РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2016 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі - Андрощук О.Я.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника третьої особи без самостійних вимог - ОСОБА_2.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про визнання такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку - кімнати АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовних вимог вказав, що 13 листопада 2008 року йому був виданий ордер № 568 на право зайняття жилої площі, а саме кімнати АДРЕСА_1, оскільки він працював на ВАТ «Рівнеазот» та не мав власного житла. Він одружився із відповідачкою, а тому на даний час за вказаною адресою зареєстровані: він - ОСОБА_1, як основний квартиронаймач, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (син відповідачки).

08 травня 2013 року шлюб між ним та відповідачкою - ОСОБА_3 був розірваний.

Починаючи з липня 2013 року відповідачі не проживають у вищевказаній житловій кімнаті без поважних причин, що підтверджується відповідними Актами, затвердженими начальником ЖКП «Галицьке», які додані до позовної заяви, однак ніяких перешкод у цьому їм ніхто не створює.

Відповідачі жодних витрат на утримання кімнати не здійснюють, не беруть участі у сплаті комунальних платежів, їх реєстрація перешкоджає позивачу в оформленні субсидії.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просять суд їх задовольнити. Крім того позивач пояснив суду, що змушений був розірвати шлюб з відповідачкою у зв`язку із тим, що остання зловживала алкогольними напоями. ОСОБА_4 не є його рідним сином, це син відповідачки від першого шлюбу. У нього ж є власна дитина, яку він зобов»язаний утримувати. Після розірвання шлюбу відповідачка продовжувала зловживати алкогольними напоями, одного разу вона пішла з дому і залишила кімнату відчиненою. Коли він повернувся додому, то застав відчинену кімнату. У зв»язку із цим змушений був замінити замок у дверях. Невдовзі зателефонувала відповідачка та повідомила, що хоче забрати свої речі. Він зустрівся з відповідачкою та надав їй ключі від кімнати. Відповідачка приїхала та добровільно вивезла всі свої і її дитини речі, залишивши ключі у кімнаті. З тих пір, а саме з липня 2013 року вона не приходила до кімнати, йому не телефонувала. Позивач пояснив, що у ОСОБА_4 є рідний батько - ОСОБА_5, який проживає у власному будинку. Йому відомо, що батько дитини бере участь у вихованні дитини, допомагає. Вважає, що відповідачка з її сином є йому чужими людьми, не є членами його сім»ї, два роки і вісім місяців не проживають за місцем реєстрації, жодного разу не виявляли такого бажання чи наміру, а тому їхня реєстрація порушує його права та інтереси. Він змушений платити за них комунальні послуги, які обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих, так як лічильники не встановлені, а ці кошти він би міг віддати власній дитині. Крім того, він позбавлений можливості оформити субсидію через те, що в кімнаті прописані, але не проживають відповідачі.

Представник позивача - адвокат Орловська Я.Б. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Пояснила суду, що відповідачі не мають жодних правових підстав на даний час для реєстрації за місцем проживання позивача. Так, відповідачі не проживають за місцем реєстрації два роки і вісім місяців без поважних причин, а отже, більше шести місяців, оскільки переїхали на нове місце проживання. Жодних перешкод у проживанні ніхто відповідачам не створював. В даному випадку, в аспекті втрати права користування жилим приміщенням внаслідок вибуття або відсутності без поважних причин понад встановлені законом строки, неповнолітній мешканець не має жодного пріоритету в порівнянні з повнолітнім. Закон не передбачає таку підставу збереження місця реєстрації проживання, як неповнолітній вік особи. Крім того, сама по собі реєстрація ніяким чином не захищає права неповнолітнього, натомість навпаки така реєстрація є фіктивною, оскільки неповнолітня особа там не проживає тривалий строк і немає перспективи на її проживання за цим місцем реєстрації. Так само, за цим місцем реєстрації не проживають і батьки неповнолітнього. У ОСОБА_4 є рідні батьки, які зобов`язані забезпечити йому належні умови проживання та виховання. Натомість, відповідачка своїми діями хоче перекласти свій обов`язок на чужу людину - свого колишнього чоловіка, в якого є свої діти.

Відповідачі і їх представник в судове засідання 31.05.2016 року не з`явилися без поважних причин, хоча були належним чином повідомлені про час та дату судового засідання.

Представник відповідачів - ОСОБА_9 позовні вимоги не визнала, просить суд відмовити у задоволенні позову з підстав наведених у запереченнях на позовну заяву. Пояснила суду, що вважає позовні вимоги необґрунтованими. Так, на її думку, акти, які додані до позовної заяви, є неналежними доказами, оскільки написані однією рукою та однією ручкою. Крім того, відповідачці немає де прописатися.

Представник Відділу опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому - ОСОБА_2 позов в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право на користування житлом не визнала. Просить у задоволені позовних вимог в цій частині відмовити, оскільки на її думку дитині не буде де проживати.

Допитаний в судовому засіданні як свідок - позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що змушений був розірвати шлюб з відповідачкою у зв»язку із тим, що остання зловживала алкогольними напоями, залишала кімнату, в якій вони проживали та в якій знаходилися усі особисті речі відчиненою. ОСОБА_4 не є його рідним сином, це син відповідачки від першого шлюбу. У нього ж є власна дитина, яку він зобов»язаний утримувати. Після розірвання шлюбу відповідачка продовжувала зловживати алкогольними напоями, одного разу вона пішла з дому і залишила кімнату відчиненою. Коли він повернувся додому, то застав відчинену кімнату. У зв»язку із цим змушений був замінити замок у дверях. Невдовзі зателефонувала відповідачка та повідомила, що хоче забрати свої речі. Позивач зустрівся з відповідачкою та надав їй ключі від кімнати. Відповідачка приїхала та вивезла свої речі, залишивши ключі у кімнаті. З тих пір, а саме з липня 2013 року вона не приходила до кімнати та йому більше не телефонувала. Крім того пояснив, що у ОСОБА_4 є рідний батько - ОСОБА_5, який проживає у власному будинку у смт Демидівка Рівненської області. Йому відомо, що батько дитини бере участь у вихованні дитини, допомагає. Вважає, що позивачка з її сином є йому чужими людьми, не є членами його сім`ї, два роки і вісім місяців не проживають за місцем реєстрації без поважних причин, жодного разу протягом цього строку не виявляли бажання чи наміру там проживати, а їхня реєстрація порушує його права та інтереси. Він змушений платити за них комунальні послуги, які обчислюються відповідно до кількості зареєстрованих, так як лічильники не встановлені, а ці кошти він би міг віддати власній дитині.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він знає позивача і відповідачів, оскільки проживав разом з ними у гуртожитку на одному поверсі. Йому відомо про те, що на даний час позивач з відповідачкою розірвали шлюб та не проживають окремо через те, що відповідачка зловживала алкогольними напоями і це не подобалося позивачеві. Позивача знає як порядну, відповідальну особистість. Також, повідомив суду, що відповідачам ніхто перешкод у проживанні не створював. Він особисто бачив, як відповідачка самостійно виносила речі з кімнати, їй допомагав незнайомий чоловік, який приїхав із нею на мікроавтобусі. Позивач в цей час стояв на вулиці.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив суду, що він знає позивача і відповідачів, оскільки проживав разом з ними у гуртожитку на одному поверсі, працював разом з позивачем. Знає про те, що на даний час позивач з відповідачкою розірвали шлюб та не проживають окремо через те, що відповідачка зловживала алкогольними напоями. Неодноразово бачив сина позивачки без догляду, оскільки остання спала у стані алкогольного сп`яніння. Позивача знає як порядну, відповідальну особистість. Також, повідомив суду, що відповідачам ніхто перешкод у проживанні не створював. Він особисто бачив, як відповідачка самостійно виносила речі з кімнати, їй допомагав незнайомий чоловік, який приїхав із нею на мікроавтобусі. Позивач в цей час стояв на вулиці.

Заслухавши думку позивача, представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, пояснення свідків, дослідивши подані позивачем документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13 листопада 2008 року ОСОБА_1, був виданий ордер № 568 на право зайняття жилої площі, а саме кімнати АДРЕСА_1. (а.с. 7).

За вказаною адресою зареєстровані: позивач - ОСОБА_1, відповідачі - ОСОБА_3 та ОСОБА_4

З липня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають за адресою: АДРЕСА_1 та факт їх відсутності за даною адресою підтверджується актами ЖКП «Галицьке» від 05.12.2014 року, 11.03.2015 року, 04.06.2015 року, 12.10.2015 року, 15.02.2016 року (а.с. 9-11, 48, 60). Факт відсутності відповідачів за місцем реєстрації з липня 2013 року, а також відсутність перешкод з боку позивача у проживанні відповідачів підтвердили допитані у судовому засіданні свідки: ОСОБА_1, ОСОБА_11, ОСОБА_10

Жодних витрат по утриманню квартири відповідачі не несуть, не сплачують за комунальні послуги, хоча комунальні платежі нараховуються і на відповідачів, не користуються житлом без поважних причин, однак залишаються в ньому зареєстрованими.

Судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має рідного батька - ОСОБА_5, який проживає у власному будинку у смт. Демидівка Рівненської області. ОСОБА_4 не є сином позивача, а отже і членом сім»ї позивача, так як і відповідачка. ОСОБА_4 проживає разом із матір»ю, є членом сім»ї своїх матері та рідного батька, а отже повинен бути зареєстрованим за місцем проживання матері або ж батька, який не позбавлений відносно нього батьківських прав, а не позивача, який не є членом сім»ї неповнолітнього ОСОБА_4

Відповідачка жодного разу не з»явилась в судові засідання, хоча належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання.

Відповідачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що їй чи її сину чинились перешкоди з липня 2013 року у проживанні за місцем реєстрації, а тому суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачів з цього приводу.

Доказів на підтвердження поважності причин непроживання за місцем реєстрації відповідачами не подано.

Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово.

За змістом ст.ст. 127, 128, 129 ЖК України та пп. 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів Української РСР від 3 червня 1986 року, гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно з ч.4 ст.19 Сімейного кодексу України, участь органу опіки та піклування є обов'язковою при розгляді судом спорів щодо:участі одного з батьків у вихованні дитини; місця проживання дитини; позбавлення та поновлення батьківських прав побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав; відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду; управління батьками майном дитини; скасування усиновлення та визнання його недійсним.

Оскільки даний спір не відноситься до вичерпного переліку, наведеного у ч. 3 ст. 19 СК України, так як предметом спору є реєстрація неповнолітнього, а не місце його проживання, то участь органу опіки і піклування не є обов»язковою при розгляді даного спору. А тому суд критично відноситься до думки органу опіки і піклування стосовно часткової відмови у задоволенні позову щодо неповнолітнього ОСОБА_4 Крім того, письмового висновку представник третьої особи стосовно спору суду не надала. Посилань на норми закону, якими б обґрунтовувалася така думка, суду не навела.

В даному випадку, в аспекті втрати права користування жилим приміщенням внаслідок вибуття або відсутності без поважних причин понад встановлені законом строки, неповнолітній мешканець не має жодного пріоритету в порівнянні з повнолітнім згідно із нормами житлового законодавства.

Дослідивши надані позивачем докази, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, оскільки відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Таким чином, оскільки відповідачі за вказаною адресою не проживають понад два роки та вісім місяців без поважних причин, не оплачують плату за користування жилим приміщенням і комунальними послугами, не несуть інших витрат, що створює перешкоди і додаткові витрати для позивача, суд вважає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вважаються такими, що втратили право користування ним, а тому їх слід визнати втратившими право на це жиле приміщення, в зв»язку з чим позов підлягає до повного задоволення.

На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа без самостійних вимог - Відділ опіки та піклування служби у справах дітей Рівненського міськвиконкому про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими що втратили право на користування кімнатою АДРЕСА_1 із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Повний текст рішення виготовлений 03 червня 2016 року.

Суддя Рівненського

міського суду Тимощук О.Я.