Провадження № 2/761/361/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі - Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання договору № 2456 банківського рахунку фізичної особи від 22.01.2014 року недійсним, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2014 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі Банк) про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку.

Позивач зазначив, що 22 січня 2014 року між Позивачем і Відповідачем було укладено договір №2456 банківського рахунку фізичної особи, згідно з яким відповідач зобов'язався відкрити позивачу поточний рахунок, здійснювати його розрахунково-касове обслуговування та забезпечувати збереження коштів позивача на його рахунку та належним чином виконувати комплексне. Договір набув чинності в день його укладення - 22 січня 2014 року і є чинним на даний час.

Однак в процесі здійснення розрахунково-касових операцій позивачем виявлено нестачу грошових коштів на його рахунку.

Щодо зняття готівкових грошових коштів з рахунку Позивача без його відома та участі. Позивач не ініціював вищевказані зняття готівки з власного рахунку НОМЕР_2 в гривні та не підписував і не передавав до установи Відповідача платіжних (касових) документів щодо вказаних банківських операцій. Позивач не видавав жодних доручень чи дозволів третім особам на зняття коштів із його рахунку. Відповідач не мав жодних правових підстав на зняття з рахунку Позивача готівкових коштів № НОМЕР_3 (код валюти 980) грошових коштів з період з 23.012014 року по 18.03.2014 року.

Позивач також посилається на прострочення зарахування грошових коштів за квитанцією №78 від 22.01.2014 року, а тому сума боргу відповідача з зарахування грошових коштів за квитанцією №78 від 22.01.2014 року, з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, складає 3 851 175, 60 грн. (3 786 800,00 х 1,017).

Строк прострочення зарахування грошових коштів за квитанцією №78 від 22.01.2014 року складає 301 днів. З урахуванням цього, три відсотки річних від простроченої до сплати суми складає: (3 786 800,00 х 3%) /365 х 301 = 93 684, 39 грн.

Відповідач має сплатити на користь Позивача встановлену п. 3.1. Договору пеню в розмірі 10% від суми не зарахування, що дорівнює 378 680 грн. 00 коп.

Всього сума боргу складає 4. 823 539, 99 грн. боргу за договором банківського рахунку, з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі, трьох процентів річних та пені за невчасне виконання грошового зобов'язання.

З огляду на викладене, позивач просила :

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) 4. 823 539, 99 грн. боргу за договором банківського рахунку, з урахуванням встановленого індексу інфляції у розмірі, трьох процентів річних та пені за невчасне виконання грошового зобов'язання.

У письмових запереченнях (а.с. 67) представник відповідача зазначив, що надана позивачем квитанція № 78 від 22.01.2014 року про здійснення готівкового поповнення рахунку на суму 3.786.800 грн. не відповідає встановленим законам вимогам щодо розрахунково-касових документів, тому внесення позивачем коштів за цією квитанцією не підтверджено.

Що стосується незаконного зняття з його рахунку готівки у вказані позивачем дати, то подані докази, заяви містять всі необхідні реквізити і підтверджують отримання позивачем коштів.

У заяві про збільшення позовних вимог від 10.08.2015 року позивач просила стягнути з відповідача на її користь таку суму грошей:

- 4 286 800 грн. боргу за договором банківського рахунку, з яких 3.786.800 грн. не зарахованих коштів за квитанцією від 21.01.2014 року та 500.000 несанкціонованого списання коштів із рахунку, а також стягнути з відповідача:

- 196.978,07 грн. три проценти річних за прострочення виплати;

- 3.147.213,95 грн інфляційних нарахувань;

- 428.680 грн пені встановленої договором.

А всього стягнути 8.059.672,02 грн.

У лютому 2016 року до суду надійшов зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1, прийнятий протокольною ухвалою суду від 18 лютого 2016 року про визнання договору недійсним по справі №761/34633/14-ц (а.с. 47 том-2).

У зустрічній позовній заяві йдеться про те, що дійсно між сторонами був укладений 23.01.2014 року договір №2456 банківського рахунку фізичної особи.

