Справа № 285/1807/16-ц
провадження № 2/0285/1111/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.08.2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Помогаєва А.В.,

при секретарі Медяній І.В.,

за участі представника відповідача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 11 676,68 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач зазначає, що 09.03.2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач не сплатила своєчасно Банку кошти на погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, що відображено у Розрахунку заборгованості за договором. Таким чином, ОСОБА_2 зобов'язання за вказаним договором не виконала. Станом на 31.03.2016 року існує заборгованість по кредитному договору в розмірі 11 676,68 грн., яка складається з наступного:

1) 4795,44 грн. - заборгованість за кредитом;

2) 4890,79 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

3) 958,23 грн. - заборгованість за комісією та пенею;

4) 500, 00 грн. - штраф (фіксована частина);

5) 532,22 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідач на даний час ухиляється від виконання зобов'язань за кредитним договором, заборгованість не погашає.

В судове засідання представник позивача не з'явився, однак подав письмову заяву про розгляд справи без його участі та просив позов задовольнити.

Представник відповідача - опікун ОСОБА_1 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала. Пояснила, що її дочка ОСОБА_2 відповідно до рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.05.2015 року визнана недієздатною, над нею встановлено опіку. Понад 20 років ОСОБА_2 хворіє на психічне захворювання та не усвідомлює значення своїх дій. Представник, неодноразово зверталась до відділення ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою припинити договірні відносини з ОСОБА_2 та не видавати їй кредитів, але банк продовжував видавати кошти людині, яка має очевидні ознаки психічного розладу. З метою погашення кредитних зобов'язань дочки (відповідача) представник у 2008-2010 роках повністю сплатила заборгованість перед банком, але надати квитанції на підтвердження такого факту вона не має можливості, у зв'язку з втратою розрахункових документів за давністю зберігання. ОСОБА_2 особисто будь-яких платежів на сплату заборгованості не здійснювала, оскільки не мала власних коштів та за станом здоров'я не усвідомлювала своїх зобов'язань. Усі платежі з погашення кредиту здійснювала ОСОБА_1 власними коштами. Просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи та подані докази, з'ясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 09.03.2008 року відповідач отримала кредит, умови повернення якого визначаються договором, який має форму заяви та публічної оферти, викладеної в «Умовах і правилах надання банківських послуг», затверджених адміністрацією позивача (а.с. 8-14)

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.05.2016 року, яке набрало законної сили 19.05.2015 року ОСОБА_2 визнано недієздатною та встановлено опіку (а.с. 33).

Статтею 1054 Цивільного кодексу України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, позивач свої зобов'язання за Кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит, а відповідач, в свою чергу, не виконує умов Кредитного договору.

Разом з тим, відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин, початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у боржника зобов'язання, а у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У даній справі судом встановлено, що 09.03.2008 року позивач уклав з відповідачем кредитний договір, за яким відповідач отримала кредит у розмірі 21 600 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до п. 5.4 розділу ІІ «Умов і правил надання банківських послуг», що надано позивачем, строк погашення кредиту в повному обсязі визначено як останній день місяця, зазначеного на платіжній карті. Крім того передбачено обов'язок позичальника вносити щомісячні платежі (а.с. 14).

Надана позивачем копія заяви позичальника про видачу кредиту містить нерозбірливе позначення терміну дії картки, внесене від руки, з якого неможливо встановити зазначений термін (а.с. 8, зворотній бік).

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду України, зокрема у Постанові №6-116цс13 від 06.11.2013 року. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України таке рішення Верховного Суду України є обов'язковим для судів України.

З наданого позивачем розрахунку вбачається часткове погашення заборгованості за позикою окремими платежами. Разом з тим, представник відповідача заперечувала факт внесення коштів відповідачем та посилалась на те, що заборгованість повністю погашена у 2010 році іншою особою - ОСОБА_1, а не відповідачем. Після 2010 року будь-які платежі не сплачувались.

Суду не надано належних доказів вчинення відповідачем дій, які б свідчили про визнання боргу, та мали наслідком переривання перебігу позовної давності (ч. 1 ст. 264 ЦК України).

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 06.05.2015 року про визнання ОСОБА_2 недієздатною містить посилання на висновок судово-психіатричної експертизи №145-2015 від 07.04.2015 року, згідно якого ОСОБА_2 з 1993 року і на даний час страждає на хронічне психічне захворювання у формі параноїчної шизофренії з безперервним типом перебігу, галюцинаційно-маячним синдромом та вираженим змішаним типом дефекту (апато-дисоціативним). Визнана психіатричною МСЕК через дане захворювання інвалідом 3-ї групи безстроково. Ступінь наявних у ОСОБА_2 психічних розладів у сфері мислення, емоцій, волі, критики за шизофренічним типом, стійкість галюцінаційно-параноїчних переживань настільки виражена, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судом встановлено, що відповідач на момент укладання договору 09.03.2008 року мала повну дієздатність і договір не визнаний у встановленому порядку недійсним. Отже, існує обов'язок ОСОБА_2 виконувати умови укладеного договору.

Разом з тим, пояснення представника відповідача щодо фактичної нездатності позичальника за станом здоров'я та через відсутність власних коштів, здійснити виплату за договором, узгоджуються з обставинами, викладеними у вищезазначеному рішенні суду та не спростовано стороною позивача належними доказами (зокрема, платіжними документами за підписом позичальника).

За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність у справі належних доказів переривання позовної давності.

Як вбачається з позначки на конверті позовна заява ПАТ КБ "Приват Банк" про стягнення заборгованості за кредитним договором відправлена на адресу суду лише 18.06.2016 року.

Станом на момент звернення до суду з позовом трирічний строк позовної давності для судового захисту прав позивача на отримання коштів за такими зобов'язаннями сплинув. Позивач у позовній заяві не просить поновити пропущений строк позовної давності, а також не зазначає причин його пропуску

Крім того, сплинув встановлений ч. 2 ст. 258 ЦК України строк позовної давності щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу та пені).

На підставі вищевикладеного, суд, враховуючи заяву представника відповідача, застосовує загальну позовну давність у три роки (ст. 257 ЦК України) до позовних вимог про стягнення заборгованості з щомісячних платежів за кредитним договором (тіло кредиту та відсотки). Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки).

Керуючись статтями 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.В. Помогаєв