Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Ковалевича С.П., Шимківа С.С.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 4 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, Комунального підприємства "Редакція газети "Володимирецький вісник" Володимирецької районної ради Рівненської області про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, позивача, відповідачів ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_13, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 4 квітня 2016 року визнано інформацію, поширену у статті "ІНФОРМАЦІЯ_1 газети "Володимирецький вісник" випуску від ІНФОРМАЦІЯ_2 року наступного змісту: "в нашому колективі є людина, яка підняла руку на ветерана автошколи ОСОБА_5, а за розбійний напад на іншого працівника ОСОБА_12 навіть притягується до кримінальної відповідальності" - недостовірною та такою, що порушує право ОСОБА_3 на повагу до його гідності та честі, а також право на недоторканість ділової репутації.

Зобов'язано КП "Редакція газети "Володимирецький вісник" Володимирецької районної ради Рівненської області спростувати поширену про ОСОБА_3 недостовірну інформацію шляхом опублікування спростування у газеті "Володимирецький вісник" під заголовком "Спростування" на тому ж місці шпальти та тим же шрифтом, яким опубліковано статтю "ІНФОРМАЦІЯ_1 у випуску від ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не пізніше одного місяця з дня набрання даним рішенням законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 солідарно на користь ОСОБА_3 3400 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої поширенням недостовірної інформації.

В решті позовних вимог відмовлено у зв'язку з їх безпідставністю.

Стягнуто з КП "Редакція газети "Володимирецький вісник" Володимирецької районної ради Рівненської області на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати в сумі 54 грн. 85 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19 на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати в сумі по 79 грн. 21 коп.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що вислів у статті газети "а за розбійний напад на іншого працівника ОСОБА_12 навіть притягується до кримінальної відповідальності" є оціночним судженням, оскільки зі статтею-відповіддю до редакції газети звернулися працівники та ветерани Володимирецької автошколи, у жодного з яких не має юридичної освіти.

Крім того, у статті "ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутнє посилання саме на ст. 187 Кримінального кодексу України - розбій, а також не наводяться фактичні обставини побиття ОСОБА_12

ОСОБА_3 пояснив суду, що фразу у статті про те, що він "підняв руку на ветерана автошколи ОСОБА_5." він сприймає як твердження про побиття ним цієї особи, якого він ніколи не вчиняв".

Проте, вислів "підняв руку на ветерана" можна розуміти і тлумачити по-різному: а) замахнувся рукою в його сторону; б) намагався вдарити по обличчю; в) вдарив по обличчю долонею (наніс ляпас); г) здійснив побиття; д) наніс тілесні ушкодження тощо.

Оскільки матеріали, щодо факту побиття ОСОБА_5 не передавались до правоохоронних органів, саме про такі неправомірні дії ОСОБА_3 у статті було зазначено не у вигляді твердження, а у вигляді судження.

Таким чином, в порушення вимог п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 "Про судову практику у справах про захист честі, гідності, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд не визначив характер такої інформації та не з'ясував чи є вона фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Позивачем не доведено, чим поширена інформація порушує його права, та не обґрунтовано, що розмір відшкодування моральної шкоди має становити саме 10тис. грн.

Вважає, що ОСОБА_3 взагалі не має права на відшкодування моральної шкоди, оскільки він вчинив суспільно-небезпечне діяння, тобто злочин, а стаття в газеті не завдає шкоди його діловій репутації, так він за місцем роботи характеризується негативно, як конфліктна особа.

Крім того, за душевні страждання суд визначив ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3400 грн., що більш як в три рази перевищує розмір стягнутої вироком у кримінальній справі за №556/1498/15-к з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_12 моральної шкоди, завданої внаслідок отримання тілесних ушкоджень, яка полягала у фізичних стражданнях та пов'язаному з цим лікування, душевних стражданнях та болю, пригніченні, втраті часу, порушенні звичного життя, відносин з оточуючими та в сім'ї, необхідності затрачання зусиль для відновлення здоров'я та звичних життєвих зв'язків.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 в задоволені позовних вимог за безпідставністю.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що поширенням недостовірної інформації про ОСОБА_3, порушено права позивача на повагу до його гідності та честі, а також на недоторканність його ділової репутації, оскільки вказана у статті "ІНФОРМАЦІЯ_1 газети "Володимирецький вісник" інформація впливає на соціальну оцінку позивача в очах оточуючих, а також оцінку його професійної діяльності як учасника суспільних відносин, посягає на позитивну зовнішню оцінку ОСОБА_3 з боку суспільства, на об'єктивну оцінку його діянь по дотриманню морально-етичних та правових норм.

З таким висновком суду погодить не можна.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Володимирецького районного суду Рівненської області від 9 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 28 березня 2016 року, ОСОБА_3 засуджено за ч.1 ст.125 КК України за те, що 7.07.15 р. приблизно о 11 год. 20 хв. на території Володимирецької автошколи по АДРЕСА_1 він умисно наніс один удар правою ногою в область спини та приблизно два удари ногами в область тулуба та передпліччя правої руки потерпілого ОСОБА_12, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження у вигляді обширного садна правого передпліччя, синця лівого передпліччя, трьох синців задньої поверхні тулуба справа, які відноситься до розряду легких тілесних ушкоджень.

Також встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 на шпальтах газети «Володимирецький вісник» НОМЕР_1 в рубриці «За вашими листами» розміщено статтю «ІНФОРМАЦІЯ_4 яка була написана позивачем.

Враховуючи інформацію, яка містилася у цій статті та вважаючи, що вона стосується громадського інтересу, є суспільно значимою, відповідачі (18 чоловік), які є ветеранами ТСОУ та ДТСААФ та працювали у Володимирецькій автошколі звернулися з відповідним відкритим листом до редакції газети «Володимирецький вісник», право на що їм надане ст. 2 Закону України "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні", яка зазначає, що громадянин може поширювати будь-яку відкриту за режимом доступу інформацію за допомогою друкованих засобів масової інформації.

У випуску друкованого засобу масової інформації - газети "Володимирецький вісник" Володимирецької районної ради Рівненської області від ІНФОРМАЦІЯ_2 року у рубриці "Публікація - резонанс" був опублікований зазначений вище лист під назвою статті "ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стаття "ІНФОРМАЦІЯ_1 містить спростування інформації, опублікованої позивачем у своїй статті та відомості про нього наступного змісту: "І нам дуже прикро, що в нашому колективі є людина, яка підняла руку на ветерана автошколи ОСОБА_5, а за розбійний напад на іншого працівника ОСОБА_12 навіть притягується до кримінальної відповідальності. Ось через це він всіма засобами хоче очорнити колектив і його директора."

При розгляді справи суд першої, інстанції зосередив свою увагу лише на тому, чи відповідає поширена відповідачами інформація дійсності, пославшись також на те, що позивач має право на захист честі, гідності та ділової репутації.

Разом з тим судом не враховано, що, крім ст. 32 Конституції України, яка гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї, ст. 34 Конституції України кожному гарантується також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Беручи до уваги зазначені конституційні положення, суд при вирішенні справ про захист честі, гідності та ділової репутації повинен забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки та слова, правом на вільне вираження своїх поглядів і переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте й сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку.

Також, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Пленум Верховного Суду України в ч. 5 п. 3 постанови "Про застосування судами законодавства, що регулює захист честі, гідності і ділової репутації громадян та організацій" від 28 вересня 1990 року № 7 роз'яснив, що відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь, гідність і ділову репутацію громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі,що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином згідно зі ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

З цього випливає, що відповідачі оприлюднили правдиве викладення фактів (існування конфлікту між позивачем та колективом організації, в якій ОСОБА_3 працював), в яких навели свої погляди, думки, переконання, за якими ішло оціночне судження, що стосувалося цих фактів (в т.ч. його негативної поведінки по відношенню до своїх колег, критика його дій). Спірна інформація є оцінкою дій, вона надає можливість читачам в сукупності проаналізувати та сприйняти зміст інформації згідно власних суб'єктивних переконань.

Суд першої інстанції при розгляді справи на зазначене уваги не звернув, та виходив з того, що відповідачі повинні довести правдивість своїх суджень, хоча це є обмеженням вираження поглядів.

В ході розгляду справи судом не встановлено, що відповідачі, звертаючись з відкритим листом до засобів масової інформації з метою спростування опублікованої ОСОБА_3 у статті інформації, а ті поширюючи таку інформацію, насправді ставили собі за мету опорочити честь, гідність та ділову репутацію позивача. Як пояснили відповідачі у судовому засіданні апеляційного суду, що, опубліковуючи цей лист, вони не мали наміру завдати шкоди ОСОБА_3, а лише хотіли захистити авторитет директора та колективу Володимирецької автошколи.

Виходячи з наведеного, оскільки інформацію, яку просить спростуватиОСОБА_3, не можна віднести до фактичних тверджень і вона не є такою за змістом Закону України «Про інформацію» та ст. 277 ЦК України, підстави для стягнення моральної шкоди відсутні.

За таких обставин, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, ухвалене в справі судове рішення на підставі ст.309 ЦПК України слід скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з позивача на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 1875,72грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.277 ЦК України, ст.30 Закону України «Про інформацію», колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 4 квітня 2016 року скасувати.

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_1, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, Комунального підприємства "Редакція газети "Володимирецький вісник" Володимирецької районної ради Рівненської області про захист честі, гідності та ділової репутації, стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 1875(одна тисячча вісімсот сімдесят п'ять)грн.72коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Ковалевич С.П.

Шимків С.С.