Справа №483/282/16-ц 01.09.2016 01.09.2016 01.09.2016
Провадження №22-ц/784/2046/16
Категорія 27 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Шагаєм О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та Кредит»

на рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року у цивільній справі за позовом

публічного акціонерного товариства « Банк «Фінанси та Кредит»

(далі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»)

до

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності,

та зустрічним позовом

ОСОБА_5,

ОСОБА_6

до

ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»

про визнання недійсним договору іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПАТ «Банк» «Фінанси та Кредит» звернувся з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 29 січня 2008 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № 16-08/МБ, відповідно до якого ОСОБА_5 було надано кредит у розмірі 161 000 грн. під 18% річних зі строком остаточного повернення ресурсів до 28 лютого 2022 року, а останній був зобовязаний щомісячно сплачувати платіж в рахунок погашення кредиту та відсотків за його користування. В забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором дружина відповідача ОСОБА_7 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1.

У звязку з порушенням позичальником своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків, станом на 16 листопада 2015 року заборгованість за кредитним договором складає 440 460 грн. 31 коп.

Посилаючись на те, що 12 грудня 2008 року ОСОБА_7 померла, і спадщину, що відкрилася після її смерті, прийняли відповідачі, позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на зазначену квартиру в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором.

29 лютого 2016 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в якому просили визнати недійсним зазначений вище договір іпотеки з тих підстав, що на час його укладання в спірній квартирі проживала та була зареєстрована малолітня онука іпотекодавиці ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, однак при укладанні договору іпотеки нотаріусом це враховано не було.

Ухвалою Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 24 березня 2016 року вказані позови обєднані в одне провадження.

Рішенням цього ж суду від 14 липня 2016 року відмовлено у задоволенні первісного та зустрічного позовів.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», посилаючись на помилковість висновку суду про відмову у задоволенні позову через ненадання банком оцінки предмета іпотеки, просив рішення скасувати та задовольнити позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів про вручення вимоги відповідачам та відсутність доказів вартості іпотечного майна на момент розгляду справи.

Проте, не з усіма висновками суду першої інстанції можна погодитись.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 160-08/МБ, згідно з яким Банком надано позичальнику кредит у розмірі 161 000 грн. під 18% річних зі строком остаточного повернення ресурсів до 28 лютого 2022 року (а. с. 6-8).

В забезпечення виконання зобовязання за вказаним договором між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_7 29 січня 2008 року було укладено договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13-15).

12 грудня 2008 року іпотекодавиця ОСОБА_7 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 086055 від 16 грудня 2008 року (а. с. 16).

Згідно з повідомленням Першої Очаківської державної нотаріальної контори Миколаївської області за № 391/01-14 від 22 червня 2010 року, наданим на запит відділу ДВС (а. с. 23), спадкоємцями, які фактично прийняли спадщину після ОСОБА_7, є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6, чоловік та син померлої.

ОСОБА_5 своїх зобовязань зі сплати обовязкового щомісячного платежу в рахунок повернення кредиту та сплати відсотків за його користування не виконував у звязку з чим, станом на 16 листопада 2015 року утворилось 440 460 грн. 31 коп. заборгованості, з яких: 71 875 грн. строкова заборгованість за кредитом, 65 840 грн. 35 коп. прострочена заборгованість за кредитом, 1494 грн. 12 коп. строкова заборгованість за відсотками, 181 888 грн. 86 коп. прострочена заборгованість за відсотками, 119 361 грн. 98 коп. пені.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до пунктів 10 та 11.3.1 Договору іпотеки іпотекодержатель має право обирати порядок та спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

При цьому задоволення вимог здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на Предмет іпотеки в рахунок виконання Основного зобовязання у порядку, встановленому ст.37 Закону «Про іпотеку»

Зі змісту ст. 37 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Отже, задоволення вимог іпотекодержателя, шляхом визнання за останнім права власності на предмет іпотеки, не може бути вирішено у судовому порядку.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Така правова позиція узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-1851 цс 15 від 30 березня 2016 року

За такого, основний висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки є вірним.

Посилання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на те, що вартість предмета іпотеки була узгоджена сторонами в іпотечному договорі та відповідачами не оспорювалась, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки, відповідно до ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки субєктом оціночної діяльності.

Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази вартості предмета іпотеки на час вирішення спору у суді.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом в цій частині не перевірялось.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити, а рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_9