Справа № 309/2947/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

03 березня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_1,

суддів: Собослоя Г.Г., Павліченка С.В.,

при секретарі: Сочка І. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства на рішення Хустського районного суду від 09 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року позивач ОСОБА_4 виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача суми заборгованості за несплату послуг з водопостачання та водовідведення.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_4 ВУВКГ відповідно до укладеного між сторонами типового договору від 17.04.2005 року надає послуги з водопостачання та водовідведення за місцем проживання відповідача.

Відповідачем по справі не проводилась оплата за надані послуги з водопостачання та водовідведення, і станом на 05 травня 2014 року виникла забогованість в сумі 2099,25 гривень.

Позивач, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27 червня 2008 року N 190 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 7 жовтня 2008 р. за N 936/15627, просив у суді першої інстанції стягнути з відповідача на їх користь 2099, 25 гривень заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення та судові витрати.

Рішенням Хустського районного суду від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому, просив дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що зобов'язання за договором від 12 квітня 2005 року не виконувалося позивачем до лютого 2011 року з причин відсутності центральної мережі водопостачання та водовідведення, оскільки нова мережа була збудована і прокладена до будинку та квартири відповідача лише на початку 2011 року, а тому позивачем послуги з водопостачання та водовідведення до лютого 2011 року відповідачу не надавались і йому не виставлялися рахунки за надання послуг з водовідведення. Також , комісією працівників позивача в лютому 2011 року у відповідача було виявлено джерело водопостачання , що є підставою для оплати послуг. Факт надання послуг по водопостачанню та водовідведенню в квартирі відповідача стверджується актом обстеження від 02 березня 2015 року та 20 березня 2015 року, коли було проведено повторне обстеження каналізаційної мережі в присутності депутата ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_5. У цьому акті стверджується факт приєднання квартири відповідача до каналізаційної мережі. Від відповідача не надходило письмової заяви про припинення договору.

Представник позивача в суді апеляційної інстанції вимоги апеляційної скарги підтримав у повному обсязі.

Відповідач в суді апеляційної інстанції вважає рішення суду першої інстнації законним та обгрунтованим, а апеляційну скрагу безпідставною.

Судова колегія заслухавши доповідача, представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову з підстав ст. 59,60 ЦПК України суд першої інстанції виходив із того, що позивачем належними допустимими доказами не доведено факту наявності існування мережі водовідведення до будинку відповідача та підключення квартири відповідача до центральної мережі водовідведення та надання йому послуг по водовідведенню. Зокрема, зібраними доказами стверджується факт наявності у відповідача автономного водовідведення ( влаштована бетонна вигрібна яма) .

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстації встановлені наступні обставини.

12 квітня 2005 року між ОСОБА_2 виробничим управлінням водоровідно-каналізаційного господарства та ОСОБА_3 укладений договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення строком на один рік ( а. с.4).

Із акту позивача від 20 грудня 2010 року встановлено, що у відповідача є власне водовідведення та власне водопостачання. Лічильника на власну воду немає. На даний час міська вода відсутня .

Із акту обстеження міського водопостачання та водовідведення від 02 березня 2015 року, складеного працівниками позивача, вбачається, що водовідведення у зазначеній квартирі виведене в каналізаційний колодязь, побудований власниками даного житлового будинку.

Із акту обстеження міського водопостання та водовідведення від 20 березня 2015 року, складеного працівниками позивача, вбачається, що у відповідача, який проживає у квартирі № 8 у будинку №2 у м. Хуст, є власне водовідведення , яке виведено в каналізаційний колодязь ( а. с. 32).

Згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості ОСОБА_3 за надані послуги з водопостачання та водовідведення від 04 липня 2014 року вбачається, що у період з лютого 2011 року по травень 2014 року заборгованість складає 2099.25 гривень ( а. с.3).

Представник позивача в суді першої інстації визнав факт того, що водопостачання до своєї квартири відповідач здійснює автономно із влаштованої ним скважини для водозабору, однак, водовідведення з кваритири здійснюється у загальну систему водовідведення, яка обслуговується ОСОБА_2 ВУВКГ.

Відповідач у суді першої та апеляційної інстанції стверджував, що договір укладений у 2005 році на водопостачання та водовідведення строком на один рік , не виконувався з вини позивача, а тому, він побудував автономне водопостачання та водовідведення, а нових договорів він не складував.

Також відповідач стверджує , що він за власні кошти влаштував водопостачання до своєї квартири. Водовідведення з своєї квартири здійснює у вигрібну яму біля їхнього будинку, яку вони спільно з іншими співвласниками будинку самостійно, на замовлення викачують по черзі. Централізованого водовідведення від їхнього будинку не існує.

Зокрема, із тексту апеляційної скарги вбачається, що позивачем зобов'язання за даним договором не виконувалось, оскільки в район "Чеське містечко" до лютого 2011 року нову гілку водогону не було прокладено, а тому до цієї дати рахунки з надання послуг за водопостачання та водовідведення ним не виставлялись.

Стаття 19 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно ч. 3 ст. 31 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» органи місцевого самоврядування затверджують ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги в розмірі економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво.

Відповідно до ст. 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» підприємства питного водопостачання мають право, зокрема, розробляти і подавати на затвердження уповноваженим органам тарифи на послуги централізованого водопостачання і водовідведення з їх обґрунтуванням.

Згідно ст. 13 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» до повноважень органів місцевого самоврядування у сфері питної води та питного водопостачання належать, зокрема, визначення рівня та якості послуг з питного водопостачання та водовідведення і встановлення тарифів на ці послуги.

Відповідно до п. 1.10 Правил користування системами комунального водопостачання та водовідведення в містах і селищах України, які затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 65 від 1 липня 1994 року, тарифи на користування водою від комунальних водопроводів та приймання стічних вод до комунальної каналізації визначаються згідно з чинним законодавством України без будь-яких додаткових узгоджень з абонентами розмірів цих тарифів та термінів їх введення.

Стаття 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачає, що споживачі питної води зобовязані своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Відповідно до пункту 5.27. Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України, затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 190 від 27 червня 2008року, в окремих випадках (сезонне водоспоживання, незначні витрати води, недоцільність встановлення засобів обліку, їх відсутність тощо) розрахунок витрат води споживачами, які не мають засобів обліку, за узгодженням з виробником виконується згідно з нормами водоспоживання, затвердженими місцевими органами виконавчої влади, - за кількістю календарних днів, протягом яких проводилося водопостачання цих споживачів.

Згідно з пунктом 3.14. цих Правил у разі відсутності у споживача засобів обліку на каналізаційних випусках кількість стічних вод визначається за кількістю води, що надходить з мереж централізованого водопостачання та з інших джерел.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, оскільки не мають правового значеня і не грунтуються на матерілах справи з наступних мікувань.

Укладений між сторонами договір від 17.04.2005 року за №6809/893 строком на однин рік, термін дії якого закічився 17 квітня 2006 року, який у подальшому сторонами пролонгований у письмовій формі не був, а позивачем не подано доказів укладення між сторонами інших договорів у письмовій формі.

Із змісту апеляційної скарги позивача вбачається, що із вини позивача зобов'язання по наданню послуг з водопостачання та водовідведення відповідачеві за даним договором не виконувалося до лютого 2011 року за відсутності центральної мережі водопостачання та водовідведення до квартири відповідача.

Позивач посилається на те, що дана центральна мережа водопостачання та водовідведення була позивачем побудована та прийнята в експлуатацію у лютому 2011 року, і з цього часу він надає послуги по водовідведенню, а відповідач з лютого 2011 року отримує дані послуги і відмовляється їх оплачувати.

Позивачем у суді першої та апеляційної інстанції визнається факт того, що зобов'язання за зазначеним договором не виконувалося до лютого 2011 року, а з цього часу надаються послуги по водовідведенню, послуги по водопостачанню відповідачеві не надаються .

Позивач посилається , на те, що зазначений договір від 17 квітня 2004 року відповідно до п.19 цього Договору, було автоматично пролонговано строком на один рік, однак доказів про надання пролонгації даного договору у письмовій формі не подано, а відповідачем факт (пролонгації) у письмовій формі або переукладення договору після 17 квітня 2006 року, або укладення нового договору заперечується та підключення його квартири до центральної мережі водовідведення не визнається.

Зібраними по справі доказами стверджуються факти того, що укладений між сторонами договір від 2005 року про надання послуг не виконувався з боку позивача у зазначений позивачем термін з 17 квітня 2005 року по 17 квітня 2006 року , і сторонами у письмовій формі не пролонговувався і не переукладався. Також матеріалами справи стверджено те, що відповідач по справі влаштував власне водопостачання до своєї квартири через встановлену автономну скважину. Водовідведення здійснюється у вигрібну яму біля будинку, з якої співмешканці замовляють викачування стоків за допомогою спеціального транспортного засобу за власні кошти. Дану обставину частково визнав представник позивача, пояснивши, що дійсно водопостачання до квартири не проводить, так як відповідач влаштував автономне водопостачання зі свердловини. Однак, водовідведення з квартири відповідача здійснюється у влаштований біля будинку сточний колодязь, що з'єднаний з мережею водовідведення, яку обслуговує ОСОБА_4 ВУВКГ.

Зокрема , на вимогу суду першої інстації провести обстеження та зафіксувати наявність або відсутність з'єднання даної ями з ценральною мережею водовідведення позивач надав тільки акти без зображення вказаних обставин, та надав технічну документація як доказ про влаштування єдиної центральної мережі водовідведення з будинку по вул. Вакарова в м. Хуст Закарпатської області, а саме буд.№2 квартири №8.Однак, суд першої інстанції визнав дані письмові докази неналежними і не взяв до уваги , оскільки не містять інформації щодо зєднання автономного водовідведення відповідача з центральною мережею водовідведення . Також не взяв до уваги технічну документацію позивача, оскільки така не містить інформації щодо центральної мережі водовідведення по будованої позивачем у 2011 році, та письмового доказу про приєднання та підключення цієї мережі до будинку та квартири відповідача.

Відповідачем заперечується наявність центральної мережі водовідведення до його квартири та підключення до цієї мережі вигрібної ями, ним надані фотографії із фактичним зображенням вигрібної ями, якими доводи позивача не підтверджуються.

Судова колегія погоджується з висновком місцевого суду, що поданими позивачем доказами неможливо встановити існування єдиної мережі водовідведення з будинку та квартири відповідача, підключення до цієї мережі , та отримання послуг по водовідведенню з лютого 2011 року по травень 2014 року від ОСОБА_2 ВУВКГ .

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 209, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 виробничого управління водопровідно-каналізаційного господарства - відхилити.

Рішення Хустського районного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: