Справа № 381/3404/15-ц Головуючий у І інстанції Ковалевська Л.М.
Провадження № 22-ц/780/3913/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 46 08.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

08 серпня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Верланова С.М., Касьяненко Л.І.

при секретарі Воробей В.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Фастівської міської ради Київської області, треті особи: Держземагенство у Фастівському районі Київської області, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання права на приватизацію земельної ділянки без погодження із суміжними землевласниками ( землекористувачами ), зобов'язання затвердити землевпорядну документацію,-

встановила :

У серпні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулись до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Фастівського міськрайсуду Київської області від 31 травня 2011 року за позивачами визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9

Будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 0,11 га і між співвласниками будинку склався порядок користування землею.

Інші співвласники будинку - ОСОБА_6, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 скористались своїм правом на приватизацію землі, що перебувала у їх користуванні та отримали державні акти на право власності на земельні ділянки.

18 квітня 2014 року рішенням Фастівської міської ради № 4/19-LІІ-VІ позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0167 га та ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0017 га за адресою: АДРЕСА_1, а також надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок у власність.

03 липня 2014 року до даного рішення Фастівської міської ради було внесено зміни - надано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства на земельній ділянці площею 0,0170 га по АДРЕСА_1 та дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення землі у власність.

З метою виготовлення технічної документації із землеустрою та складання проекту позивачі звернулися з письмовою заявою до землевпорядної організації. Відповідно до інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками проект землеустрою повинен містити в собі акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який підписується нами, представником землевпорядної організації та власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Посилаючись на те, що на прохання позивачів підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, суміжні землевласники ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відмовились поставити підписи, що позбавляє їх можливості належним чином оформити землевпорядну документацію, позивачі просили суд визнати за ними право на приватизацію спірних земельних ділянок без погодження меж із суміжними землевласниками; зобов'язати Фастівську міську раду розглянути питання про затвердження землевпорядної документації.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право на приватизацію земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0167 га та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0170 га за адресою: АДРЕСА_1, без погодження меж суміжними землевласниками.

Зобов'язано Фастівську міську раду розглянути питання про затвердження землевпорядної документації, а саме: проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0170 га та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0167 га за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 23 листопада 2015 року скасовано рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року.

Ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_4 частково. Рішення апеляційного суду від 23 листопада 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просили скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а положеннями ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 31 травня 2011 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 визнано право власності на 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті батька ОСОБА_9

Право власності на дану частину будинку за позивачами 07 червня 2012 року зареєстровано в КП КОР «Фастівське МБТІ».

Будинок АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 0,11 га і між співвласниками будинку склався порядок користування землею.

Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться в тому числі у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Стаття 118 ЗК України передбачає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.

Згідно рішення Фастівської міської ради № 4/19-LІІ-VІ від 18 квітня 2014 року позивачам надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0,0167 га та ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 0,0017 га за адресою: АДРЕСА_1 та дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення зазначених земельних ділянок у власність.

03 липня 2014 року рішенням Фастівської міської ради № 21/24-LІV-VІ внесено зміни до рішення № 4/19-LІІ-VІ від 18 квітня 2014 року, а саме п. 30 додатку викладено в наступній редакції: «Дати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 0,0170 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення).

Судом установлено, що з метою виготовлення технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд за адресою: АДРЕСА_1 та з метою виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства за тією ж адресою, позивачі звернулися з письмовою заявою до землевпорядної організації фізичної особи-підприємця ОСОБА_11

Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18 травня 2010 року № 376, проект землеустрою повинен містити в собі акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, який підписується заявниками, представником землевпорядної організації та власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок.

Згідно виготовленої ФОП ОСОБА_11 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: АДРЕСА_1, власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок зазначені ОСОБА_12, ОСОБА_13 (ОСОБА_14) та ОСОБА_6.

При цьому, ОСОБА_6 відмовився посвідчувати акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 14 серпня 2014 року.

Судом також встановлено, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась до Фастівської міської ради щодо розв'язання земельного спору.

Листом № М.35.296.4 від 13 березня 2015 року Фастівська міська рада повідомила позивача про те, що було здійснено комісійне обстеження та надано позивачам копію акту. Згідно з актом комісійного обстеження позивачам роз'яснено право звернутися до сусідів для підписання акту, а в разі відмови звернутися до суду з питанням визначення та відновлення спільних меж землекористування.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що через відмову суміжних землевласників від підписів в актах прийому-передачі межових знаків на зберігання землевпорядна організація не має можливості закінчити роботи та передати землевпорядну документацію на затвердження до Фастівської міської ради.

У зв'язку із тим, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась до Фастівської міської ради з метою розв'язання земельного спору, однак указаним органом місцевого самоврядування спір між землевласниками суміжних земельних ділянок вирішено не було, суд першої інстанції вважав за можливе задовольнити позов.

Колегія погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 11 ст. 118 ЗК України у разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Тобто, вимоги указаної норми права пов'язують необхідність вирішити земельний спір в судовому порядку із наявністю відмови, зокрема, органу місцевого самоврядуванні передати земельну ділянку у власність.

Звертаючись до суду із позовом до органу місцевого самоврядування, позивачі, посилаючись на відмову суміжних землевласників підписати акт прийому-передачі межових знаків на зберігання, просили суд визнати за ними право на приватизацію спірних земельних ділянок без погодження меж із суміжними землевласниками та зобов'язати Фастівську міську раду розглянути питання про затвердження землевпорядної документації.

Згідно листів Фастівської міської ради Київської області від 25 листопада 2014 роту та від 13 березня 2015 року спірне питання було розглянуто органом місцевого самоврядування, однак ним не вирішено і рекомендовано ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернутись до сусідів для підписання акту погодження меж земельної ділянки, а в разі відмови суміжних землекористувачів від підписання акту погодження меж і для вирішення питання користування земельною ділянкою рекомендовано звернутись із відповідною заявою до суду.

За правилами ст. 118 Земельного кодексу України України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, надає заяву до відповідної місцевої ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок, приймаються в місячний строк на підставі технічних матеріалів та документації, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Відповідно до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації в зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 04 травня 1999 року (зі змінами), технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку не містить вимог обов'язкового погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками землі і землекористувачами.

Стаття 198 Земельного кодексу України вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами та не містить обов'язкових вимог щодо погодження меж з суміжними землекористувачами, а таке погодження при кадастровій зйомці як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянко, здійснюється з метою вірного визначення меж земельної ділянки, а не виявлення обмежень у можливості її використання, в тому числі з боку суміжних землекористувачів.

В зв'язку з цим, слід вважати, що підписання акту погодження меж, самостійного значення не має, оскільки не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, в процесі приватизації.

Також позовні вимоги позивачів обґрунтовано положеннями ст. 152 ЗК України, згідно з якими власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання прав, застосування інших, передбачених законом способів.

Відповідно до ч. 3 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також щодо розмежування меж районів у містах.

Як зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" від 16.04.2004 р. №7 (із змінами і доповненнями), згідно зі ст. 158 Земельного кодексу України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Позивачі звернулись до суду за відновленням прав, які останні вважають порушеними, шляхом визнання за ними права на приватизацію спірних земельних ділянок без погодження меж із суміжними землевласниками та зобов'язання відповідного органу місцевого самоврядування розглянути питання про затвердження землевпорядної документації.

З урахуванням викладеного, колегія вважає, що висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Посилання апелянтів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про порушення оспорюваним рішенням суду першої інстанції їх прав, як суміжних землекористувачів, є голослівними та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Так, апелянтами не надано, в розумінні положень ст..ст.57-60 ЦПК України, належних та допустимих доказів правомірності використання ними земельних ділянок, що межують з ділянками, які мають намір отримати у власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Твердження апелянтів про тривалість використання ними землі та про виниклий порядок користування, у даному випадку, не заслуговують на увагу.

При цьому, з матеріалів справи та пояснень апелянтів у ході розгляду справи в апеляційній інстанції встановлено, що між сторонами щодо користування зазначеними земельними ділянками тривалий час існує спір.

Крім того, з матеріалів справи видно, що рішенням Фастівської міської ради від 18.11.2013 року № 26/32-XLVI-VI ОСОБА_3 будо надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки орієнтовною площею 0,0100 га за адресою: АДРЕСА_1. Але дані про те, що остання виготовила відповідну технічну документацію матеріали справи не містять, доказів, що право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку зареєстровано у відповідності до вимог чинного законодавства остання не надала, що не дає можливості вважати про існування правових підстав щодо правомірності користування нею земельної ділянки. У зв»язку з цим, доводи ОСОБА_3 про те, що відповідачам передано частину земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні, на знайшли свого підтвердження.

Як вже наголошувалося, 03 липня 2014 року рішенням Фастівської міської ради № 21/24-LІV-VІ внесено зміни до рішення № 4/19-LІІ-VІ від 18 квітня 2014 року, а саме п. 30 додатку викладено в наступній редакції: «Дати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 дозвіл на розробку проекту землеустрою для ведення особистого селянського господарства площею 0,0170 га в АДРЕСА_1 за рахунок земель комунальної власності (категорія земель - землі сільськогосподарського призначення).

Вказане рішення ради є чинним і на час вирішення справи у встановленому порядку не скасовано, що свідчить також про безпідставність доводів апелянтів.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Рішення суду відповідає вимогам закону. Підстав для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду при апеляційному розгляді справи не встановлено..

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді