№ 317/962/15-ц
№ 2/317/50/2016
17 травня 2016 року м. Запоріжжя
Запорізький районний суд Запорізької області в складі:
головуючого судді - Ачкасова А.М.,
при секретарі - Кузіній Л.Х.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжя цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником якого є ОСОБА_1,ОСОБА_1 Евеліни-Дар»ї Анатоліївни, законним представником якої є ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, законним представником якого є ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_12, законним представником якого є ОСОБА_11, ОСОБА_13, законним представником якої є ОСОБА_11, третя особа : Служба у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення,
У судове засідання представник позивача не з»явився, просив суд розглянути справу за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, у зв»язку із повторною неявкою відповідачів, просив суд ухвалити заочне рішення.
Відповідачі у судове засідання не з»явилися, були повідомлені належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили, до початку судового засідання у суду були відсутні відомості про поважність причин неявки у судове засідання відповідачів та представника відповідача ОСОБА_1
Третя особа представник Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області у судове засідання не з»явився, був повідомлений належним чином про місце та час розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Суд вважає можливим розглянути справу заочно, за відсутністю сторін у справі, на підставі наявних у справі доказів.
Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає що позов є обґрунтованим, однак підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно п. 2.1. цього Договору Продавець погоджується продати (відступити) Права вимоги та передати їх ОСОБА_14, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну купівельну ціну. Також, згідно цього Договору права вимоги переходять від продавця до ОСОБА_14, та обовязки Продавця передати Права Вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем ОСОБА_14 приймання-передачі Прав вимоги.
15.06.2012 року між ПАТ «Альфа Банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги. Згідно умов цього договору Продавець погоджується продати Права вимоги та передати їх ОСОБА_14, а Покупець погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити Загальну Купівельну ціну. Також, згідно умов цього Договору, Права вимоги переходять від продавця до покупця, та обовязки передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та ОСОБА_14 приймання-передачі Прав вимоги.
Крім того, згідно вимог Закону України «Про акціонерні товариства» та Закону України "Про банки та банківську діяльність» 19.08.2009 Закрите акціонерне товариство «Альфа-Банк» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк».
Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення Права вимоги за Кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк».
Таким чином, на даний час усі права кредитора за вищевказаними Кредитним договором належать ПАТ Альфа-Банк.
Відповідно до ст. 514 Цивільного кодексу України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Факт укладання між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 кредитного договору підтверджується копією кредитного договору № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року, розмір заборгованості відповідача перед банком підтверджується розрахунком по кредитному договору, згідно якого : заборгованість за кредитом 479 248,00 (Чотириста сiмдесят дев'ять тисяч двiстi сорок вiсiм доларiв США 00 центiв)дол. США, що за курсом НБУ на 10.12.2014 року складає 7 498 792,98 (Сiм мiльйонiв чотириста дев'яносто вiсiм тисяч сiмсот дев'яносто двi гривнi 98 копiйок); за відсотками 21 779,70 (Двадцять одна тисяча сiмсот сiмдесят дев'ять доларiв США 70 центiв) дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 340 786,94 (Триста сорок тисяч сiмсот вiсiмдесят шiсть гривень 94 копiйки)., неустойка пеня 1 689,60 (Одна тисяча шiстсот вiсiмдесят дев'ять доларiв США 60 центiв), що за офіційним курсом НБУ станом на дату розрахунку складає 26 437,17 (Двадцять шiсть тисяч чотириста тридцять сiм гривень 17 копiйок) грн., а всього заборгованість складає 7 866017,09 (сiм мiльйонiв вiсiмсот шiстдесят шiсть тисяч сiмнадцять гривень 09 копiйок) гривень.
Для позасудового врегулювання відносин які склалися в звязку з невиконанням зобовязань по кредитному договору відповідача ОСОБА_1 було направлено Вимогу про усунення порушень, але станом на дату подання позовної заяви Вимога не виконана. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч.6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення Боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
У відповідності до ч. 4 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» якщо будівля (споруда), що передається в іпотеку, розташована на земельній ділянці, яка належить іпотекодавцю на праві власності, така будівля (споруда) підлягає передачі в іпотеку разом із земельною ділянкою, на якій вона розташована. Враховуючи зазначену норму та з урахуванням положень Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 21.10.2010 року, іпотека за договором поширюється на земельну ділянку, на якій розташований жилий будинок. Земельна ділянка належить Відповідачу 1 на праві особистої приватної власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, що виданий на підставі Договору дарування від 30.12.2003 року.
Заставна вартість предмету іпотеки 1 826 877,00 (один мільйон вісімсот двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят сім) гривні.
Згідно п.1 ч.2 ст.11 Цивільного кодексу Українипідставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Відповідно до умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання Іпотекодавцем Основного зобовязання повністю або частково, у т.ч. якщо Іпотекодавець не поверне Іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з Основного зобовязання, а також в інших випадках, передбачених Основним зобовязанням та Іпотечним договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення Основного зобовязання (як основного боргу, так і процентів за ним).
У разі порушення основного Кредитного договору та/або порушення Іпотекодавцем умов Іпотечного договору, Іпотекодержатель надсилає Іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення Основного зобовязання за Кредитним договором та/або зобовязань, передбачених Іпотечним договором, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на Предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога Іпотекодержателя залишається без задоволення, Іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на Предмет іпотеки відповідно до умов Іпотечного договору.
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено Іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, яким вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у п.п. 12.3.1 та 12.3.2 Іпотечного договору.
Згідно ст. 109 Житлового Кодексу Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.
Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року:
«При розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 3940 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Врахувуючи те, що відповідно до п. 44 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року: згідно зі статтею 32 ЦК, статтею 177 СК та статтею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання.
Суд, вважає, що у позивача відсутні законні підстави для виселення відповідачів з будинку, який є предметом іпотеки, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачі зареєстровані та проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме, зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_3-Д. А., ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, відповідно до довідки №527 від 22.12.2014 року.
На виконання вимог чинного законодавства, позивач 15.01.2015 року направив відповідачам вимогу про усунення порушень/добровільне виселення вих. № 3239-34 від 15.01.2015 року, що була отримана ними особисто 21.01.2015 року, проте мешканцями зазначеного житла дана вимога залишилась проігнорованою.
Частиною ч. 3 ст. 47 Конституції України встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.
У частинах 1 та 2 статті 40 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
У пункті 43 постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають з кредитних правовідносин» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз»яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 3940 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення
При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.
Згідно із ч. 2 ст. 109 ЖК України, громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні ст.ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку»та ч. 2 ст. 109 ЖК УРСРВерховний Суд України у постанові від 18 березня 2015 року у справі №6-39цс15 висловив такий правовий висновок: «за змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР)».
Аналогічний висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 24 червня 2015 року у справі 6-447цс15, якій у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх судів України.
Таким чином, відповідач ОСОБА_1 придбав предмет іпотеки не за рахунок кредиту, до укладання як кредитного договору, так і іпотечного договору, але його не забезпечено іншим постійним житлом.
За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що недотримання позивачем вищевказаної процедури виселення та не забезпечення відповідачів іншим постійним житлом є підставою для відмови у позові про виселення відповідачів з приміщення, що є предметом іпотеки і на яке звертається стягнення, тому вимоги позивача про виселення в цій частині є передчасними і необгрунтованими.
Враховуючи неодноразове порушення відповідачем ОСОБА_1 умов кредитного договору, позивач має право вимагати дострокове виконання відповідачем своїх обовязків по кредитному договору та іпотечному договору шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги що Відповідачем були порушені договірні зобовязання, що призвело до утворення заборгованості зі сплати основного зобовязання, нарахованих процентів та штрафних санкцій, позов в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Згідно ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Доводи та заперечення представника відповідача, в тому числі щодо нікчемності укладених між банками правочинів, не спростовуюсь висновки суду, суперечать встановленим фактам і дослідженим доказам, в тому числі обставинам, встановленим рішенням апеляційного суду Запорізької області від 06.10.2015 року у справі за позовом ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_1, ТОВ «Імпульс-Н» про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором № 040/0706/75-039 від 19.07.2006 року. Вказаним рішенням суду апеляційної інстанції підтверджено факт укладення угод між сторонами, наявність заборгованості ОСОБА_1 саме перед ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором та стягнуто загальну суму боргу станом на 29.09.2014 року у розмірі 6 384 553,98 грн.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 509, 526, 530, 533, 549-551, 553-554, 572, 589, 590-591, 610-612, 624,1050,1052,1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 110, 114, 212-215, 224-233 ЦПК України, ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 38-40 Закону України «Про іпотеку», ст.109 ЖК України, суд
Позов задовольнити частково.
У решті позову відмовити.
Рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою ним протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя: