Справа №485/434/16-ц 22.08.2016 22.08.2016 22.08.2016
Провадження №22-ц/784/1736/16
Головуючий першої інстанції:Лисенко М.Є.
Категорія-39 Доповідач апеляційного суду: Галущенко О.І
У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2016 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Лисенка П.П.

Самчишиної Н.В.

із секретарем

судового засідання: Горенко Ю.В.

з участю:

позивача - ОСОБА_4

відповідачки - ОСОБА_5

представників- ОСОБА_3.,

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.06.2016 р., постановлене

за позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину, встановила:

17.03. 2016 р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_5 про визнання права на житловий будинок в порядку спадкування за законом та визнання недійсним і скасування свідоцтва про право на спадщину на земельний пай в порядку спадкування за законом.

Позивач зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилався спадщина після смерті його батька ОСОБА_7

Батько на момент смерті проживав один, але він прийняв спадщину шляхом отримання у фактичне володіння належного спадкодавцю документа.

А саме, довідки № 213 від 03.12.1980 р., виданої радгоспом імені Комінтерну про сплату батьком повної вартості наданого радгоспом будинку АДРЕСА_1.

Оскільки вважає себе таким, що приняв усю спадщину, до складу якої входить зазначений будинок та належний батьку земельний пай, то з врахуванням цих обставин просив визнати за ним право власності на будинок в порядку спадкування за законом, а також визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину на земельний пай в порядку спадкування за законом, оскільки воно видане відповідачці без належних підстав, адже вона звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини лише через вісім місяців з дня відкриття спадщини.

Рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.06.2016 р.постановлено про відмову у задоволенні позову

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованність висновків суду щодо відсутності права на спадкування та невірне застосування норм матеріального права, якими врегульовано правові наслідки прийняття спадщини.

Перевіряючи законність та обгрунтованність рішення в межах, визначених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За змістом норм глави 87 ЦК України та положень Закону України «Про нотаріат» оформлення спадкових прав та видача правовстановлюючого документа, який посвідчує право на спадщину здійснюється нотаріусами, за виключенням випадків, коли таке право оспорюється, чи відсутня або втрачена можливість отримання свідоцтва про право на спадщину.

В цих випадках спори щодо спадкових справ розглядаються судами за правилами цивільного судочинства.

У тих випадках, коли спадщина відкрилася і була прийнята до 01.01.2004 р. застосуванню, відповідно до приписів п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, підлягають положення спадкового права, врегульовані розділом VII ЦК 1963 р.

Відповідно до приписів ст. 549 ЦК 1963 р. спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він до спливу шестимісячного строку після відкриття спадщини подав заяву нотаріусу про прийняття спадщини або ж здійснив дії щодо фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном.

Приписами п. 113, діючої на час відкриття спадщини, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України ( затв. наказом МЮ України №18/5 від 18.06.1994 р.) передбачалося, що доказом вступу в управління або володіння спадковим майном можуть бути довідки житлово-експлуатаційної організації ( виконкому місцевої ради і т. ін) про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що ним було взято майно спадкодавця, довідки податкових, страхових чи інших органів про сплату спадкоємцем податків, страхових платежів чи інших обов'язкових платежів з майна спадкодавця чи інші документи, які підтверджують зазначені факти.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном, який приймається нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину, може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію ( технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів виданих відповідними органами на ім'спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Інші докази, не визначені цим пунктом Інструкції, нотаріусом не приймаються, оскільки їх оцінка може бути здійснена лише судом за відповідним позовом спадкоємця про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном.

Судове рішення про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном також є доказом, який прймається нотаріусом при видачі свідоцтва про право на спадщину.

За змістом норм розділу VII ЦК 1963 р. об'єктом спадкування є майно, власником якого на час відкриття спадщини був спадкодавець.

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 р., Законом України "Про власність", Законом України від 07.12.1990 р. № 533-XII "Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування", Законом України від 25.12.1974 р. "Про державний нотаріат", Законом України від 02.09.1993 р. "Про державний нотаріат", постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 р. № 105 "Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР", Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 р. за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 р. № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966 р., Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб ( затвердженої наказом Державного комітету України по житловому комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 р. № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції від 18.06.1994 р. № 18/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітететів сільських селищних, міських, Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 р. № 22/5 та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР 1975 р. підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

При цьому, правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна 1995 року передбачали (п.5.5.) що у разі відмови органу місцевого самоврядування у оформленні права власності на об'єкт нерухомості особа має право звернутися з цього питання до суду.

Таким чином, аналіз наведених нормативних актів дає підстви для висновку про те, що визнання права власності на будинки стосовно яких у спадкодавця відсутній правовстановлюючий документ можливе у порядку спадкування за наявності сукупності таких документів: виписок із погосподарських книг про те, що будинок належав спадкодавцеві; технічного паспорту на будинок; висновку спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог; рішення ради та договору про надання земельної ділянки у безстрокове користування для будівництва будинку; відмови виконкому місцевої ради в оформленні права власності; постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. відкрилався спадщина після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є його спадкоємцями першої черги.

За життя спадкодавець набув право власності на земельну частку (пай) площею 6,30 кадастрових га. та не встиг отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Зазначену частку своєчасно успадкувала ОСОБА_5, оскільки надала нотаріусу оригінал сертифікату на право власності на земельну частку пай, виданого померлому ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ( а.с. 17-21)

Крім того, на час відкриття спадщини спадкодавцю на підставі державних актів належало право власності на земельну ділянку під будівництво та обслуговування житлового будинку площею 0,25 га та на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства ( а.с. 9)

Правовстановлюючого документа на житловий будинок померлий не встиг оформити, в той же час витягом з погосподарської книги, довідками сільської ради, радгоспу імені Комінтерну ( а.с. -19, 39, 76, 86, 8) підтверджується що він був головою домогосподарства АДРЕСА_1 та, що на час відкриття спадщини ним виплачена повна вартість наданого радгоспом будинку.

Позивачем у 2015 році виготовлено технічний паспорт на будинок, але даних про те, що зазначена споруда відповідає будівельним, санітарним та протипожежним вимогам ним не надано.

Відсутнє також рішення місцевої ради чи її виконкому про відмову в оформленні права власності.

Не надано також постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Звертаючись з позовом про визнання права власності на будинок в порядку спадкування, позивач не заявляв вимог про встановлення факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном та не довів, що втрачена можливість щодо оформлення цього права у нотаріальному порядку або ж шляхом оформлення права власності на будинок органом місцевої влади.

Вимагаючи визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним позивач посилався лише на те, що заява нотаріусу подана за межами шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

При цьому встановлено, що нотаріус діяла відповідно до положень п.113 Інструкції 1994 р., згідно з якою нею прийнято доказ вступу ОСОБА_5 в управління та володіння спадковим майном шляхом правомірного привласнення в межах шестимісячного строку належного спадкодавцю документа про право власності на земельну частку пай.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини справи, дав належну юридичну оцінку наданим доказам і прийшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість рішення не заслуговують на увагу оскільки судом належним чином оціненні наявні докази та враховано відсутність обґрунтованої відмови нотаріуса у вигляді постанови та прийнято до уваги, що вирішення питання про визнання права власності на будинок у порядку спадкування можливе лише за наявності рішення суду про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини позивачем шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном та за наявності документів, що посвідчують належний технічний, санітарний, протипожежний стан будинку, а також відмови органу місцевої влади в оформленні правовстановлюючих документів на будинок.

Що стосується свідоцтва про право власності в порядку спадкування на земельну частку (пай), то його нотаріусом видано з дотриманням вимог п.113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції від 18.06.1994 р. № 18/5.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 310, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 10.06.2016 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І.Галущенко Судді: П.П. Лисенко

Н.В. Самчишина