Справа № 344/5808/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1346/2016
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Ковалюк Я.Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.,

суддів: Горблянського Я.Д., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.-Капущак С.В.

з участю: апелянта ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до мистецького об'єднання «Елегія», третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Івано-Франківська обласна Рада про скасування наказу, нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку, а також індексацію заробітної плати в межах прожиткового мінімуму та компенсацію моральних збитків за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її було звільнено з роботи в МО «Елегія» наказом № 7 від 04 вересня 2008 року, у зв'язку з введенням процедури ліквідації. Оскільки ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області 20 вересня 2012 року, яка набрала законної сили провадження у справі № Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, то і наказ про звільнення підлягає скасуванню. Крім цього, вказує на те, що відповідачем з грудня 2006 року не виплачувалася зарплата, бюджетне фінансування обласною радою було припинене з грудня 2006 року.

Ухвалою суду від 21.07.2014р. до участі у справі залучено третю особу без самостійних вимог - Івано-Франківську обласну раду.

29.10.2014 року позивач збільшила позовні вимоги, уточнивши зобов'язання по виплаті заборгованості із заробітної плати по день винесення рішення суду в даній справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу вважаючи його незаконним та ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказав, що судом першої інстанції вірно встановлено, що спірний наказ про звільнення є незаконним, оскільки позивача у встановленому порядку не попередили про звільнення з ініціативи власника за 2 місяці.

Однак, суд відмовив у скасуванні даного наказу, посилаючись на те, що ОСОБА_2 пропустила встановлений статтею 233 КЗпП України місячний строк звернення до суду. Проте не дослідив коли саме позивачці було вручено наказ про звільнення.

Апелянт також зазначає, що факт заборгованості з кінця 2006 року по даний час та невиплати жодних грошових коштів підтверджується довідкою про заборгованість по заробітній платі, а також звітом ліквідатора.

Посилаючись на положення ст. ст. 116, 117 КЗпП України, а також на п.п. 20, 25 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року, апелянт вважає, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця (на що посилається суд першої інстанції) не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності за ст.117 КЗпП України.

Апелянт вважає, що висновки суду про те, що оскільки відповідач не отримував фінансування і в такому випадку відсутня його вина у затримці розрахунку при звільненні є помилковими.

На думку апелянта, суд не урахував та не дав жодної належної оцінки тій обставині, що протиправною поведінкою відповідача йому завдано значної моральної шкоди, яка полягала відшкодуванню з відповідача і яку позивач оцінив в розмірі 30 000 грн.

За таких обставин апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали та просили про їх задоволення.

Інші сторони в судове засідання не з'явилися, хоча належним чином повідомлені про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, МО «Елегія» було засноване Івано-Франківською обласною радою, згідно рішення від 18.12.2001 року №595-24/2001. МО є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області і перебуває в управлінні обласної ради, призначено директором МО ОСОБА_4 по контракту терміном на 5 років (а.с.10). Згідно акту приймання-передачі від 15.07.2008р. директор МО ОСОБА_4 передала ліквідатору ОСОБА_5 всю наявну документацію об'єднання «Елегія», особові справи працівників, 17 трудових книжок працівників (в переліку цих працівників, позивач відсутній, так як трудова книжка позивача не зберігалась МО, оскільки вона працювала по сумісництву), печатки, штампи тощо.

Відповідно до статуту МО (а.с.10-16), основою МО «Елегія» є учасники народного молодіжного хорового колективу «Елегія», що утворився в 1993 році (п.1.4), вищим органом управління є засновник (обласна рада), до компетенції якого входить в т.ч. вирішення питання про припинення діяльності МО «Елегія» (п.2.4), працівники беруть участь в діяльності на підставі трудового договору (п.3.2), директор МО здійснює оперативне управління майном і коштами, розробляє штатний розпис в межах бюджету МО, приймає на роботу працівників згідно штатного розпису (п.3.3).

Отже, працівників МО «Елегія» приймала та мала б звільняти з роботи директор згідно установчих документів МО. Позивач була прийнята на роботу в МО «Елегія» як артистка симфонічного оркестру. Рішенням засновника - Івано-Франківської обласної ради від 20.02.2007 року №236-9/2007 було ліквідовано МО «Елегія», затверджено склад ліквідаційної комісії. МО «Елегія» 24.12.2007 року звернулось до господарського суду з заявою про порушення провадження у справі про банкрутство.

Протоколом засідання ліквідаційної комісії обласної ради з ліквідації МО «Елегія» від 11.10.2007 року №5 погоджено визнання суми боргу із заробітної плати станом на 03.05.2007 року, оскільки як зазначено протоколом працівники об'єднання, згідно рішення обласної ради, попереджені про звільнення, а також доручено ОСОБА_4 забезпечити упорядкування трудових відносин з працівниками МО (а.с.29 зв.).

У зв'язку з введенням процедури ліквідації мистецького об'єднання «Елегія» (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі №Б-21/282 від 27.02.2008 року), наказом ліквідатора №7 від 04.09.2008 року працівників, в т.ч. ОСОБА_2 було звільнено з роботи з мистецького об'єднання «Елегія». Однак, в наказі відсутні підписи працівників про ознайомлення з даним наказом, в т.ч. позивача, що не спростовано іншими доказами, що є порушенням вимог трудового законодавства, про що зазначатиметься нижче.

20.09.2012 року ухвалою Господарського суду Івано-Франківської області провадження у справі №Б-21/282 про банкрутство мистецького об'єднання «Елегія» припинено, затверджено звіт та ліквідаційний баланс МО, ліквідовано юридичну особу, визнано погашеними вимоги не задоволені за недостатністю майна боржника. При цьому, як зазначено звітом ліквідатора, до нього також були подані і вимоги 84 працівників про виплату заборгованої заробітної плати .

На ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області у справі №Б-21/282 від 20.09.2012 року було подано апеляційну скаргу та постановою Львівського апеляційного господарського суду від 30.04.2013 року ухвалу Господарського суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року скасовано, а провадження у справі про банкрутство МО «Елегія» припинене .

Виходячи з даних, що містяться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації - мистецьке об'єднання «Елегія» станом на 04.03.2014 року відсутні, однак зазначено, що з 30.03.2007 року юридична особа в стані припинення за рішенням засновників, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи .

Згідно вимог ст.ст. 40, 47, 49-2, 233 КЗпП України (станом на час винесення наказу про звільнення) трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках в т.ч. змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже, видаючи наказ на звільнення позивача ліквідатором не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за 2 місяці, ознайомлення з наказом про звільнення, не проведено повний розрахунок із працівником.

Щодо видачі трудової книжки, то дана норма не поширюється на дані правовідносини, оскільки позивач працювала у відповідача по сумісництву і трудова книжка у МО «Елегія» на працівника ОСОБА_2 не зберігалась. Однак, позивачу було відомо про його звільнення ще в 2007 році.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачу було відомо про винесення оспорюваного наказу, до суду з вимогами про його скасування не звертався у встановлений КЗпП України місячний строк (ст.233), щодо поновлення такого строку з обґрунтуванням причин поновлення не звертався до суду, а в запереченні третьої особи звернуто увагу на пропуск позивачем без поважних причин процесуального строку звернення до суду.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ст. 102-1 КЗпП України працiвники, якi працюють за сумiсництвом, одержують заробiтну плату за фактично виконану роботу.

Як вбачається з матеріалів справи, діяльність МО «Елегія» фактично було припинено з початку 2008 року, оскільки рішенням засновника - Івано-Франківської ОДА від 20.02.2007 року розпочато процедуру ліквідації, а у лютому 2008 року постановою Господарського суду Івано-Франківської області (в послідуючому скасованою та все одно провадження у справі про банкрутство припинене апеляційною інстанцією як і першою) мистецьке об'єднання «Елегія» було визнано банкрутом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разi невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звiльненому працiвниковi сум у строки, зазначенi в статтi 116 цього Кодексу, при вiдсутностi спору про їх розмiр пiдприємство, установа, органiзацiя повиннi виплатити працiвниковi його середнiй заробiток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, з часу заснування МО і по 2006 рік фінансова підтримка його діяльності проводилася виключно за рахунок коштів обласного бюджету, однак з 2007 року така була припинена. Самостійно концертної діяльності колектив не проводив, фінансування з інших джерел не отримував. Зазначена обставина підтверджується також рядом наявних у справі документів.

Відмовляючи в частині вимог позивача про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримання розрахунку, суд першої інстанції вірно констатував, що підставою відповідальності за затримку розрахунку при звільненні є вина роботодавця, а такої судом не встановлено. МО "Елегія" ніяким чином не могла уникнути проблем з виплатою заробітної плати, оскільки обласна рада повністю припинила фінансування об'єднання та вирішила його ліквідувати, то правових підстав здійснювати нарахування та стягувати середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку суд не вбачає.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_2 працювала у відповідача на посаді артиста симфонічного оркестру з 01.04.2005 року по 31.12.2007 року. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 лютого 2009 року стягнуто з відповідача на її користь 2200грн. заборгованості по заробітній платі та 454,38грн. компенсації за час затримки її виплати. Дане рішення має преюдиційне значення. Позивач не вчиняла жодних дій для виконання зазначеного рішення. Виконавче провадження стосовно стягнення з МО «Елегія» на користь ОСОБА_2 на виконанні у органі ДВС не перебувало.

Колегія суддів звертає увагу на те, що матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні та допустимі докази, які підтверджують підстави для нарахування індексації заробітку у випадку позивача. Таких доказів не здобуто і в ході розгляду апеляційною інстанцією.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Оскільки позивач не довів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, то колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні моральної шкоди обгрунтованим.

При розгляді даної справи колегія суддів враховує також позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлену в ухвалі від 21 жовтня 2015 року по аналогічній справі №6-28103св15 за позовом до мистецького об'єднання «Елегія».

Підсумовуючи вище описане, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції повно досліджено обставини справи, зібраним доказам дана належна правова оцінка, висновок про відсутність підстав для задоволення позову є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового або зміни рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 31 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: Я.Д. Горблянський

В.Д. Фединяк