АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 653/162/16-ц Головуючий у І інстанції Венглєвська Н.Б.
Номер провадження 22-ц/791/1954/16 Доповідач Семиженко Г.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Лісової Г.Є.,

Полікарпової О.М.,

секретар Мирненко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Генічеського районногосуду Херсонської області від 30 червня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в остаточних вимогах якого посилався на те, що на підставі кредитного договору від 13 серпня 2007 року між Закритим акціонерним товариством Комерційним банком «Приватбанк», найменування якого змінено на Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2, останній отримав кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 21600 гривень під 22,80 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, 03 жовтня 2011 року відповідач звернувся до позивача з вимогою перевипуску картки, після чого підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії перевипущеної картки до 31 січня 2013 року, свої зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з відповідача на користь позивача кредитної заборгованості станом на 31 грудня 2015 року у розмірі 27297,33 гривні, яка складається з 4422,82 гривні заборгованості за кредитом, 16524,47 гривні заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 4573,98 гривні заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу в фіксованій частині та 1276,06 гривні штрафу в процентній складовій.

Рішенням Генічеського районногосуду Херсонської області від 30 червня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог з підстав, що у ньому зазначені, оскільки в межах встановленого кредитного ліміту і з урахуванням його змін та у межах строку дії платіжної картки ОСОБА_2 отримав та не повернув банківській установі кошти в розмірі 4863,91 гривні, судом першої інстанції не було встановлено фактів, які б свідчили про припинення зобов'язань між сторонами за кредитним договором № б/н від 13 серпня 2007 року, а тому правовідносини сторін за вказаним договором є чинними, за умовами договору та положень цивільного законодавства погашення процентів за кредитом повинно здійснюватися щомісячно, з поданням відповідачем заяви про застосування строку позовної давності суд першої інстанції мав прийняти рішення про стягнення процентів за останні три роки та неустойку за останній рік до моменту звернення позивача з даним позовом до суду, суд безпідставно в обґрунтування свого висновку послався на положення п. 7) ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представники сторін свої процесуальні позиції підтримали, представник банку наполягала на задоволенні скарги, додатково пояснила, що з подачею заяви відповідачем у жовтні 2011 року про перевипуск картки він приєднався до нових Умов та правил надання банківський послуг, строк давності якими визначено у 50 років, договір між сторонами є чинним, строк давності порушено не було, представник відповідача вважала скаргу такою, що задоволенню не підлягає.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2007 року позивач подав позивачу заяву про надання кредиту у розмірі 3900 гривень, у якій погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, сторонами у справі не заперечується факту порушення відповідачем свого обов'язку щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів з комісією за користування ними, в результаті утворилася заявлена у позові заборгованість, відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Між сторонами виникли вказані у позові договірні кредитні правовідносини, врегульовані нормами ЦК України, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами «Приватбанку» за надання послуг по користуванню кредитною карткою.

За п. 6.5 Умов відповідач прийняв на себе обов'язок щомісячно погашати заборгованість по кредиту та процентам, сплачувати комісію, п. 8.6 Умов передбачено сплату вказаного у позові штрафу за порушення зобов'язань, п. 9.12 визначено строк дії договору протягом 12 місяців з моменту підписання, проте якщо жодна із сторін не проінформує іншу сторону протягом цього строку про припинення дії договору, він автоматично лонгується на такий же строк.

Ст. 1046 ЦК України передбачає передачу позикодавцем у власність позичальника грошових коштів, а на останнього покладається обов'язок повернути їх.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

За ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За положеннями ст. ст. 256-258, 261, 266-267 ЦК України загальна позовна давність - строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, становить три роки, до вимог про стягнення неустойки такий строк становить один рік, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно зі ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріали справи не містять даних щодо належного оформлення сторонами у справі письмової угоди щодо збільшення строку позовної давності до 50 років, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що до правовідносин сторін слід застосовувати загальний строк позовної давності у три роки.

Як видно з виписки по руху коштів за карткою відповідача ним неодноразово знімалися та поверталися кредитні кошти, з врахуванням обов'язку боржника щомісячного внеску в розмірі 7 % від суми заборгованості, проте не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, як це передбачено наданими до суду апеляційної інстанції Тарифами банку, відповідач повинен був повернути кожну зняту суму кредиту не пізніше, як у 15-й місяць після її зняття з карткового рахунку, якщо ж строк дії картки спливав раніше, вся сума кредиту повинна бути погашена не пізніше закінчення такого строку.

Останній раз відповідач знімав 100 гривень 03 липня 2008 року, цю суму за будь-яких обставин повинен був повернути остаточно не пізніше листопада 2009 року, проте не здійснив цього, з вказаного моменту належить обраховувати строк позовної давності по останній сумі, який закінчився у листопаді 2012 року, позивач звернувся з позовом у січні 2016 року, після спливу строку позовної давності навіть по останньому платежу, перебіг строку позовної давності по раніше використаним відповідачем сумам відповідно наступив та закінчився ще раніше, при цьому колегія суддів заважає на те, що строк давності з правової точки зору не є тотожним строку дії договору між сторонами.

За таких обставин, у зв'язку зі спливом строку позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем, передбачені законом підстави для задоволення позовних вимог про стягнення суми кредиту відсутні.

Ч. 2 ст. 1048 ЦК України передбачено обов'язок позичальника сплачувати проценти щомісяця до дня повернення позики, проте у зв'язку з втратою позивачем права на повернення суми кредиту через пропуск строку позовної давності, ним також втрачено і право на отримання процентів та комісії за користування кредитними коштами, зі спливом позовної давності до основної вимоги позовна давність спливла і до вимоги про стягнення штрафів, відповідні доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.

Разом з тим посилання суду першої інстанції на п. 7) ч. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», за яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, та про застосування строку давності у таких спорах незалежно від наявності заяви сторони у справі, є помилковим, оскільки вказана норма права стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту, зазначене посилання підлягає виключенню.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції у справі змінити з виключенням з його мотивувальної частини вказаного вище посилання, в решті рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Генічеського районногосуду Херсонської області від 30 червня 2016 року змінити, виключити з його мотивувальної частини посилання про заборону кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, та про застосування строку давності у таких спорах незалежно від наявності заяви сторони у справі.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.Є. Лісова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.М. Полікарпова