Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Комунарського районного суду

м. Запоріжжя від 21 жовтня 2014 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня 2015 року,

встановила:

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що протягом квітня 2010 року - квітня

2013 року на розгляді Комунарського районного суду м. Запоріжжя перебувала цивільні справа за його позовом до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування майнової та моральної шкоди. До вересня 2011 року представництво інтересів позивача (надання правової допомоги) здійснювалось на підставі усного договору та довіреності

від 7 жовтня 2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кашпуровою Ю.В., представниками ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Будь-яких посилань про домовленість щодо договірного розміру плати за виконання покладеного вищевказаним одностороннім правочином обов'язку, вищезазначена довіреність (правочин) не містить. 16 вересня 2011року ОСОБА_4 було складено та надано позивачу довідку, за змістом якої засвідчено, що позивачем у період часу з 1 липня 2010 року до 16 вересня 2011 року за надання правової допомоги з питань, пов'язаних з розглядом цивільної справи за його позовом до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування збитків та моральної шкоди було сплачено 5 150 грн.

Вважав, що розмір сплачених позивачем на користь відповідача ОСОБА_4 грошових коштів значно та невмотивовано перевищує рівень звичайних цін на відповідні правові послуги.

Ураховуючи наведене, просив стягнути з ОСОБА_4 на його користь безпідставно набуте майно, а саме: грошові кошти у розмірі

4 307,56 грн, проценти (плату) за користування у часі безпідставно набутими грошовими коштами позивача у розмірі 376,91 грн, інфляційні втрати позивача у розмірі 581,52 грн, а всього стягнути з ОСОБА_4

5 265,99 грн; зобов'язати ОСОБА_4 надати змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги позивачу у проміжку часу з 1 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року під час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» Запорізької обласної Ради про відшкодування майнової та моральної шкоди та належні виправдні документи (розрахункову квитанцію, тощо) в межах звичайної ціни (загальної вартості) наданої відповідачем правової допомоги відповідно до розрахунку; зобов'язати ОСОБА_5 надати змістовний та конкретизований звіт щодо виконання (або невиконання) доручення про надання правової допомоги позивачу у проміжку часу з 1 жовтня 2010 року по 16 вересня 2011 року під час розгляду судом цивільної справи за вищезазначеним позовом.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя

від 21 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 безпідставно набуте майно останнього, а саме: грошові кошти у сумі 4 307,56 грн, інфляційні втрати у сумі 581,52 грн, проценти за користування у часі безпідставно набутими грошовими коштами позивача у сумі 376,91 грн, судові витрати у сумі 243,60 грн, а усього 5 509,59 грн.

Зобов'язано ОСОБА_4 надати ОСОБА_3 у письмовій формі змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги останньому з 1 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня

2015 року заочне рішення в частині покладення на ОСОБА_4 обов'язку надати ОСОБА_3 у письмовій формі змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги останньому з 1 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року скасовано, у цій частині ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову. У іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Залишаючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення грошових коштів, апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції про те, що між сторонами склалися правовідносини з договору доручення, проте такий договір не виконувався належним чином, був розірваний, але відповідач продовжує залишати у себе грошові кошти, сплачені позивачем, незважаючи на те, що правова підстава для цього наразі відсутня, а відтак у силу ст. 1212 ЦК України кошти підлягають поверненню.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині покладення на ОСОБА_4 обов'язку надати ОСОБА_3 у письмовій формі змістовний та конкретизований звіт щодо виконання доручення про надання правової допомоги останньому з 1 липня 2010 року по 16 вересня 2011 року, апеляційний суд посилався на неналежний спосіб захисту, оскільки діючим законодавством не передбачений такий спосіб захисту як примусове складення звіту.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна з огляду на наступне.

Установлено, що відповідно до змісту довіреності від 7 жовтня

2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кашпуровою Ю.В. 1 жовтня

2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 було укладено усний договір - доручення на виконання умов якого, позивач уповноважив відповідачів вести від його імені справи у всіх державних установах, вести зокрема цивільні справи в районних, міських, апеляційних судах, надавши останнім право зокрема подавати заяви, скарги, клопотання, отримувати рішення суду, довіреність видана без права передоручення та без права розпорядження майном строком на три роки і дійсна до 7 жовтня

2013 року.

Згідно змісту довідки від 16 вересня 2011 року, яка складена від імені ОСОБА_4, позивачем у період часу з 1 липня 2010 року до

16 вересня 2011 року за надання правової допомоги з питань, пов'язаних з розглядом цивільної справи за його позовом до КУ «Запорізька обласна клінічна лікарня» про відшкодування збитків та моральної шкоди, було сплачено 5 150 грн.

Апеляційний суд вважав доведеним, що грошові кошти отримані від позивача, є такими, що безпідставно утримуються відповідачем

ОСОБА_4 та підлягають поверненню позивачеві за вирахуванням сум, фактично наданих послуг.

Так, ст. 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених

ст. 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому.

До такого правового висновку прийшов Верховний Суд України в постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка в силу

ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Як свідчить аналіз матерiалiв справи, відповідач грошові кошти набув за існування достатніх правових підстав, у спосіб, що не суперечить цивільному законодавству.

Отже, правовідносини сторін регулюються нормами зобов'язального права, які застосовуються до окремих видів угод, а не ст. 1212 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позовних вимог.

Викладене свідчить, що при вирішені спору, апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, відповідно до них не визначено правовідносини, що виникли між сторонами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 16 вересня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська