Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргоюОСОБА_7 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 9 листопада 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 23 травня 2008 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, що було еквівалентно 194 000 грн, зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 23 травня 2023 року.

У забезпечення виконання ОСОБА_5 умов цього договору 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 і ОСОБА_7 були укладені договори поруки № № 0/п1, 0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_5 своїх договірних зобов'язань утворилася заборгованість, розмір якої станом на 16 липня 2015 року становив 25 358,25 доларів США і складався з: 22 270,57 доларів США - заборгованості за кредитом та 3 087,68 доларів США - заборгованості з відсотків, а також пені у загальному розмірі 14 912 грн 24 коп., з якої: 2 716 грн 08 коп. - пеня за кредитом та 12 196 грн 16 коп. - пеня за відсотками. Указану заборгованість позивач просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 9 листопада 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за тілом кредиту та відсотками у розмірі 25 358,25 доларів США та 14 912 грн 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення у справі, яким позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 25 358,25 доларів США заборгованості за кредитом і відсотками та 14 912 грн 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 25 358,25 доларів США заборгованості за кредитом і відсотками та 14 912 грн 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судом було встановлено, що 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 40 000 доларів США, що було еквівалентно 194 000 грн, зі сплатою 14 % річних та терміном повернення до 23 травня 2023 року.

Відповідно до умов цього договору та графіка погашення кредиту передбачено щомісячні платежі зі сплати кредитних коштів (а. с. 14-18).

У забезпечення виконання ОСОБА_5 умов цього договору 23 травня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_6, а також між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 були укладені договори поруки № № 0/п1, 0/п2, відповідно до умов яких поручителі зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору від 23 травня 2008 року № 0. Відповідно до п. 1.4 вказаних договорів поруки відповідальність поручителів і боржника є солідарною.

Виходячи із того, що ОСОБА_5 не виконав належним чином умови кредитного договору, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, а також враховуючи те, що поручителі уклали окремі договори поруки на виконання одного й того самого зобов'язання, апеляційний суд дійшов висновку про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 25 358,25 доларів США заборгованості за кредитом і відсотками та 14 912 грн 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, а також солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 25 358,25 доларів США заборгованості за кредитом і відсотками та 14 912 грн 24 коп. пені за несвоєчасне погашення заборгованості.

Однак такий висновок апеляційного суду є передчасним.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності, частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Результат аналізу зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Вирішуючи спір, апеляційний суд, встановивши, що умовами договору та графіком погашення кредиту передбачено щомісячні платежі зі сплати кредитних коштів, не врахував вищезазначеної правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та у постанові від 23 грудня 2015 року у справі № 6-436цс15, не дослідивши належним чином заперечень відповідачів щодо припинення поруки відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, ухвалив рішення про задоволення позову ПАТ «УкрСиббанк» на основі неповно з'ясованих обставин у справі.

Таким чином, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то рішення цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Попович Головуючий Судді: