АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1983/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів.

Обґрунтовуючи позов зазначив, що рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2012 року з нього на користь відповідачки ОСОБА_7 стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про яке йому було не відомо. А 10 грудня 2013 року на його адресу надійшло повідомлення про те, що у відділі Державної виконавчої служби Тальнівського районного управління юстиції перебуває на виконанні виконавчий лист, згідно якого він має сплачувати на користь дружини аліментні платежі на утримання дітей в сумі ? частини усіх видів заробітку щомісячно. У звязку з чим станом на 10 грудня 2013 року у нього виникла заборгованість по аліментних платежах у сумі 39 177 грн. 82 коп.

Хоча з моменту народження діти проживають у будинку його матері та перебувають на його повному утриманні.

Тому, оскільки діти перестали проживати з ОСОБА_7 та перебувати на її триманні, ОСОБА_6 вважає, що є всі підставі для звільнення його від сплати аліментів.

ОСОБА_6 просив суд:

- ухвалити рішення яким припинити стягнення з ОСОБА_6 аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2;

- звільнити ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментах в сумі 36 993,20 грн. на користь ОСОБА_7;

- стягнути з ОСОБА_7 аліментні платежі на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1/2 частина усіх видів заробітку, але не менше 30 % від суми прожиткового мінімуму на дитину певного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття старшого сина;

- стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів задоволено частково.

Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, встановлених рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 27.08.2012 року, починаючи з 01 січня 2014 року.

Звільнено ОСОБА_6 від сплати заборгованості по аліментах на користь ОСОБА_7 на неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, починаючи з 01 січня 2014 року.

Стягнуто з ОСОБА_7, на користь ОСОБА_6 аліменти, на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку, але не менше 30% від суми прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 9 жовтня 2015 року, та до досягнення повноліття старшого сина.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_7 звернулася з апеляційною скаргою. Обґрунтовуючи яку, зазначила, що суд при винесенні рішення критично поставився до показів свідків зі сторони відповідача, а покази деяких свідків залишив поза увагою.

Також апелянта зазначає, що при відїзді в інший регіон крани для заробітку вона залишала дітей на свою матір, а не одних, як зазначено в рішенні суду.

На думку ОСОБА_7 судом не було взято до уваги наступні документи: довідку про те, що вона разом з дітьми проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3 та забезпечує їх проживання за власний кошт; подяку дирекції Тальнівської санаторної школи-інтернату їй, як матері сина ОСОБА_11, що датована 2015 роком; платіжні документи, які підтверджують придбання ОСОБА_7 одягу.

Також судом не взято до уваги, що ОСОБА_6 ухилявся від сплати аліменти і для забезпечення виконання судового рішення на його автомобіль навіть було накладено арешт.

ОСОБА_7 просить рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 7 липня 2016 року скасувати, а позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи подану апеляційну скаргу відповідач обґрунтувала свої вимоги лише в частині підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам та не заперечувала той факт, що на час звернення ОСОБА_6 до суду з даним позовом їх неповнолітні діти проживали з позивачем та, що вона коштів на їх утримання не надавала.

При цьому ОСОБА_7, спростовуючи рішення суду в указаній частині, посилається на неправильну оцінку доказів судом першої інстанції, а зокрема, що суд не дав належної оцінки показанням самої ОСОБА_7 та не врахував показань свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, а також невірно трактував показання свідків ОСОБА_12В, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Але такі твердження апелянта не відповідають дійсності, оскільки суд, розглядаючи даний позов зокрема двічі допитував як свідків дітей сторін по справі ОСОБА_9, ОСОБА_10, які підтвердили в тому числі і в присутності ОСОБА_7, що вони проживають з батьком у будинку їх бабусі-матері їх батька, а їх мати проживає за іншою адресою, до неї вони періодично ходили як в гості та з 2014 року ні особистих коштів, ні коштів, які отримувала в якості аліментів від батька на їх утримання не надавала, здійснювала лише одиничні покупки одягу, які в повній мірі не забезпечували їх потреб та відмовляла в наданні їм коштів необхідних для придбання ліків, одягу та оплати поїздок, посилаючись на можливість на відсутність коштів та наявність у їх батька можливості матеріально забезпечити дітей.

