Справа № 369/6124/15-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/4698/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 16.08.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

Суддів Ігнатченко Н.В., Лащенка В.Д.

за участю секретаря Дрозд Р.І.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача кошти у розмірі 9 780 грн. та відшкодування за спричинену моральну шкоду у розмірі 4 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк», де відкрила рахунки та має дві картки **0209 та **7644. Одна з карток є зарплатною, а інша для отримання соціальних виплат по народженні дитини. 05 липня 2014 року з її карток без відома ОСОБА_3 здійснено переведення грошових коштів на загальну суму 9 780 грн. на картку отримувача №240791, яка належить незнайомій для неї особі ОСОБА_2 Позивач зверталась із скаргами до ПАТ КБ «Приват Банк», проте їй було повідомлено, що згідно Правил надання банківських послуг за неналежне зберігання інформації про свою платіжну картку відповідає виключно сам власник картки. ОСОБА_3 особисто зверталася до відповідача з проханням повернути кошти, однак відповідач пояснив, що він дійсно отримував кошти, проте ніяких дій для цього не вчиняв, щодо повернення коштів не заперечував, але у звязку зі скрутним матеріальним становищем не має змоги цього зробити. Таким чином, ОСОБА_2 безпідставно заволодів грошовими коштами у розмірі 9 780 грн. З моменту зникнення коштів з рахунку ОСОБА_3, остання отримала серйозний стрес та переживання, порушився її звичайний устрій життя, вона змушена була позичати кошти у друзів та родичів.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 9 780 грн. та грошові кошти на відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції через недоведеність обставинам, які суд вважав встановленими та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що кошти, які надійшли на його картку, відповідач не отримував. Номер картки ОСОБА_2 дав своєму знайомому ОСОБА_4, оскільки останньому повинні були перерахувати кошти. Після зняття позивачем коштів та передачі їх ОСОБА_4 картка відповідача була заблокована, як згодом зясувалося, у звязку з шахрайською операцією. З файлу фотофіскації вбачається, що на момент зняття коштів з відповідачем був присутній його знайомий ОСОБА_4 і останній може підтвердити зазначені факти.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є клієнтом ПАТ КБ «Приват Банк» та має дві картки № 6762**0209 та № 4627**7644 Київського ГРУ ПАТ КБ «Приват Банк» м. Києва.

З платіжного доручення № 0 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки №6762**0209, що належить ОСОБА_3, здійснено переказ особистих коштів у розмірі 9 000 грн. на рахунок № 240791, що належить ОСОБА_5.

З платіжного доручення № 8 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки № 4627**7644, що належить ОСОБА_3, здійснено переказ особистих коштів у розмірі 400 грн. на рахунок № 240791, що належить ОСОБА_5.

З платіжних доручень № 8 та № 2 від 05 липня 2014 року вбачається, що з платіжної картки № 6762**0209, що належить ОСОБА_3, здійснено переказ особистих коштів у розмірі 300 грн. та 80 грн. відповідно на рахунок № 240791, що належить ОСОБА_6.

У липні та листопаді 2014 року ОСОБА_3 зверталась із скаргами до ПАТ КБ «Приват Банк» щодо розслідування операцій по переведенню коштів з її карток, повернення коштів у розмірі 9 780 грн., а також встановлення та притягнення до відповідальності осіб, причетних до безпідставно списаних грошових коштів.

Листом ПАТ КБ «Приват Банк» від 24 липня 2014 року №20.1.0.0/7-20140714/5101 ОСОБА_3 повідомлено про те, що банк не має можливості виконати вказані вимоги та рекомендовано звернутися із заявою до правоохоронних органів в порядку, визначеному ст. 25 Кримінально-процесуального Кодексу України.

З довідки слідчого СВ 1-го ВМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_7 від 25 вересня 2015 року вбачається, що 05 липня 2014 року ОСОБА_3 звернулася із письмовою заявою до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві за фактом вчинення відносно неї шахрайських дій, а саме про те, що 05 липня 2014 року приблизно о 21 год. 00 хв. невстановлена особа шахрайським шляхом заволоділа грошовими коштами у сумі 9 780 грн., які були перераховані з її карткового рахунку «Приват Банк» № 4627 0812 0562 7644. 06 липня 2014 року зазначені у заяві відомості внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань слідчим відділом Шевченківського РУ ГУ МВС України в м. Києві за №0006875 та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення коштів у розмірі 9 780 грн. з наступних підстав.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав. Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Обєктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають:

1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого);

2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого);

3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого;

4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

З матеріалів справи вбачається, і відповідачем не заперечується та обставина, що з карткового рахунку ОСОБА_3 на картковий рахунок ОСОБА_2 було перераховано кошти на загальну суму 9 780 грн. Вказані кошти були перераховані без відома позивача, у звязку з чим ОСОБА_3 звернулася до Шевченківського РУ ГУМВС України в м. Києві з відповідною заявою та на підставі цієї заяви розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Таким чином, ОСОБА_3 обґрунтовано звернулася до суду з позовом в порядку ст. 1212 ЦК України та має право на стягнення на її користь безпідставно набутих відповідачем коштів.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 зазначає, що кошти, які надійшли на його картку він особисто не отримував, а передав їх своєму знайомому ОСОБА_4, оскільки кошти були перераховані останньому. Однак, вказана обставина жодними належними та допустимими доказами не підтверджена, вказана сума надійшла на рахунок відповідача, а отже, останній, як власник карткового рахунку отримав ці кошти на свій рахунок та мав можливість розпорядитися ними на власний розсуд.

Передача зазначених коштів відповідачем третій особі чи будь-яке інше розпорядження безпідставно набутими коштами ніяким чином не впливає на право позивача вимагати повернення безпідставно набутих відповідачем коштів.

Однак, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції в частині стягнення на користь ОСОБА_3 відшкодування за спричинену моральну шкоду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 статті 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів тощо.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Таким чином, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Як роз'яснено у п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом про стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, ОСОБА_3 не надала жодного належного та допустимого доказу неправомірності дій відповідача, яким чином, в який спосіб, якими конкретно діями ОСОБА_2 позивачу заподіяна моральна шкода.

Крім того матеріали справи не містять жодного доказу, на підтвердження факту спричинення позивачу моральної шкоди взагалі.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача відшкодування за спричинену моральну шкоду та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 відшкодування за спричинену моральну шкоду скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В іншій частині заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 грудня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_8