Справа № 487/2296/16-ц
Провадження № 2/487/1483/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.08.2016 року м. Миколаїв

Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді ТЕМНІКОВОЇ А.О.,

при секретарі ПОПОВИЧ В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, якам не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про припинення договору довічного утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить розірвати договір довічного утримання від 16 серпня 2002 року, реєстровий № 6793 укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу.

Вказуючи на те, що в звязку з тим, що вона є одинокою пенсіонеркою та не має можливості в повному обсязі забезпечувати себе матеріально та вирішувати власні побутові проблеми, між нею та ОСОБА_4, 16 серпня 2002 року було укладено договір довічного утримання.

За умовами вищевказаного договору позивачка передала у власність відповідачу належну їй квартиру АДРЕСА_1, в свою чергу відповідач взяв на себе зобовязання повністю утримувати позивача, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вищевказану квартиру.

Однак, 08.08.2010 року відповідач ОСОБА_4 помер в м. Магадан, Російської Федерації. Після його смерті позивач залишилася проживати одна. У померлого ОСОБА_4 залишилися спадкоємці, однак з 2010 року ніхто не запропонував позивачу свої послуги по забезпеченню її утримання та довічного догляду. Таким чином, умови договору довічного утримання набувачем не виконуються, що є підставою для його розірвання та звернення до суду з даним позовом.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, суду надала заяву, в якій просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 до судового засідання не зявилась, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась вчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що 16.08.2002 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 6793.

Згідно даного договору належна ОСОБА_1 квартира АДРЕСА_2 відчужувалася набувачу ОСОБА_4, а також в той же день була укладена заборона. Набувач в свою чергу зобовязувався повністю утримувати гр.. ОСОБА_1, забезпечувати харчуванням, одягом, доглядом та необхідною допомогою, зберігати в її безкоштовному довічному користуванні вищевказану квартиру.

Відповідно до умов договору, цей договір може бути розірвано за згодою сторін, а у разі відмови однієї сторони в судовому порядку.

08.08.2010 року помер ОСОБА_4 в м. Магадан, Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФК № 524241, виданим 09.08.2010 року відділом РАЦС мерії м. Магадан, Магаданської області Російської Федерації.

Після його смерті позивач залишилася проживати одна. У померлого ОСОБА_4 залишилися спадкоємці, а саме: дружина ОСОБА_2 та неповнолітні діти, які проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2010 року ніхто з них не запропонував позивачу свої послуги по забезпеченню її утримання та догляду довічно.

Згідно ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача. Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Відповідно до ч.1 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до ст. 757 ЦК України, обовязки набувача за договором довічного утримання переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, передане відчужувачем. Якщо у набувача немає спадкоємців або вони відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, останній набуває право власності на це майно. В цьому випадку договір довічного утримання припиняється.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно п.1 ч.1ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом, зокрема припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору.

З огляду на викладене, суд, оцінивши та проаналізувавши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивачки та наявність підстав для їх задоволення, оскільки набувач за договором довічного утримання помер, а його спадкоємці відмовилися від прийняття майна, переданого відчужувачем, та не виконують обовязків за договором довічного утримання.

Керуючись ст. ст. 208-218 ЦПК України, ст.ст. 610, 611, 744, 755, 756, 757, ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Договір довічного утримання (догляду) а також заборону від 16 серпня 2002 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області 16 серпня 2002 року, зареєстрований в реєстрі № 6793, припинити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру 89 (вісімдесят девять) в будинку 50 (пятдесят) по вулиці Крилова в місті Миколаєві.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: А.О. ТЕМНІКОВА