Однак, як вбачається з виписки по рахунку перша операція за рахунком датована саме 23.01.2014 р. Тому квитанція про внесення коштів від 22.01.2014 р. № 78 не може прийнята до уваги за відсутності документів у Банку про внесення суми вказаної у квитанції. На даний час відкрито кримінальне провадження у Слідчому управлінні ГУ Національної поліції в м. Києві (кримінальне провадження зареєстроване за №0000048), слідчим вилучені банківські документи з операцій, що проводились Банком. Тому відповідач не може надати копії документів, пов'язаних з вкладниками, у тому числі з позивачем.

Представник відповідача стверджує, що з боку працівника банку - ОСОБА_2 мала місце зловмисна домовленість щодо укладення договорів спрямованих на заволодіння коштами банку. Оригінал договорів вилучені слідчим у кримінальному провадженні. У матеріалах справи міститься картка із зразками підписів ОСОБА_1 щодо розпорядження рахунком НОМЕР_2, яка також датована 23 січня 2014 року.

Враховуючи викладене, відповідач просив визнати недійсним договір №2456 банківського рахунку фізичної особи від 22.01.2014 р., укладений між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1

Крім того, позивач підтримав доповнення до заперечень, надані 17.05.2016 року, просив відмовити у основному позові ОСОБА_1 до Банку про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, посилаючись на те, що введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», який визнано неплатоспроможним, тому на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», згідно з яким на цей період Банком не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, просив відмовити у позові про стягнення заборгованості.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, посилаючись на викладені у позовній та інших письмових заявах від позивача обставини та обґрунтування правових підстав на підтвердження позову.

А також представник позивача просив відмовити у зустрічному позові, посилаючись на доводи, викладені письмові заперечення від 04.03.2016 року про безпідставність позову Банку у зв'язку з тим, що зазначені Банком обставини щодо наявності умисної змови у діях позивача не доведено. Договір був укладений відповідно до статутних нормативів Банку та вимог законодавства.

У судовому засіданні представник відповідача підтримав зустрічний позов про визнання недійсним, укладеного між сторонами договору про відкриття банківського рахунку з тих підстав, що слідчими органами перевіряється питання щодо дій працівників банку та вкладників про внесення коштів за відсутності відповідного оформлення банківських документів за фальшивими квитанціями. На даний час відкрито кримінальне провадження щодо шахрайського заволодінняя коштами банку, яке знаходиться на розгляді Слідчого управління ГУ Національної поліції у м. Києві.

Представник відповідача заперечив проти позову ОСОБА_1 до Банку про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, зазначивши, що викладені позивачем вимоги у позовній заяві пов'язані із зарахуванням значної суми коштів на банківський рахунок, що не узгоджується із документами, які свідчать про відсутність карток із зразками підписів та договору банківського рахунку, оскільки немає доказів, тобто оригіналів документів щодо проведення банківських операцій, у тому числі внесення готівкових грошових коштів в сумі 3.786.800 грн. позивачем. А також, підтримав доповнення до заперечень проти основного позову, надані у травні 2016 року, у яких останній просив відмовити у основному позові ОСОБА_1 до Банку про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, посилаючись на введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», який визнано неплатоспроможним, що забороняє Банку здійснювати банківські операції, у тому числі стягнення кредиторської заборгованості, (Банк є кредитором вкладника) за умовами визначеними у Законі.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та зустрічний позов Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» такими, що не підлягає задоволенню.

Як вбачається із матеріалів справи, та не оспорюється сторонами, 22 січня 2014 року між Позивачем і Відповідачем в особі заступника директора Київського регіонального відділення ОСОБА_2, було укладено договір №2456 банківського рахунку фізичної особи. Відповідно до укладеного Договору Відповідач, зокрема зобов'язався відкрити Позивачу поточний рахунок НОМЕР_2 у гривні (код валюти 980) та здійснювати розрахунково-касове обслуговування, забезпечити збереження коштів Позивача на його рахунку.

Позивач стверджує, що Банком оформлено внесення готівкових грошових коштів в сумі 3.786.800 грн. на відкритий Відповідачем рахунок (поповнення рахунку). Як зазначає позивач внесення готівки було здійснено з дотриманням Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01.06.2011 № 174 та оформленням квитанції №78 від 22 січня 2014 року на відповідну суму. Даний документ містить всі необхідні реквізити, встановлені Інструкцією, зокрема підпис працівника банку, який прийняв готівку та відбиток штампа, окрім того позивачем долучено до позовної заяви копію квитанції № 78 від 22 січня 2014 року про внесення готівки у зазначеній сумі на поточний рахунок. У копії квитанції (а.с. 11) вказані посади осіб, що підписали квитанцію, а саме бухгалтер та касир (підписи нерозбірливі, відсутні повні назви прізвищ обох підписантів).

Через тривалий час позивач звернувшись до Банку з питання про зняття грошових коштів з рахунку НОМЕР_2, Позивачем було виявлено значну нестачу грошових коштів. Фактично всі перераховані Позивачем кошти були списані з рахунку без її участі та законних підстав. (а.с. 9). Позивач просила повернути депозит у розмірі покладеної нею суми 3.786.800 грн. (три мільйони сімсот вісімдесят шість тисяч вісімсот гривень 00 коп.) з врахуванням індексу інфляції, 3% річних та пені. В додатковій заяві позивач вказала про інформацію працівника банку щодо порушення кримінального провадження по факту зникнення грошових коштів з рахунків клієнтів.

Оспорюючи викладені позивачем обставини, представник відповідача посилається на те, що квитанція №78 від 22 січня 2014 року, копія якої надана позивачкою, підписана головним економістом відділу супроводження та контролю операцій ОСОБА_3 як бухгалтером. На місці відведеному для підпису касира, проставлено підпис, який не відповідає жодному зразку підписів касирів відділення, замість штампу касира на квитанції проставлено штамп №7, який належить ОСОБА_3 За своїми посадовими обов'язками ОСОБА_3 немає права здійснювати касові операції та скріплювати штампом підписи на касових документах (посадової інструкції додається квитанції.

На квитанції №78 у реквізиті «Підписи банку: касир» стоїть підпис, який не відповідає жодному із зразків підписів та не належить жодному з касирів Київського регіонального відділення, які працювали 22.01.2014 року.

Вказане твердження ґрунтується на експертному висновку №2-10/09 почеркознавчого дослідження від 10.09.2015 р., підготовленим «Українським центром судових експертиз». В даному висновку встановлено, що підпис на квитанції не належить касирам Київського регіонального відділення.

Обставини незаконного використання штампу банку є одним із питань досудового розслідування у Слідчому управлінні ГУ МВС України у м. Києві, в якому банк визнаний потерпілою особою.

Представники сторін у судовому засіданні посилались на те, що на даний час відкрито кримінальне провадження щодо шахрайського заволодіння коштами банку, яке знаходиться на розгляді Слідчого управління ГУ Національної поліції у м. Києві, яким витребувані оригінали банківських документів.

У процесі розгляду на підставі наданих представником відповідача документів встановлено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 року № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Зазначена інформація відображена на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (надалі - Фонд): (http://www.fg.gov.ua).

Згідно рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 квітня 2016 р. № 560, продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно. Прийняття зазначених документів підтверджено також долученими до матеріалів справи копіями документів, у тому числі Рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 01.04.2016 року щодо допуску до участі у відкритому конкурсі стосовно виведення неплатоспроможного ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку та оцінки його активів.

Посилаючись на те, що до правовідносини між Банком та вкладником мають безпосереднє відношення положення Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі Закон), відповідач просив відмовити у позові про стягнення заборгованості зазначивши такі правові обґрунтування.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснення тимчасової адміністрації і ліквідації банків врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом у даних правовідносинах.

Як зазначено у п.16 ч. 1 ст. 2 Закону встановлено, що тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відтак, у спорах пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Виходячи із ч. 2 ст. 1 Закону метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків. Тому ст. 36 Закону врегульовані наслідки запровадження тимчасової адміністрації. Так, відповідно до п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Як зазначалось згідно із положеннями п. 3 ч. 5 ст. 36 Закону визначено, що під час введення тимчасової адміністрації не здійснюється нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку.

Крім того, положеннями п.1 ч.6 ст. 36 Закону передбачено, що обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 ст. 36 даного Закону, не поширюється на зобов'язання банку щодо, зокрема : виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Перелік обставин, на які не поширюються обмеження згідно п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону є виключним.

Разом з тим, згідно з п. 4 ч. 1 ст.2 Закону термін «вкладник» у цьому Законі вживається у значенні «фізична особа (у тому числі фізична особа - підприємець), яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу (депозиту), банківського рахунку або яка є власником іменного депозитного сертифіката».

Виходячи з вищенаведених положень, позивач є кредитором банку на якого поширюються обмеження встановлені п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону, і тому не можуть бути задоволені його вимоги (у т.ч. спірні) до Відповідача під час запровадження у останньому тимчасової адміністрації.

За змістом ст.ст. 39, 40, 49, 52 Закону під час тимчасової адміністрації складається план врегулювання (рішення Фонду, що визначає спосіб, економічне обґрунтування, строки та умови виведення неплатоспроможного банку з ринку), у якому визначаються заходи щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку в один із способів передбачених у частині 2 ст. 39 даного Закону. Під час ліквідації банку уповноважена особа Фонду не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів. Кошти, одержані в результаті ліквідації та реалізації майна банку, спрямовуються уповноваженою особою Фонду на задоволення вимог кредиторів у черговості передбаченій ст. 52 даного Закону.

Після запровадження у банку тимчасової адміністрації (з метою виведення цього банку з ринку), задоволення вимог кредиторів відбувається у особливому, передбаченому зазначеним спеціальним Законом порядку з дотриманням принципів черговості, передбаченої статтею 52 цього Закону.

Таким чином, суд, приймаючи до уваги вищенаведені положення законодавств та встановлені судом обставини даної справи, вважає, що основний позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку не підлягає задоволенню за викладених підстав. Питання отримання коштів, передбачених зазначеним Законом має вирішуватись у порядку визначеному Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Досліджуючи матеріали даної справи щодо зустрічних позовних вимог з врахуванням наданих сторонами документів стосовно проведення кримінального розслідування, фігурантами якого є працівники банку та інші особи та приймаючи до уваги, що за повідомленням Слідчого управління розслідується дана справа у кримінальному провадженні суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не надано достовірних доказів на підтримку доводів викладених у позовних вимогах Банку, виходячи із наступного.

Представник відповідача стверджує, що з боку працівника банку - ОСОБА_2 мала місце зловмисна домовленість щодо укладення договорів спрямованих на заволодіння коштами банку. Оригінали договорів вилучені слідчим у кримінальному провадженні. У матеріалах справи міститься картка із зразками підписів ОСОБА_1 щодо розпорядження рахунком НОМЕР_2, яка також датована 23 січня 2014 року

Згідно із ст.232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним.

Як роз'яснено у п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема документів, наданих представником відповідача (виписки з рахунків банківських операцій, зокрема датованої 23.01.2014 р. , копії квитанції про внесення коштів від 22.01.2014 року № 78, тощо) то за відсутності оригіналів документів Банку, які на даний час знаходяться у кримінальному провадженні Слідчого управління ГУ Національної поліції в м. Києві (кримінальне провадження зареєстроване за №0000048), оскільки були вилучені слідчим оригінали банківських документів з операцій, що проводились Банком. З огляду на викладене за відсутності доказів суд вважає, що на підставі зібраних доказів зустрічний позов не підлягає задоволенню за недоведеністю.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку та у зустрічному позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання договору № 2456 банківського рахунку фізичної особи від 22.01.2014 року недійсним.

З огляду на вище викладене, на підставі ст.ст. 203, 215, 232, 526, 614,1066, 1067, 1068 ЦК України, Закону України «Про банки та банківську діяльність» та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, суд -

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку - відмовити.

У зустрічному позові Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання договору № 2456 банківського рахунку фізичної особи від 22.01.2014 року не дійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.