Справа № 161/7271/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Олексюк А.В.
Провадження № 22-ц/773/1276/16 Категорія: 25 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Грушицького А.І.,

суддів Завидовської-Марчук О.Г., Лівандовської-Кочури Т.В.,

з участю секретаря Концевич Я.О.,

представника відповідача Місюри І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» про стягнення страхового відшкодування за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_2 та відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь ОСОБА_2 9760 грн. страхового відшкодування.

Стягнути з ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» на користь держави судовий збір в розмірі 551,20 грн.

В решті позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення моральної шкоди змінити та задовольнити дану позовну вимогу.

Відповідач в апеляційній скарзі, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року скасувати в частині задоволення позову щодо стягнення страхового відшкодування та постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача Місюра І.В. подану апеляційну скаргу підтримала та не визнала апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав до суду письмове заперечення, в якому просив апеляційну скаргу відповідача відхилити.

Заслухавши пояснення представника відповідача Місюри І.В., перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із таких мотивів.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач при настанні страхового випадку не виконав умови укладеного між сторонами договору добровільного страхування непередбачених фінансових витрат, у зв'язку з чим стягнув із відповідача на користь позивача 9760 грн. страхового відшкодування.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 6 січня 2015 року між ПрАТ «Страхова компанія «Інгосстрах» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування непередбачених фінансових витрат № DNH0JL-150646Z, предметом якого є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані із страхуванням на випадок непередбачених фінансових витрат внаслідок втрати страхувальником постійного місця роботи.

Згідно п. 5.2 даного договору під «втратою місця роботи» розуміється розірвання трудового договору страхувальника за ініціативою роботодавця (власника або уповноваженого ним органу) лише у випадках: зміна в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників (а.с. 7).

Відповідно до п. 5.2 умов страхування до договору № DNH0JL-150646Z від 6 січня 2015 року не підлягають страхуванню особи, які є приватними підприємцями, військовослужбовцями, фрілансерами, сумісниками, самозайнятими, заробітчанами, а також акціонерами, що працюють в компанії, в якій їм належить більше 10% акцій (а.с. 8).

З витягу із наказу УМВС України у Волинській області «По особовому складу» № 258 о/с від 4 вересня 2015 року вбачається, що відповідно до Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ України капітана міліції ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх справ у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 64 «г» (через скорочення штатів) (а.с. 6).

Відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування покликаючись на те, що дана подія не є страховим випадком, оскільки звільнення зі служби в органах внутрішніх справ не є звільненням з роботи (а.с. 12, 13).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Як передбачено ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний ознайомити страхувальника з умовами та правилами страхування, а у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Уклавши із позивачем договір страхування відповідач прийняв на себе відповідні обов'язки, передбачені ст. 988 ЦК України, при цьому маючи можливість з'ясувати місце роботи позивача не висловив будь-яких заперечень щодо укладення договору.

Позивач не є військовослужбовцем, тому на нього не поширюється застереження, передбачене п. 5.2 умов страхування до договору № DNH0JL-150646Z від 6 січня 2015 року (а.с. 8).

Посилання у листі відповідача від 18 травня 2016 року № 18-05/02-07 на норму ст. 99 Кодексу цивільного захисту України щодо персоналу (кадрів) органів управління та сил цивільного захисту є необгрунтованими, оскільки позивач службу проходив в органах внутрішніх справ, а не у службі цивільного захисту.

Будь-яких застережень, що застрахованими можуть бути лише особи, відносини яких із роботодавцем регулюються виключно КЗпП України у договорі не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що вказана подія є страховим випадком і до стягнення в судовому порядку із відповідача підлягає сума страхового відшкодування із вирахуваннням франшизи в розмірі 9760 грн.

Відносно доводів апеляційної скарги позивача щодо відмови у позові в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, то підстав для задоволення цієї вимоги немає, оскільки відносини між сторонами є договірними і договором не передбачено право сторін на таке відшкодування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_2 та відповідача приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 4 липня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді