РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 р. Кобеляцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Мороз Т.М.,

з участю:

позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів адвоката ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6,

секретаря - Любовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кобеляки цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулися позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним. В позові вказали, що у власності ОСОБА_7 перебувала 3/10 частини квартири загальною площею 77,0 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Кобеляки, вул. Київська, 2 в кв.33. Вироком Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_7 засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.1 ст.115, ч.2 ст.15 та п.1 ч.2 ст.115, ч.3 ст.15 та п.13 ч.2 ст.115 КК України і призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_2 6920 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 150000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином; потерпілої ОСОБА_1 3000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заданої злочином.

Під час досудового слідства по даній кримінальній справі слідчим з метою забезпечених заявлених до відповідача цивільних позовів, відшкодування моральних та матеріальних збитків, спричинених потерпілим внаслідок скоєння відповідачем злочинів, було винесено постанову про накладення арешту на 3/10 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить відповідачу ОСОБА_7, а також на все інше майно, де б воно не знаходилося.

11.10.2014 року відповідач ОСОБА_7 продав належну йому частину квартири співвідповідачу ОСОБА_5, яка є його рідною сестрою. Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу за номером 3407.

Вважають, що вищевказаний договір купівлі-продажу суперечить нормам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, грубо порушує їхні, як стягувачів у виконавчому провадженні та потерпілих внаслідок скоєного ОСОБА_7 злочину, права на отримання відшкодування спричиненої їм матеріальної та моральної шкоди. Даний договір вчинений під впливом обману та особою, яка в силу положень закону не мала права здійснювати відчуження предмету купівлі-продажу, оскільки предмет договору перебував під забороною щодо його відчуження.

Після уточнень та доповнень до позовної заяви прохають визнати недійсним договір купівлі-продажу 3/10 частини квартири № 33 будинку №2в м. Кобеляки, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представник позивачів - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, прохали позов задовольнити, позивачі надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, та представник відповідача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 позов не визнали. Відповідачі пояснили, що на час укладання договору купівлі-продажу арешту на частину квартири накладено не було. Нотаріусом під час посвідчення даного договору було перевірено наявність заборон на предмет договору.

Відповідач ОСОБА_7С надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У раніше поданій заяві позов не визнав.

Третя особа приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_8 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. При вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вироком Кобеляцького районного суду Полтавської області від 08.12.2013 року, скасованого вироком Апеляційного суду Полтавської області від 17.12.2013 року в частині кваліфікації його дій щодо потерпілої ОСОБА_2 та призначення покарання, засуджений до 14 років позбавлення волі. В іншій частині вирок залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_2 6920 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 150000 грн у відшкодування моральної шкоди, завданої злочином; потерпілої ОСОБА_1 3000 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 50 000 грн у відшкодування моральної шкоди, заданої злочином (а.с.5-17).

З листа головного управління юстиції у Полтавській області від 3.03.2015 № К-176/1/01/5056 вбачається, що в ході примусового виконання зведеного виконавчого провадження державним виконавцем виявлено, що станом на 01.10.2014 р. відомості про зареєстровані за боржником речові права на нерухоме майно відсутні (а.с.20-23).

З протоколу про пред»явлення обвинуваченому матеріалів справи від 13.07.2012 р. вбачається, що ОСОБА_7 із матеріалами кримінальної справи ознайомився в повному обсязі, заяв, зауважень та клопотань не має ( а.с.85).

Постановою слідчого СВ СУ УМВС України в Полтавській області від 13.07.2012 року накладено арешт на 3/10 частини квартири №33 будинку №2в, розташованої по вул. Київська м. Кобеляки, що належить ОСОБА_7, а також на все інше майно, де б воно не знаходилось (а.с.83).

Позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 постановами слідчого СВ СУ УМВС України в Полтавській області від 10.07.2012 року визнані цивільними позивачами (а.с.86-89).

З листа Кобеляцького бюро технічної інвентаризації 01-01-005 17.01.2016 р. вбачається, що станом на 31.12.2012 р. за адресою АДРЕСА_2 будь-яка інформації про арешт майна не надходила. Постанова слідчого СВ СУ УМВС в Полтавській області від 13.07.2012 р. про накладення арешту теж не надходила (а.с.157).

ОСОБА_7 є власником 3/10 частки квартири АДРЕСА_3 (а.с.171, 174, 175, 176-180, 183).

8 жовтня 2014 року ОСОБА_7 видана довіреність на ім»я ОСОБА_4, посвідчена приватним нотаріусом ОСОБА_8, зареєстровано в реєстрі за №3370, згідно якої ОСОБА_7С уповноважив ОСОБА_4 бути його представником при вирішенні питань щодо продажу належної йому 3/10 частини квартири №33 будинку 2в в м. Кобеляки Полтавської області ОСОБА_5 (а.с.193-194).

З витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна станом на 11.10.2014 р. вбачається відсутність відомостей за заданими параметрами (а.с.182).

11 жовтня 2014 року між ОСОБА_4, яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_7, з однієї сторони та ОСОБА_5, з другої сторони укладено договір купівлі-продажу, згідно якого продавець ОСОБА_7 передає, а покупець ОСОБА_5 приймає у власність 3/10 частини квартири, що знаходиться за адресою м. Кобеляки, вул. Київська, 2 в кв.33, загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 48,8 кв.м. Договір посвідчений ОСОБА_8, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстровано в реєстрі за №3407 (а.с.168-169).

З витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 11.10.2014 р. вбачається, що ОСОБА_5 є власником 3/10 частини квартири АДРЕСА_4 (а.с.196).

За положеннями ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно з вимогами вимог ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч.2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадку і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.125, 125, 113 КПК України в редакції 1960 року, слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобов»язаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. Забезпечення цивільного позову проводиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого, де б воно не знаходилось. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Постанови слідчого, винесені відповідно до закону в кримінальній справі, яка перебуває в його провадженні, є обов»язковими для виконання всіма підприємствами, установами, організаціями і громадянами.

Отже, правомочності власника ОСОБА_7 по розпорядженню його майном були у законний спосіб обмежені слідчим з метою реального виконання судового рішення шляхом винесення постанови від 13 липня 2012 року про накладення арешту на майно.

За таких обставин, вчинений ОСОБА_7 11.10.2014 року правочин по продажу рідній сестрі ОСОБА_5 частини квартири суперечить вимогам вказаних норм, оскільки дії ОСОБА_7 по розпорядженню своїм майном суперечили вимогам ст.125,126 КПК України і були порушенням заборони слідчого розпоряджатися належним йому майном.

Факт продажу ОСОБА_7 майна в період, коли діяла заборона слідчого на розпорядження ним, встановлена з метою реального виконання судового рішення, ухваленого на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнеення грошових коштів з ОСОБА_7, порушує права ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на задоволення їх вимог за рахунок відчуженого ОСОБА_7 майна, тому позивачі є заінтересованими особами, які мають право заперечувати дійсність даного правочину в силу вимог ч.3 ст. 215 ЦК України.

Суд відхиляє заперечення з боку представника відповідача щодо того, що ОСОБА_7 не знав про арешт майна і міг вчиняти будь-які дії зі своєю власністю, оскільки постанова слідчого є обов»язковою для всіх і у тому числі для осіб інтересів, якої вона стосується. Крім того, ОСОБА_7 ознайомлений із матеріалами кримінальної справи, в матеріалах якої міститься дана постанова.

Твердження відповідачів на те, що станом на 11.10 2014 року Державний реєстр речових прав на нерухоме майно не містив інформації про арешт майна ОСОБА_7, тобто були відсутні перешкоди для розпорядження ним суд вважає необгрунтованими.

При цьому суд бере уваги, що відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відстутність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даних про арешт майна ОСОБА_7 не свідчить про відсутність обов»язку у продавця ОСОБА_7 виконувати законні вимоги слідчого щодо заборони розпоряджатись своїм майном і не змінює правову природу спору.

Отже, обов'язок діяти добросовісно та утриматися від відчуження належного йому майна покладено на ОСОБА_7 з моменту винесення слідчим постанови 13 липня 2012 року, тому вищезазначений договір купівлі-продажу, укладений під час арешту майна, що призвело до порушення права позивачів, суперечать вимогам закону та підлягає визнанню недійсними.

Дана позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України зробленою в ухвалі від 10 березня 2011 року (справа №6-2773св08).

За таких обставин позовні вимоги про визнання недійсним укладеного 11.10.2014 року між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_7 та ОСОБА_5С, договору купівлі-продажу 3/10 частини квартири АДРЕСА_5, є законними та обгрунтованими, а тому підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11.10.2014 року 3/10 (три десятих) частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6, загальною площею 77,0 кв.м., житловою площею 48,4 кв.м., укладений між ОСОБА_4, яка діяла від імені ОСОБА_7, та ОСОБА_5 та посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3407.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області через суд першої інстанції протягом десяти днів з часу його оголошення.

Суддя: