Справа № 379/93/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2016 року м.Тараща

Таращанський районний суд Київської області в складі:

головуючого: судді Потеряйко С.А.

за участю секретаря: Іванченко Т.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Тараща цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна обєктом особистої власності, -

ВСТАНОВИВ:

27.01.2016 року до Таращанського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та його поділ, в якій вказано, що з відповідачем позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з 01.03.1986 року.

02.11.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Оскільки розділити майно в добровільному порядку відповідач відмовляється, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про розподіл спільного майна.

Під час сумісного проживання сторонами було побудовано будинок за адресою: вул. Софіївська (Леніна),126-а м.Тараща Київської області, який здано в експлуатацію в 1988 році.

Позивачка просила суд визнати будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Софіївська (Леніна),126-а м.Тараща Київської області загальною площею 88,7 кв.м спільною сумісною власністю подружжя та визнати за нею право власності на ? частину вказаного житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд загальною вартістю 146 600 грн. без виділу її в натурі.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Судові витрати стягнути на користь позивачки з відповідача.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали оскільки вважають, що обставини, якими вмотивований позов, поданий ОСОБА_1 не відповідають дійсності, а правова основа не базується на діючому законодавстві, а отже керуючись правом наданим статтею 123 ЦПК України звернулись до суду з зустрічним позовом.

Свої вимоги, відповідач за первинним позовом, а позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що 25.02.1982 року Рішенням Таращанської міської ради йому було виділено із садиби його батька ОСОБА_3 земельну ділянку 600 кв.м. по вул. Леніна, 126-а, м. Тараща під будівництво житлового індивідуального будинку.

03 серпня 1982 року між ним та виконкомом Таращанської міської ради було укладено договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідчений державним нотаріусом Таращанської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_4 за реєстровим № 1299, відповідно до умов якого ОСОБА_2 взяв на себе зобовязання збудувати на виділеній земельній ділянці житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. Таким чином він, як забудовник, приступив до будівництва житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами та закінчив будівництво в строк передбачений договором, а саме до 3 серпня 1985 року. Комісією Таращанської міської Ради народних депутатів був складений акт, яким новозбудований будинок було визнано придатним для проживання та введено в експлуатацію.

28.06.1988 року на підставі Інструкції про порядок реєстрації будинків і

домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої Міністерством комунального господарства 31 січня 1966 р. Білоцерківським МБТІ у реєстровій книзі № 24 за реєстровим № 3811 було проведено реєстрацію вказаного житлового будинку.

Таким чином, як зазначає ОСОБА_2, оскільки спірний житловий будинок був побудований на виділеній йому земельній ділянці та за його особисті кошти до одруження з відповідачкою за зустрічним позовом, то він є його особистою приватною власністю.

В судовому засіданні ОСОБА_2 просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок загальною площею 88.7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: вул. Софіївська (Леніна), 126-а, м. Тараща. Київської області. Судові витрати покласти на відповідачку.

Суд, встановив, що з 1 березня 1986 року по 2 листопада 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Таращанського районного суду від 02.11.2015 року шлюб між ними було розірвано.(а.с. 11).

Після розірвання шлюбу між сторонами виник спір щодо поділу майна. Оскільки розділити майно в добровільному порядку учасники справи не змогли, то змушені були звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач за зустрічний позовом ОСОБА_2 та його представник, заявили клопотання про призначення в справі судово-будівельної експертизи, мотивуючи його тим, що рішенням Таращанського районного народного суду від 08.09.1983 року про розірвання шлюбу та поділ майна, за ним було визнано право власності на будівельні матеріали: камінь ракушняк 18,3 кв.м вартістю 420,90 руб; столярні вироби на суму 672,32 руб; кірпіч, цемент і інше, відповідно договору №1048 на суму 709,83 руб; фундамент на будинок 409,23 руб; шифер 60 листів 120 руб; софу 140 руб та інше. Представник ОСОБА_2 просить суд на вирішення експертизи поставити питання «Чи мало місце збільшення вартості житлового будинку за період з 20.08.1983 року по 06.03.1988 року ( дата реєстрації технічного паспорту в БТІ) за рахунок проведення в ньому ремонтно-будівельних робіт, якщо так, то чи було це збільшення істотним ( в процентному відношенні) ?».

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник заперечують щодо задоволення даного клопотання зазначаючи, що ОСОБА_2 вводить в суд в оману, здійснює всі дії для затягування судового процесу та не надає вихідних даних для призначення судово-будівельної експертизи.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні суду.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 № 53/5, судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не може замінити інші засоби доказування.

Питання про призначення судової експертизи повинно вирішуватися після ґрунтовного вивчення обставин справи і доводів сторін щодо необхідності такого призначення. До призначення судової експертизи слід: визначити об'єкти, що підлягають експертному дослідженню; максимально конкретно визначити питання, які мають бути роз'ясненні судовим експертом, та сформулювати їх у логічній послідовності; визначити обсяг необхідних та достатніх для експертного дослідження матеріалів; здійснити перевірку (огляд) матеріалів, які підлягають направленню на експертизу, з точки зору їх повноти та придатності для проведення експертизи, в тому числі з урахуванням належного відображення ознак об'єктів і зразків, а за невідповідності матеріалів цим критеріям - вжити заходів до усунення недоліків матеріалів шляхом витребування додаткових документів і матеріалів у сторін та інших осіб.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод як джерело права.

Згідно з ч.1 ст.6 цієї Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, враховуючи те, що справа на розгляд до Таращанського районного суду надійшла 27.01.2016 року, суд прийшов до висновку, що в задоволенні клопотання позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 про призначення в справі судово-будівельної експертизи слід відмовити, оскільки із наданих суду доказів та пояснень в судовому засіданні не можливо встановити, які роботи були виконані ОСОБА_2 по будівництву будинку з моменту розірвання шлюбу з першою дружиною (08.09.1983 ) до моменту укладення шлюбу з другою дружиною, позивачкою за первісним позовом ОСОБА_1 (1 березня 1986 року). Суд зазначає, що ОСОБА_2 в кожному засіданні надає покази, які протирічять одне одному та суперечать наданими ним же письмовим матеріалам.

Керуючись ст.ст. 143,144,147, 202,203 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні клопотання ОСОБА_2 та його представника про призначення в справі судово-будівельної експертизи.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:ОСОБА_5