Також суд правильно оцінив показання свідків ОСОБА_12В, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, щодо участі у вихованні і утриманні дітей сторонами по справі та критично поставився до їх показань в частині, що суперечили показанням самих дітей ОСОБА_9, ОСОБА_10 та враховуючи, що частково показання цих свідків суперечили іншим матеріалам та ґрунтувалися в переважній більшості на інформації, отриманій від самої ОСОБА_7, а не внаслідок особистих спостережень. І, навпаки суд правомірно врахував пояснення цих свідків щодо обставин, які стали їм відомі внаслідок власних спостережень, зокрема щодо непроживання дітей з ОСОБА_7

Судом також досліджувалися й інші докази надані відповідачем, зокрема: домова книга будинку № 2 по вул. О.Кошового в м. Тальне з записів якої дійсно вбачається, що всі троє дітей зареєстровані в даному будинку володінні з 23.09.2012 року та на даний час з реєстрації не зняті /а.с. 27-31/, що підтверджується і довідкою Тальнівської міської ради № 6067 від 25.11.2015 року /а.с.35/ та довідкою громадського вуличного комітету м. Тальне від 13.11.2015 року, в якій зазначено, що ОСОБА_7 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, разом зі своїми трьома синами, займається їх вихованням та забезпечує всім необхідним /а.с. 34/.

Але суд правомірно не взяв до уваги ці письмові документи як докази заперечень відповідача, оскільки вони суперечать іншим матеріалам справи, а саме показанням свідків, в тому числі і самих дітей, а також письмовим доказам, що були надані позивачем, зокрема довідці громадського вуличного комітету м. Тальне від 18.09.2015 року, в якій зазначено, що діти (ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10І.) з моменту народження весь час проживають з ОСОБА_6 та його матірю ОСОБА_16 за адресою: м. Тальне, пров. Річковий, 11 /а.с. 14/. При цьому факт їх реєстрації за місцем проживання матері не доводить факт дійсного проживання та ту обставину, хто здійснює утримання дітей.

Апелянт також на доведення її заперечень посилається на довідку Тальнівської загальноосвітньої санаторної школи-інтернати І-ІІІ ступенів № 307 від 23.11.2015р. на характеристики на кожного з дітей.

Але ці документи також не підтверджують той факт, що з 2014р. діти проживали з нею та знаходилися саме на її утриманні, оскільки, навпаки зокрема з довідки вбачається, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5, навчається в 10 класі та знаходиться на неповному державному утриманні /а.с. 33/, а не на утриманні матері.

З цих причин не є підтвердження заперечень відповідача і її посилання на подяку дирекції санаторної школи-інтернату.

Надані суду відповідачем платіжні документи про придбання деяких речей для дітей також правомірно судом не враховано як доказ її заперечень, оскільки їх перелік навпаки вказує, що ці придбання були одиничні та не відповідали фізіологічним і віковим потребам дітей в одязі.

Оскільки аліменти з позивача на користь відповідачки стягувалися заочним рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 27.08.2012 року /а.с. 12/ про яке останній був повідомлений вже на стадії його виконання, внаслідок чого утворилася заборгованість, то безпідставними є посилання ОСОБА_7 на його умисні дії по ухиленню від сплати аліментів, оскільки після ознайомлення з рішенням він до моменту переїзду дітей на постійне проживання до нього сплачував як поточні платежі по рішенню суду, так і заборгованість, що підтверджується даними Дарницького РВ ДВС у м. Київ ГТУЮ у м. Києві /а.с. 82/.

Інших заперечень та доказів на їх доведення, зокрема щодо наявності чи відсутності підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_7, відповідач не вказала.

Перевіривши доводи ОСОБА_7 викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що вони є такими, що не відповідають встановленим судом обставинам справи як в частині наявності підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам, так і в частині наявності підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 Оскільки позивачем було доведено, а відповідач не спростувала, що з 2014 року їх неповнолітні діти проживають саме з батьком, який по даний час здійснює їх утримання, а мати коштів на утримання дітей не надає по причині їх відсутності, що частково визнала й сама ОСОБА_7

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 4, 5 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 р. N 606-XIV "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.

Тому, враховуючи встановлені обставини та зважаючи на норми матеріального права, що регулюють питання участі батьків в утриманні неповнолітніх дітей, суд першої інстанції правомірно звільнив позивача від сплати заборгованості по аліментах на користь відповідача за період, коли діти почали проживати з батьком, та, враховуючи, що утриманням і вихованням дітей на час розгляду справи займається батько, стягнув аліменти на їх утримання з ОСОБА_7, яка хоч і перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, але проживає окремо від нього та їх дітей та коштів на утримання останніх не надає.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин судова колегія вважає, що оскаржуване рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим на зібраних по справі доказах, які надали суду сторони. Відповідає вимогам матеріального і процесуального законодавства, а доводи апеляційної скарги не є суттєвими, були предметом судового розгляду, суд дав їм належну оцінку і вони не дають підстав для його скасування чи зміни.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 07 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про припинення стягнення аліментів, звільнення від сплати заборгованості по аліментах та стягнення аліментів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :