Справа № 314/180/15-ц Провадження № 2/314/244/2016
Повний текст рішення виготовлений 11.04.2016 р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.04.2016 року м.Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

- головуючого судді - Надворної О.С.,

- при секретарі Якубовської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства «Феросплавщик-3», 3-я особа: Садівниче товариство «Мічурінець» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання демонтажу металевих воріт та стягнення матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

В січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: СТ «Мічуринець», СТ «Феросплавщик-3» про усунення перешкод у користування майном шляхом зобовязання демонтажу металевих воріт та стягнення моральної шкоди. Пізніше позивач уточнила свій позов, і предявила вимоги до іншого відповідача, а саме - ОСОБА_2 товариства «Феросплавщик-3». В липні 2015 року позивач знову уточнила свій позов, і з врахуванням остаточно уточнених позовних вимог прохала суд: зобовязати Садівниче товариство «Феросплавщик-3» усунути перешкоди у користуванні дорогою загального користування шляхом демонтування встановлених металевих воріт; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 5000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2000 грн.

Заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 в своїй заяві та безпосередньо в судовому засіданні обґрунтовує тим, що вона є членом садівничого товариства «Мічурінець», якому на підставі державного акту на право користування землею № 012856 від 13.10.1987 року належить 5,0 га землі на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області. Навколо СТ «Мічурінець» знаходяться інші садові товариства, зокрема СТ «Феросплавщик-3». Як зазначає позивач, в квітні 2014 року на дорозі загального призначення відповідач самовільно встановив металеві ворота, розміром 5,3 х 2,5 метрів, без отримання будь-яких погоджувальних документів та дозволів, у тому числі, від членів СТ «Мічурінець». Позивач зазначає, що наявність вказаних воріт унеможливлює вільне користування дорогою загального призначення. Так, після встановлення воріт позивач не може вільно пройти до належної їй земельної ділянки, розташованої в садівничому товаристві «Мічурінець, оскільки вона вимушена або проходити велику відстань в обхід, або перелазити через паркан. Отже, посилаючись на наявність труднощів в користуванні належним їй майном, які суттєво порушили її права та погіршили порядок життя, ОСОБА_1 зазначає, що вказані обставини завдали їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 грн. Також ОСОБА_1 вказала в позові, що внаслідок неправомірних дій відповідача вона була змушена звернутися до адвоката для надання правової допомоги, на оплату якої вона витратила 2000 грн.

Представники відповідачів ОСОБА_2 товариства «Феросплавщик- 3» - адвокати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 проти позову заперечують. При цьому зазначають, що з моменту утворення ОСОБА_2 товариству «Феросплавщик - 3» передано в безстрокове та безоплатне користування 3,0 гектарів землі, що підтверджено Державним актом на право користування землею Б № 013530. В 2014 році на загальних зборах членів товариства було прийнято рішення про необхідність встановлення воріт на дорозі, яка розташована в межах вищезазначеної земельної ділянки, і відповідно відноситься до доріг загального користування СТ «Феросплавщик -3». Доцільність такого рішення була обумовлена бажання членів товариства захистити своє майно від крадіжок, кількість яких останнім часом значно збільшилась. Крім того недалеко від товариства знаходиться звалище, і в напрямку цього звалища по вказаній дорозі дуже часто проїздили вантажні автомобілі, що створювало значну небезпеку для дітей членів товариства, які грались на вулиці. Отже за рахунок членських внесків були встановлені ворота, а сама дорога була приведена до належного стану: розчищена, засипана гравієм. Представники відповідачів зазначають, що товариство сплачує податок за вказану дорогу. При цьому вони наголошують, що встановлення спірних воріт ніяким чином не перешкоджає членам інших поруч розташованих товариств у разі необхідності користуватись дорогою. Незважаючи на те, що ніхто не висував вимогу щодо встановлення сервітуту на користування дорогою, деякі члени інших товариств за власним бажанням отримали ключі від воріт, а інші - у разі необхідності звертаються до сторожа СТ «Феросплавщик -3», який завжди відмикає ворота на вимогу. Крім того, представники відповідача заперечують проти посилань позивача стосовно неможливості останньої користуватися громадським транспортом в звязку з встановленням воріт. Зазначають, що наявні інші шляхи сполучення до земельної ділянки позивача. Отже, вважають, що вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, і оскільки остання не є членом СТ «Феросплавщик-3» - вона не має жодного права висувати вимоги щодо демонтажу воріт, встановлених виключно в межах земельної ділянки, яка надана СТ «Феросплавщик-3» в постійне користування. За вищевикладених обставин прохають відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Преставник третьої особи на стороні позивача СТ «Мічурінець» - ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги ОСОБА_1, вважає, що металеві ворота необхідно демонтувати, і тому прохає суд задовольнити позов.

