов'язалась виконувати розпорядження відчужувача зазначені в договорі.

У поданій заяві про забезпечення позову чітко вказано, яка конкретно квартира підлягає забезпеченню, та зазначено усю необхідну інформацію про неї.

Спосіб забезпечення позову, обраний заявником є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Заява містить достатньо обґрунтовані припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Таким чином, забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Будь-яких доказів, що у зв'язку із застосуванням заходів забезпечення позову, будуть порушені права апелянта або інших осіб, суду апеляційної інстанції не представлено.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що ухвала суду постановлена з порушенням вимог закону.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 16 вересня 2016 року постановлена з додержанням вимог закону, відтак підстав для її скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 312, п. 4 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 02 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: Я.В. Головачов

Н.В. Поліщук