АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц /796/8680/2016 Головуючий у І інстанції Маліновська В.М.
Доповідач Котула Л.Г.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді Котули Л.Г.

Суддів: Волошиної В.М., Слюсар Т.А.

За участю секретаря Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих частин договорів,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих частин договорів повернуто позивачу для подання до належного суду.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки судом порушені вимоги процесуального права.

ОСОБА_4 належним чином повідомлялася судом про час та місце судового розгляду, але в судове засідання не з'явилася і причину неявки суду не повідомила, а тому колегія суддів вважала можливим розглянути справу у її відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити з підстав, викладених у ній, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ст. 114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходження майна або основної його частини.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно.

Як вбачається з матеріалів справи, у квітні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсними окремих частин договорів.

Посилаючись на те, що з 08 жовтня 1987 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Однак з березня 2015 року стосунки між подружжя суттєво погіршилися.

26 червня 2015 року між Науково-виробничею фірмою " Строкомплект" у формі ТОВ та ОСОБА_1, який діяв від імені ОСОБА_4 за довіреністю від 28 грудня 2011 року, посвідченою приватним нотаріусом КМНО Корольчук О.С., зареєстрована в реєстрі за № 2266 було укладено попередній договір купівлі-продажу машиномісць, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Панченком О.В., зареєстрований в реєстрі за № 1324. Предметом вказаного договору є зобов'язання укласти договори купівлі - продажу машиномісць ( об'єкт нерухомості) за будівельними номерами НОМЕР_1, проектною площею 21, 69 кв.м , НОМЕР_2, проектною площею 15, 67 кв. м, НОМЕР_3, проектною площею 22, 40 кв. м, розташованих на першому поверсі ( рівні) підземного паркінгу по АДРЕСА_1 вартістю 1 687 500 грн.

30 червня 2015 року позивач у власних інтересах та за особисті грошові кошти на ім'я відповідача уклав договір № 34-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості та Договір купівлі-продажу цінних паперів № 226БВ108, які в подальшому надають можливість у майбутньому після завершення будівництва, отримати у власність однокімнатну квартиру НОМЕР_4, загальною площею 63, 17 кв. м, розташовану на 22 поверсі житлового будинку з вбудовано-прибудованими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками на АДРЕСА_1.

Предметом Договору № 34-Ф-ГС від 30 червня 2015 року є передача Інвестору ( ОСОБА_4.) об'єкта нерухомості в погашення повністю сплаченого Інвестором Лота облігацій, який передається Інвестору після прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію, загальною вартістю цінних паперів ( Лота облігацій) на дату підписання договору у розмірі 2 097 496, 68 грн. та для оплати вищезазначених лотів облігацій було поповнено рахунок відповідача на суму 4 030 477,00 грн., які були повністю сплачені позивачем.

Оскільки позивач уклав спірні договори у власних інтересах та сплачував за них особисті кошти у розмірі 5 712 820, 92 грн., а оформив вказане нерухоме майно на відповідача з міркувань оптимізації оподаткування власного доходу від здачі в оренду та можливого продажу цього ж та іншого належного йому нерухомого майна, а тому такі обставини свідчать про удаваність цих угод в частині покупця та інвестора і відповідно про наявність підстав для визнання їх в частині покупця та інвестора недійсними, передбачених ст. 235 ЦК України та одночасно позивач має право бути визнаним покупцем та інвестором за спірними договорами, а тому з цих підстав позивач просив визнати частково недійсним в частині покупця , Попередній договір купівлі - продажу від 26 червня 2015 року , визнати частково недійсним в частині покупця Договір купівлі-продажу цінних паперів № 227БВ108 від 30 червня 2015 року; визнати частково недійсним в частині покупця Договір купівлі продажу цінних паперів №226БВ108 від 30 червня 2015 року , визначивши покупцем за вказаними договорами ОСОБА_1 та визнати частково недійсним, в частині інвестора Договір № 34-Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 30 червня 2016 року, визнати частково недійсним в частині інвестора Договір № 35 - Ф-ГС про участь у будівництві об'єкту нерухомості від 30 червня 2016 року, визнавши інвестором за вказаними договорами ОСОБА_1.

Таким чином, предметом договорів є Лот облігацій, придбання яких є підставою для отримання інвестором майнових прав на об'єкти нерухомості у житловому будинку з вбудовано-прибудинковими приміщеннями загальноміського користування та підземними автостоянками , щодо яких позивач просить визнати його покупцем та інвестором за договорами купівлі-продажу цінних паперів та участі у будівництві об'єктів нерухомості щодо укладення яких він діяв в своїх інтересах та виступив інвестором, проте оформив спірні договори від імені дружини, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, що згідно адміністративно - територіальним поділом м. Києва відноситься до Голосіївського району м. Києва.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 41, 42 постанови №3 від 01.03.2013 року "Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ", що перелік позовів, для яких визначено виключну підсудність (стаття 114 ЦПК) є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає. Місцезнаходження нерухомого майна має бути підтверджено документально.

У разі конкуренції правил підсудності (наприклад, при об'єднанні позовів, на один з яких поширюється дія правила про виключну підсудність) мають застосовуватися правила виключної підсудності.

Виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, вимоги щодо виключної підсудності унеможливлюють застосування інших правил територіальної підсудності.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є споживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Доводи позивача про незаконність ухвали суду, оскільки право власності на об'єкти нерухомого майна належним чином не зареєстроване, а цінні папери та права, що належать інвестору лише надають можливість у майбутньому після завершення будівництва, отримати у власність паркінги та квартири, які як об'єкти нерухомого майна ще не існують, не заслуговують на увагу, так як з придбанням облігацій виникають цивільні права на отримання майнових прав на об'єкт нерухомості і дані спірні правовідносини виникли з приводу нерухомого майна.

З матеріалів справи випливає, що об'єкти нерухомого майна знаходяться в Голосіївському районі міста Києва , а позивач звернувся з позовом до Шевченківському районного суду м. Києва, тобто з порушенням правил підсудності, а тому суд обґрунтовано повернув позовну заяву позивачеві для подання до належного суду.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав до задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Керуючись ст. 303,304,307,312,315 ЦПК України , колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_5 відхилити, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий

Судді: