УХВАЛА

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, товариства з обмеженою відповідальністю «Слияние», за участю прокурора Приморського району м. Одеси, про стягнення суми заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2009 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулось до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 7 березня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» в особі філії ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит в сумі 800 тис. доларів США терміном до 7 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між банком та майновим поручителем товариством з обмеженою відповідальністю «Слияние» (далі - ТОВ «Слияние») укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є будівлі торгового комплексу, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 363,6 кв. м, розташовані на земельній ділянці площею 872 кв. м, належні іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на будівлю торгового комплексу, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 22 серпня 2002 року. Відповідно до п. 2.2 договору іпотеки, за згодою сторін предмет іпотеки оцінено в 6 108 971 грн.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобов'язань перед банком станом на 23 вересня 2013 року утворилася заборгованість, загальний розмір якої становить 551 913,25 доларів США та 3 746 946 грн 83 коп.

Враховуючи вищевикладене та уточнивши позовні вимоги, ПАТ АБ «Укргазбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 7 березня 2007 року у розмірі 551 913, 25 доларів США та 3 746 946 грн 83 коп. з яких: заборгованість за процентами поточна - 6 553, 42 доларів США; заборгованість за процентами прострочена - 545 359, 83 доларів США; заборгованість із пені за несвоєчасну сплату процентів - 3 428 205 грн 13 коп., заборгованість із комісії прострочена - 318 741 грн 70 коп.

За порушенням умов договору іпотеки просило стягнути з ТОВ «Слияние» на користь ПАТ АТ «Укргазбанк» з штраф у розмірі 305 448 грн 55 коп.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором від 7 березня 2007 року у розмірі 551 913, 25 дол. США та

3 746 946 грн 83 коп. звернути стягнення на будівлю торгового комплексу, що

літ. «А» - клуб-бар, літ. «Б» - торгова будівля, літ. «В» «Е»- навіси, загальною площею 363,6 кв. м, розташованого на земельній ділянці площею 872 кв. м, належні ТОВ «Слияние» на підставі свідоцтва про право власності на будівлю торгового комплексу, шляхом проведення прилюдних торгів, з початковою ціною продажу не нижчою 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України, а також судові витрати.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області

від 1 грудня 2015 року, позов ПАТ АТ «Укргазбанк» задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_3 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором від 7 березня 2007 року в сумі 551 913,25 доларів США та 1 312 360 грн 48 коп., з яких: поточна заборгованість за процентами - 6 553,42 доларів США; прострочена заборгованість за процентами - 545 359,83 доларів США; заборгованість за пенею за несвоєчасну сплату процентів - 993 618 грн 78 коп.; прострочена заборгованість за комісією - 318 741 грн 70 коп.

Стягнуто з ТОВ «Слияние» на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» штраф у розмірі 305 448 грн 55 коп.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 7 березня 2007 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_3, у розмірі 551 913,25 доларів США та 1 312 360 грн 48 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 7 березня 2007 року, укладеним між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ТОВ «Слияние»: будівлі торгового комплексу, що знаходиться в АДРЕСА_1 та складається в цілому з літ. «А» - клуб-бар, літ. «Б» - торгова будівля, літ. «В», «Е» - навіси, загальною площею 363,6 кв. м, розташованої на земельній ділянці площею 872 кв. м.

Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу з прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».

Визначено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що відповідач умови кредитного договору не виконав, допустив прострочення заборгованості, а тому відповідно до положень ст. ст. 1048, 1054 ЦК України, ст. 39 Закону України «Про іпотеку» стягнув прострочену заборгованість та в рахунок її погашення звернув стягнення на предмет іпотеки.

Апеляційний суд погодився з таким висновками суду першої інстанції, при цьому зазначив, що доводи апеляційної скарги про те, що банк не мав права на надання кредиту в іноземній валюті безпідставні, так як банк мав відповідну ліцензію, а інші доводи касаційної скарги

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 7 березня 2007 року між ВАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого позивач надав відповідачеві у борг 800 тис. доларів США терміном до 7 березня 2017 року зі сплатою 13 % річних за користування кредитом з погашенням кредиту періодичними щомісячними платежами (а.с. 6-8, т. 1).

На забезпечення виконання боржником зобов'язань за договором кредиту 7 березня 2007 року між банком та ТОВ «Слияние» передало в іпотеку будівлі торгового комплексу, розташовані у АДРЕСА_1, загальною площею 363,6 кв. м, на земельній ділянці площею 872 кв. м, належні іпотекодавцю на підставі свідоцтва про право власності на будівлю торгового комплексу, виданого 22 серпня 2002 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради; земельна ділянка надана під будівлю комплексу у довгострокову оренду.

Відповідач умови договору кредитування не виконував, періодичні щомісячні платежі у строки, визначені умовами договору, не вносив, у зв'язку з чим станом на 23 вересня 2013 року утворилась заборгованість на загальну суму 551 913 доларів США та 3 746 947 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у ст. ст. 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Згідно зі ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 24 вересня 2014 року № 6-145 цс 14, від 16 вересня 2015 року № 6-190 цс 15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Крім того, у п. 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як мотивування судового рішення судом, який має право за певних обставин на дослідження нових доказів та переоцінку доказів.

Разом із тим на порушення зазначених положень закону апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу, обмежився лише узагальнюючою фразою про те, що висновки суду відповідають дійсним обставинам справи, вимогам закону, підтверджуються поясненнями сторін і матеріалами справи. Проте суд узагалі не перевірив як доводів апеляційної скарги, так і законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції; не навів ніяких мотивів ухваленого ним судового рішення та обставин, які б спростовували доводи скарги.

Крім того, в ухвалі апеляційного суду в порушення вимог пп. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 315 ЦПК України не зазначено встановлені судом обставини щодо кожної з вимог позивача, та з яких мотивів і на підставі яких положень закону відхилені доводи апеляційної скарги.

Апеляційний суд не послався на пункт кредитного договору, яким передбачено нарахування комісії та порядок її сплати, не навів нормативного обґрунтування стягнення суми простроченої комісії та не навів розрахунок заборгованості по комісії. Отже, лише правильно встановивши розмір заборгованості, можна її стягувати та звертати стягнення.

Крім того, згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з ч. 2 ст. 118 ЦПК України позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі - постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за

чч. 1, 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (ст. 17) або ГПК України (ст. ст. 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 п. 15 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз'яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року № 6-745цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У порушення наведеного апеляційний суд не звернув уваги на те, що місцевий суд прийняв до розгляду, розглянув і ухвалив рішення у спорі між банком, який є юридичною особою, і субсидіарним поручителем, ТОВ «Слияние», який також є юридичною особою, спір між якими підлягає розгляду господарським судом.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судове рішення апеляційного суду не може вважатись законним й обґрунтованим, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 1 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик