Справа № 611/759/16-ц
Провадження № 2/611/361/16
У Х В А Л А

31 серпня 2016 року Барвінківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Коптєва Ю.А.,

за участю секретаря Малемоненко А.Ю.,

розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Фермерського господарства «Скарбниця», ОСОБА_2 про стягнення боргу -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Фермерського господарства «Скарбниця» та ОСОБА_2 про стягнення 428 632 грн, посилаючись на те, що у грудні 2015 року поміж ними було укладено правочин, що містить ознаки договору позики, а саме відповідачам надано поворотну матеріальну допомогу у розмірі 428 632 грн, яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів у судовому порядку.

Ухвалою судді Барвінківського районного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року провадження по справі відкрито.

На підставі ч.1 ст.153 ЦПК України, заява розглянута без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим.

Відповідно до ч.ч.2,3 статті 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову; забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

При вивченні матеріалів заяви та доданих до неї документів встановлено, що у заяві про забезпечення позову не зазначено доказів того, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Також заявником не підтверджено належності на праві приватної власності відповідачам вказаного будинку та рахунків, а тому суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним, доцільним та співрозмірним.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Згідно п.9 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвали про відмову у забезпеченні позову оскарженню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 151 153, 209, 210 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення його позову до Фермерського господарства «Скарбниця», ОСОБА_2 про стягнення боргу - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ю.А. Коптєв