Апеляційний суд Житомирської області
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Матюшенка І.В.,

з участю секретаря

судового засідання Мишаковської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», треті особи - ОСОБА_4, Товариство з обмеженою відповідальністю «Мега Моторс Груп», про визнання договорів недійсними,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2016 року,

встановила:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась з даним позовом, в якому просила визнати недійсними: - кредитний договір, укладений 14 лютого 2007 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк); договір поруки, укладений 31 березня 2009 року між Банком та ОСОБА_4; договір поруки, укладений 31 березня 2009 року між Банком та ТОВ «Мега Моторс Груп», і стягнути судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 14 лютого 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») (далі Банк) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №Z012/110/76, згідно за умовами якого Банк зобов'язувався надати кредитні кошти в сумі 289400 доларів США. 31 березня 2009 року в забезпечення цього правочину було укладено договори поруки між Банком та ОСОБА_4 і між Банком та ТОВ «Мега Моторс Груп» (№ Z012/110/76/1, №Z012/110/76/2 відповідно).

Під час укладання кредитного договору вона не підписувала графік повернення кредитних коштів, додатки до нього. Кредитні кошти сплачувала виключно на розсуд та вимогу Банку, тобто на її думку між сторонами не досягнуто згоди щодо порядку повернення кредиту, що вказує на відсутність згоди по всіх істотних умовах договору. За таких обставин кредитний договір є недійсним. Крім того, шляхом підписання додаткових угод банк збільшував суму кредиту на суму заборгованості по тілу кредиту та відсотками та нарахував проценти на проценти, при цьому збільшення суми кредиту не супроводжувалось реальною видачею коштів банком.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне дослідження обставин справи. Зокрема, суд не взяв до уваги, що сторонами під час укладення кредитного договору не підписувалися будь-які додатки, зокрема Додаток №1. Відтак не були узгоджені умови щодо порядку повернення кредиту та сплати відсотків, тобто не досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Враховуючи, що в дійсності позивач грошові кошти у сумах, на які була збільшена фактична заборгованість за рахунок відсотків згідно Додаткових угод № 2, № 3 і № 6 реально не отримувала, то ці Угоди і, як наслідок Кредитний договір в силу ст. ст. 202, 215 ЦК України не можна вважати дійсними. Також звертає увагу на ту обставину, що в розрахунках Банку відображено капіталізацію відсотків по кредиту, що суперечить чинному законодавству.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню із таких підстав.

Судом встановлено, що 14 лютого 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого за всіма правами та обов'язками є Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі Банк) та ОСОБА_7 було укладено кредитний договір №Z012/110/76, відповідно до умов якого, остання отримала кредит в сумі 289400,00 доларів США строком до 13 лютого 2017 року зі сплатою 13,0% річних для розвитку бізнесу( том.1 а.с.60-63).

31 березня 2009 року в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором було укладено два договори поруки. Зокрема, між Банком та ОСОБА_4 (№Z012/110/76/1) та між відповідачем та ТОВ «Мега Моторс Груп» (№Z012/110/76/2)(том.1 а.с.36, 40).

З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в подальшому до кредитного договору між позивачем та відповідачем було підписано додаткові угоди, а саме:

- 12 грудня 2008 року Додаткова угода про внесення змін до Додатку № 1 до Кредитною договору № Z012/110/76 від 14.02.2007року (том 1 а.с.14);

- 31 березня 2009 року між Банком і Позичальником підписано додаткову угоду № 2 до кредитного договору, якою встановлено розмір пільгової процентної ставки 11,0% річних на строк з 31 березня 2009 року до 30 вересня 2009 року(том 1 а.с.18-20);

- 13 листопада 2009 року Додаткова угода № 3, де сторони домовились зменшити розмір щомісячного платежу та змінити строк його сплати (том 1 а.с.21-23);

- 25 березня 2011 року Додаткову угоду № 5, де сторони домовились тимчасово на період 01 березня 2011 року до 30 вересня 2011 року включно здійснити облік нарахованих процентів за лютий 2011 року на додатковому рахунку № нарахованих процентів та змінити строк сплати Позичальником даної частини щомісячного платежу по процентам відповідно до графіку(том 1 а.с.27-28);

- 25 серпня 2011 року Додаткову угоду № 6, де сторони домовились врегулювати заборгованість, строк сплати якої настав (станом на дату укладена угоди заборгованість складала 6 959,62 дол. США, у тому числі 5 427,56 дол. США заборгованість з погашення суми кредиту та 1 532,06 дол. США - заборгованість з погашення процентів, та відбувається зміна строку погашення заборгованості (том 1 а.с.31-32).

Крім того, до цієї Додаткової угоди сторонами було ще підписано Додаток № 1 (нова редакція) з новим графіком погашення кредитних зобов'язань (том 1 а.с. 33-35).

Положеннями Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права: можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення Кредитного договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Згідно з ч. 1 ст. 56 Закону «Про банки і банківську діяльність» клієнт має право доступу до інформації щодо діяльності банку. Банки зобов'язані на вимогу клієнта надати таку інформацію: перелік послуг, що надаються банком; ціну банківських послуг; іншу інформацію та консультації з питань надання банківських послуг.

Відповідно до п. п. 1.1., 2.1, 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року, ці Правила регулюють порядок надання банками споживачу перед укладенням кредитного договору і під час укладення кредитного договору повної, необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про сукупну вартість споживчого кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням та погашенням кредиту (у тому числі наданого у формі кредитної лінії, овердрафту за картковим рахунком тощо) і мають бути оплачені споживачем згідно з вимогами законодавства України та/або кредитного договору про надання споживчого кредиту. В додатку до цих Правил зазначена таблиця визначення сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 192 ЦК України).

Згідно із ч. ч. 1-3 ст. 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами. Положення частин першої, другої і третьої цієї статті застосовуються і до односторонніх правочинів.

Частиною 1 статті 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст. 628 ЦК України).

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, що визначено ч. 1 ст. 202 ЦК України.

Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину, якими є недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених ч.ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно п.7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними правочин» може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

ОСОБА_7 в апеляційній скарзі зазначає, що сторонами під час укладення кредитного договору не були узгоджені умови щодо порядку повернення кредиту та сплати процентів, тобто не досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, з яким погоджується і колегія суддів, що згідно Кредитного договору позичальник підтвердив своїм підписом, що перед укладенням цього договору вона повідомлена про всі умови кредитування в «Райффайзен Банк Аваль» та про повну сукупну вартість кредиту. Надана Позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

Таким чином, підписавши кредитний договір, ОСОБА_7 підтвердила факт надання їй Банком всієї необхідної інформації згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Позивач згідно з ч.2 ст.1056 ЦК України, мала право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Відповідно до п.6 ст.14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту, проте цим правом вона не скористалася, отже, оцінюючи всі фінансові ризики, ОСОБА_7 не відмовилася від отримання кредитних коштів.

Посилання позивача на те, що капіталізація процентів по виданому кредиту суперечить вимогам чинного законодавства спростовується наступним.

Так, положеннями ст.1053 ЦК України передбачено, що за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Зміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст. 1047 ЦК України «Форма договору позики»).

Капіталізація процентів - це приєднання суми прострочених процентів до суми основної фактичної заборгованості за кредитом, тобто по своїй суті це є фактично новацією боргу.

Капіталізація відсотків по зобов'язаннях позивача була передбачена реструктуризацією заборгованості за кредитом ОСОБА_8, при цьому суми несплачених відсотків по тілу кредиту були віднесені до основної суми кредиту.

Сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства (ч.1 ст. 6 ЦК України).

Із матеріалів справи убачається, що позивач сама зверталася до Банку з проханням про реструктуризацію боргу, добровільно підписувала додаткові угоди до кредитного договору.

Законність отримання кредитних коштів позивачем встановлено судовими рішеннями. Так, рішенням Господарського суду Житомирської області від 17 грудня 2013 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ТОВ «Мега Моторс Груп» на користь банку 1996143.76 грн. заборгованості (том 2 а.с. 72-77). Також рішенням Корольовського районного суду м. Житомир від 07 лютого 2014 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за вищезгаданим кредитним договором в сумі 1996143.76 грн.(том 2 а.с. 69-71).

Згідно положень ст.ст. 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд приймає тільки ті докази, які стосуються предмета доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду та не впливають на правильність прийнятого рішення, оскільки суду не було надано інших доказів, на які апелянт посилається на підтвердження обставин, крім тих, на які суд послався в своєму рішенні.

Суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Таким чином, у відповідності до положень ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд визнає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування та ухвалення нового рішення не вбачається, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 18 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Судді: