Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"12" грудня 2016 р. м. Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
Головуючого судді САВЛУК Т.В.
за участю секретарів Костів Л.М., Стрежеус В.А., Івашко О.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: частиною домоволодіння АДРЕСА_1 , що є предметом позову.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що позивач є власником 1/6 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , крім позивача в цьому будинку зареєстрований відповідач, син позивача. З 2000 року відповідач н7е проживає з позивачем у будинку, оскільки переїхав на інше місце проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає разом зі своєю цивільної дружиною. Відповідач постійно навідується до будинку, вчиняє скандали, принижує честь та гідності позивача, створює нестерпні умови для спільного проживання. В серпні 2016 року відповідач знову вселився до будинку та до цього часу постійно проживає разом з позивачем, між ними продовжують виникати скандали з приводу користування частиною будинку, яка належить позивачу, що змушує позивача постійно викликати працівників поліції, однак дійти порозумінні з відповідачем не можливо, позивач не бажає проживати разом з відповідачем, який перешкоджає їй користуватись належним їй на праві власності житлом, що спонукало звернутись з цим позовом до суду.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, які надавались позивачем в судовому засіданні.
Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що постійно проживає в будинку АДРЕСА_1 , намагається привести житло в належний стан, оскільки фактично належна позивачу частина будинку перебуває у занедбаному стані, однак позивач постійно чинити відповідачу перешкоди у користуванні житлом, вчиняє скандали, регулярно безпідставно викликає працівників поліції, однак жодних заходів реагування відносно відповідача не вживалось з боку правоохоронних органів. З березня 2015 року відповідач був призваний на військову службу, безпосередньо брав участь в анти терористичній операції, має статус учасника бойових дій, отримав державні нагороди, тому в цей період часу дійсно не проживав в будинку, на даний час постійно проживає в будинку, іншого житла на праві власності не має, відповідач наголошує, що має намір проживати в цій квартирі та нести витрати по утримання житла.
Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідача, покази свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної важності 1/6 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 квітня 2002 року. 9а.с.5)
Відповідно даних, викладених у довідці Комунального концерну «Центр комунального сервісу» від 09 вересня 2016 року (форма №3), в будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 ( з 04.09.1967 року) та ОСОБА_2 ( з 17.07.1989 року). (а.с.6)
За нормою статті 156 Житлового кодексу УРСР надано право членам сім`ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, право користуватися цим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їхньому вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Якщо немає угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування житловим приміщенням плата, за користування житловим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін.
Виходячи з предмету позову, ОСОБА_1 пред`явлено вимоги до ОСОБА_2 про визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим будинком АДРЕСА_1 , посилаючись на положення ст.ст.71, 72 Житлового кодексу УРСР та ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України.
За змістом ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Передбачені законом способи захисту цивільних прав та інтересів закріплені у ст.16 Цивільного кодексу України, суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Власник порушеного права може скористатися не будь - яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.
За змістом положень частини другої ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має право передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинене нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За нормою статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Обґрунтовуючи підстави звернення з цим позовом до суду, позивач посилається на той факт, що відповідачем порушуються її права, як співвласника жилого будинку, вільно розпоряджатись належною на праві власності частиною будинку, однак у позовній заяві не міститься посилання на наявність обставин, які давали б підстави вважати, що з боку відповідача створюються перешкоди, які обмежують право позивача реалізувати право на користування та розпорядження житлом, ці обставини не доведено позивачем під час розгляду даної справи по суті, та не вставлено судом під час розгляду справи, в той же час відповідно до положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Як роз`яснено п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.
З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.
Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України)
Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.
Виходячи з предмету спору та суб`єктивного складу сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки відповідач, до набуття позивачем права власності на частину будинку, набув право користування будинком АДРЕСА_1 , зареєстрований та проживає в цьому будинку, ці обставини визнані сторонами у справі, позивач не заперечувала той факт, що відповідач проживає в цьому будинку з серпня 2016 року, а обставини визнанні сторонами у справі не потребують доказуванню в силу положень ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України.
В той же час, в межах даного спору позивач має довести наявність обставин, які підтверджують відсутність відповідача за місцем проживання без поважних причин, та не є безумовною умовою припинення права на користування житлом неправомірна поведінка особи, яка проживає в житловому приміщенні, та неможливість спільного сумісного проживання мешканців будинку, оскільки ці обставини не можуть слугувати підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в розумінні положень ст.405 Цивільного кодексу України, що є окремими предметом доказування.
Встановлені судом обставини не спростовані показами свідка ОСОБА_4 , яка підтвердила той факт, що відповідач проживає в цьому будинку, однак відносини між матір`ю та сином дуже напружені, постійно в родині виникають скандали, ініціатором яких виступає відповідач, що унеможливлює їх спільне сумісне проживання в цьому будинку.
При вирішенні даного спору, суд враховує надані відповідачем докази, які підтверджують поважні причини тимчасової відсутності відповідача за місцем проживання, а саме : довідку військової часини пп. В4264 від 23 березня 2015 року про те, що 01 березня 2015 року ОСОБА_2 був призваний на військову службу до в/ч пп. В4264 смт. Старичі Львівської області відповідно до Указу Президента України №15 від 14.01.2015 р. «Про часткову мобілізацію» (а.с.39); довідку командира військової часини польова пошта НОМЕР_1 датовану 21 грудня 2015 року про те, що в період з 05 грудня 2015 року по теперішній час ОСОБА_2 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захист незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України (а.с.40); посвідченням учасника бойових дій, виданого на ім`я ОСОБА_2 (а.с.41)
Суд критично відноситься до наданого позивачем, як доказу на підтвердження факту не проживання відповідача в будинку з 2000 року, Акту від 05 грудня 2013 року, який складено працівниками КП по УЖГ Дніпровського району міста Києва, оскільки встановлені в даному акті обставини спростовані дослідженими судом доказами, які надані в судовому засіданні сторонами спору.
Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави.
За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутись за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед інших, припинення дії, яка порушує право.
Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд не вирішує питання розподілу судових витрат, оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.156 Житлового кодексу України, ст.ст.386, 391 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 07.02.2014 за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст.1, 4, 10, 11, 58, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Дніпровський районний суд міста Києва, яка подається протягом десяти днів з дня його проголошення.