Заслухавши сторони, дослідивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків:

Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Одночасно, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з ч. 3 ст. 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття16 ЦК України).

При цьому відповідно до ст. 3, ст. 15 ЦПК України особа має право на захист свого цивільного права чи інтересу лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених довести статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_1 є членом СТ «Мічурінець», і їй на підставі права власності належить земельна ділянка для ведення садівництва, площею 0,09 га, розташована на території СТ «Мічурінець» (а.с.7).

Наявними у справі письмовими доказами підтверджено, що на підставі рішення Вільнянського виконкому № 30 від 11.02.1988 року Запорізькому заводу феросплавів для організації колективного саду була передана земельна ділянка, площею 3 га, яка розташована на території Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, і виданий Державний акт на право користування землею Б№ 013530, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право користування землею за № 175 ( т.1 а.с. 14, т.2 а.с. 34-38).

На підставі рішення № 166 від 08.09.1988 р. виконкомом Вільнянської райради зареєстрований Статут садівничого товариства «Феросплавщик-3» Запорізького заводу феросплавів (т.2а.с.8-33).

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо зобовязання відповідача СТ «Феросплавщик -3» демонтувати встановлені в 2014 році на дорозі ворота, позивач ОСОБА_1 зазначає, що вказана дорога , на її думку, належить до доріг загального користування, і тому експлуатація цієї дороги повинна здійснюватись вільно не тільки членами СТ «Феросплавщик-3», а й землекористувачами всіх інших садівничих товариств, які розташовані поруч. Встановлення ж спірних воріт перешкоджає їй особисто безперешкодно користуватись своєю земельною ділянкою, оскільки перегороджена воротами дорога є найбільш зручним шляхом сполучення.

На підтвердження своїх доводів позивач посилається на пояснення запрошених нею свідків: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є членами СТ «Мічуринць». Останні в судовому засіданні підтвердили факт того, що дійсно в 2014 році члени СТ «Феросплавщик -3» встановили металеві ворота на дорозі, якою раніше безперешкодно могли користуватись всі бажаючи. Після встановлення воріт свідки вимушені змінити звичайний і найбільш комфортний для них шлях сполучення до своїх земельних ділянок, а саме: добиратися з іншої зупинки транспорту більш довгою дорогою, і відповідно витрачати на це багато часу, або з дозволу власників чужих земельних ділянок проходити навпростець, що викликає певні незручності.

При цьому, як на один з основних доказів обґрунтованості своїх вимог, ОСОБА_1 посилається на ОСОБА_10 обстеження шляху загального користування на території садівничих товариств «Мічурінець», «Феросплавщик», «Норита», «Жайворонок», складений 27.08.2014 року комісією виконавчого комітету Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, в якому підтверджений факт встановлення на шляху сполучення між вказаними садівничими товариствами металевих воріт розміром 5,3 м Х 2,5 м з двостороннім замком, які зверху нарощені колючим дротом. Як зазначено в акті, споруда перешкоджає руху землекористувачів СТ «Мічурінець» та проїзду транспорту. Комісія дійшла висновку, що споруда створена без законних підстав, та підлягає демонтажу; (а.с.11).

Проте суд критично ставиться до вищезазначеного документу і не приймає його в якості належного доказу при розгляді справи з наступних причин:

З відповіді Люцернянської сільської ради за вих. № 71-р від 15.12.2015 року, отриманою відповідачем на свій письмовий запит про надання інформації щодо повноважень комісії на здійснення обстеження та надання висновків з цього приводу, - вбачається, що вищевказаний акт у Люцернянській сільській раді не зареєстрований, розпоряджень та наказів щодо створення відповідних комісій для обстеження шляхів сполучення Люцернянською сільською радою не видавалося (т.1, а.с. 243,244 )

Отримавши вказану інформацію, СТ «Феросплавщик-3» звернулося із заявою про скоєння злочину до органів Національної поліції і 16.12.2015 р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань були внесені відомості про те, що «… невстановлена особа незаконно підробила ОСОБА_10 обстеження шляху загального користування на території садівничих товариств «Мічурінець», «Феросплавщик», «Норита», «Жайворонок»…» та розпочато розслідування за ознаками злочину , передбаченого ч.1 ст. 358 КК України (т.1, а.с. 249).

І навіть тим фактом, що 03.02.2016 р. ст. слідчим Вільнянського відділення поліції Ленінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області капітаном міліції ОСОБА_11 було прийнято рішення про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України, а заявнику (тобто відповідачу) було рекомендовано звернутись за даним фактом до суду для вирішення спору в цивільно-правовому порядку (т.2, а.с. 93-99) - не спростовуються висновки суду щодо неможливості вважати вказаний акт від належним та допустимим доказом у справі.

Цього висновку суд дійшов не тільки з врахуванням вищезазначеного листа Люцернянської сільської ради за вих. № 71-р. від 15.12.2015 року ( т.1, а.с.244), а й інших досліджених у справі доказів.

Так, сільській голова Люцернянської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ОСОБА_12 (який був одним із членів комісії при складенні ОСОБА_10 обстеження шляху загального користування від 27.08.2014 року) своїм листом на адресу заступника начальника УДАЇ Гумус України в Запорізькій області від 08.12.2014 року (майже через 3 місяці після складення акту) одночасно повідомляє, що садівничі товариства «Мічурінець», «Феросплавщик-3» та інші не входять у межі села Люцерна. Земельна ділянка площею 3,0 га СТ «Феросплавщик-3» не належить до земель комунальної власності Люцернянської сільської ради. Цим же листом голова сільської ради рекомендує адресату звернутись до Головного управління Держземагенства у Запорізькій області для вирішення питання щодо розташування доріг на території садівничого товариства «Феросплавщик-3» та отримання схем плану садівничих товариств «Мічурінець» та «Фепросплавщик-3» (т.2, а.с. 74).

При цьому в матеріалах справи міститься направлений на адресу позивача лист Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області від 05.08.2014 року, зі змісту якого вбачається, що з відділу Держземагенства у Вільнянському районі в ході розгляду звернення ОСОБА_1 були витребувані документи та інша інформація, необхідні для здійснення державного контролю за використанням та охороною земель. Із наданих документів встановлено, що відповідно до Проекту організації території колективного саду, площа садівничого товариства «Феросплавщик-3» склала 3,0 га, у тому числі площа доріг з твердим покриттям складає 0,38 га. Цим же листом з посиланням на ст. 98 Земельного кодексу України для вирішення спірного питання позивачу рекомендовано укласти договір земельного сервітуту з СТ «Феросплавщик-3» (т.1, а.с. 14).

З врахуванням критичної оцінки судом ОСОБА_10 обстеження шляху загального користування на території садівничих товариств «Мічурінець», «Феросплавщик», «Норита», «Жайворонок» від 27.08.2014 року, суд відповідно вважає, що не може бути врахований в якості прийнятного доказу направлений на адресу позивача лист начальника МВС України в Запорізькій області ОСОБА_13 від 30.12.2014 року, оскільки в цьому листі окрім посилання на вищезазначений ОСОБА_10, більше не міститься ніякої інформації, яка впливає на правильне вирішення спору (т.1, а.с.45).

Таку ж оцінку суд надає і іншим наявним у справі доказам у вигляді листування ОСОБА_1 з різними державними установами, оскільки зі змісту отриманих відповідей неможливо встановити обставини, які мають значення для справи, зміст цього листування зводиться до рекомендацій позивачу звертатись за захистом своїх прав саме до суду.

В якості доказу ОСОБА_1 також надала суду відеозапис з відображенням дороги та місця знаходження спірних воріт (т.1, а.с. 60). Проте, вказаний відеозапис жодним чином не доводить , хто саме є законним власником чи користувачем цієї дороги, і тому суд також не враховує його як належний та допустимий доказ у справі.

Натомість, того в ході судового розгляду судом за клопотанням представників відповідача були допитані в якості свідків члени СТ « Феросплавщик-3», ОСОБА_14, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_15 ОСОБА_16, які підтвердили факт того, що в квітні 2014 року на загальних зборах СТ «Феросплавщик-3» з метою запобігання крадіжкам на території СТ «Феросплавщик-3» та задля безпеки на дорозі в звязку з жвавим рухом вантажного транспорту було прийнято рішення щодо необхідності встановлення металевих воріт. Про вказане рішення були повідомлені всі садівничі товариства, хоча ця дорога розташована виключно на земельній ділянці, яка надана в безстрокове користування саме СТ «Феросплпвщик-3». Всім бажаючим були видані ключі від воріт, а хто не забажав замовляти ключі міг звернутись до охоронця, який цілодобово чергує і на будь-яку вимогу завжди відкриває ворота. Проте деякі члени СТ « Мічурінець», а саме ОСОБА_1 категорично заперечували проти встановлення воріт. В звязку з цим остання скаржилась в різні органи, створювались конфліктні ситуації. Свідки наголошують, що окрім догори, яка перегороджена воротами, наявна інша дорога, і цим шляхом сполучення ОСОБА_1 може вільно доїжджати до належній їй земельній ділянки, тільки необхідно виходить на іншій зупинці транспорту.

Свідок ОСОБА_17 в суді підтвердив, що він як голова СТ «Електрик» разом з іншими головами ОСОБА_2 товариств, які розташовані поблизу с. Люцерна в Вільнянському районі Запорізької області, дійсно був проінформований відповідачем про необхідність встановлення спірних воріт. Через цю дорогу дійсно з відвалів перевозили метал вантажним транспортом, що створювало не тільки незручності шум, пил, а й небезпеку для членів товариства. Незважаючи на те, що вказана дорога належить СТ «Феросплавщик-3», всім бажаючим членам інших товариств були запропоновані ключі від встановлених воріт. При цьому свідок зазначає, що він особисто був присутній коли ОСОБА_18 також пропонувались ключі, проте остання відмовилась, і наполягала лише на демонтуванні воріт. Свідок зазначає, що спірна дорога не межує з СТ «Мічурінець», проте наявна інша дорога, яка знаходиться поруч з СТ «Мічурінець» і на цьому шляху сполучення є вихід до зупинок громадського транспорту.

В ході дослідження інших наявних у справі доказів, судом встановлено, що дорога, на якій знаходяться спірні ворота, згідно із Проектом організації території колективного саду СТ «Феросплавщик-3» - розташована в межах ділянки, визначеної Державним актом на право користування землею Б № 013530.

Факт встановлення цих воріт виключно на території земельної ділянки, землекористувачем якої є СТ «Феросплавщик-3», підтверджується планом земельної ділянки М 1:1000, який був розроблений на замовлення відповідача сертифікованим інженером - землевпорядником Державного агентства земельних ресурсів України ОСОБА_19 (а.с.62-64).

В своїх поясненнях в суді в якості спеціаліста інженер-землевпорядник ОСОБА_19 детально розяснила, за якою методикою вона дійшла висновку, що власником та балансоутримувачем автомобільних доріг в межах земельної ділянки відповідно до Державного акту на право користування землею Б №013530, запроектованих та вказаних у проекту організації території колективного саду, затвердженого відповідними державними органами, - є СТ «Феросплавщик-3». При цьому підтвердила, що саме на дорогах, що запроектовані у проекті організації території колективного саду СТ «Феросплавщик-3» в межах земельної ділянки знаходяться ворота, які вказані на Плані земельної ділянки у М. 1:1000. Надала суду відповідні письмові пояснення ( т.2, а.с. 100-101).

Також при розгляді справи представники відповідача в якості доказів на підтвердження сплати податку за вказану дорогу посилаються на інформацію, отриману судом на зроблений за їх клопотанням запит до Вільнянської обєднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Запорізькій області (т.1, а.с. 175-184).

Таким чином, в ході судового розгляду був доведений факт встановлення спірних воріт на дорозі, яка розташована виключно на території земельної ділянки, яка надана відповідачу СТ «Феросплавщик-3» у постійне користування.

Згідно ст. 35 Земельного Кодексу України до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. Землі загального користування садівницького товариства безоплатно передаються йому у власність за клопотанням вищого органу управління товариства до відповідного органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчує право на земельну ділянку. Використання земельних ділянок садівницьких товариств здійснюється відповідно до закону та статутів цих товариств.

На теперішній час діяльність садівничих товариств (кооперативів) регулюється Законом України «Про кооперацію» від 10.07.2003 № 1087-1V/

Відповідно до ст.15 вищезазначеного Закону України «Про кооперацію» вищим органом управління кооперативу є загальні збори членів кооперативу. До компетенції загальних зборів членів кооперативу належить в тому числі й прийняття рішень щодо володіння, користування та розпорядження майном. Загальні збори членів кооперативу правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів.

Витягом з протоколу №1 загальних зборів ОСОБА_2 товариства «Феросплавщик-3» від 26.04.2014 року підтверджується факт прийняття присутніми на зборах членами товариства рішення щодо необхідності встановлення металевих воріт на території СТ. «Феросплавщик-3» за членські внески. При цьому на зборах були присутні 53 з 61 членів СТ «Феросплавщик-3», тобто збір повноважений у співвідношенні 87%. (т.2, а.с. 65).

Отже, суд вважає, що стороною відповідача в судовому засіданні належними та допустими доказами був доведений факт встановлення спірних воріт з дотриманням вимог ст. 15 Закону України «Про кооперацію» на земельній ділянці, землекористувачем якої є саме СТ «Феросплавщик-3».

В ході судового розгляду судом було ретельно перевірено в чому саме ОСОБА_1 вважає свої права порушеними і обраний нею спосіб захисту своїх прав. Досліджені судом докази свідчать, що спірні ворота встановлені на земельній ділянці, на яку ОСОБА_1 ніяких майнових чи інших прав не має, а вимоги про встановлення сервітуту чи іншого права користування вказаною земельною ділянкою - позивачем не заявлялись.

Як зазначалось вище, відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті.

Стаття 12 ЦК України, передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 31, 119, 215 ЦПК України визначати предмет та підстави позову є виключним правом позивача і суд не може їх змінити без згоди позивача.

Тому з врахуванням визначеного в ході судового розгляду характеру правовідносин між сторонами, за результатами дослідження всіх наявних у справі доказів, суд не знаходить підстав для задоволення позову ОСОБА_1 в частині зобовязання відповідача демонтувати спірні ворота.

При цьому зі змісту ч.1 ст. 23, ст. 1167 ЦК України випливає, що право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення її права, наявності такої шкоди та причинного звязку між порушенням та моральною шкодою.

Таким чином з врахуванням всього вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відсутні будь-які правові підстави вважати обґрунтованими та доведеними позовні вимоги ОСОБА_1, і тому в задоволенні її позову необхідно відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України суд також не знаходить підстав на відшкодування позивачу понесених в звязку із зверненням до суду судових витрат.

Керуючись ст., ст. 10, 60, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 товариства «Феросплавщик-3», 3-я особа: Садівниче товариство «Мічурінець» про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання демонтажу металевих воріт та стягнення матеріальної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня її проголошення; у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.С. Надворна

05.04.2016