Справа № 727/1256/16-ц
Провадження № 4-с/727/17/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2016 року м. Чернівці Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого судді Слободян Г.М.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

за участю сторін: представника скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3

представника відділу ДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_4

представника боржника ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 приміщення Шевченківського районного суду м. Чернівці цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 до ОСОБА_5, державного виконавця відділу ДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_4 на постанову про відмову у відкритті виконавчого документа, - В С Т А Н О В И В:

Скаржник ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на постанову про відмову у відкритті виконавчого документу. Мотивує заявлені вимоги тим, що 22.01.2016 року він звернувся до Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ із заявою в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/10594/13-ц виданий 23.10.2014 року після того як йому було повернуто за його заявою виконавчий документ. Посилається на те, що у вказаній заяві ним зазначалося про те, що строк предявлення виконавчого листа № 727/10594/13-ц виданий 23.10.2014 року не був пропущений оскільки він, раніше, вже був предявлений до виконання, на підставі чого державним виконавцем Сидорчук М.І. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 45871737 від 19.12.2014 року, а постанова про повернення виконавчого документа стягувачу винесена 29.01.2015 року, тобто на його думку мало місце переривання строку давності предявлення виконавчого документа до виконання у відповідності до правил передбачених ст. 23 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження». На підтвердження своїх доводів про те, що річний строк на предявлення виконавчого документа до виконання був перерваний, вказує, що ним було додано до заяви від 22.01.2016 року копію постанови державного виконавця від 29.01.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачу, та в заяві посилався на положення ст. 23 ч. 1 п. 1 Закону України «Про виконавче провадження». Крім цього, посилається на те, що протягом тривалого часу він не має можливості зустрітися з донькою через протиправну бездіяльність державного виконавця, який під час зустрічі з дитиною і складання акту не припинив незаконних дій ОСОБА_5 та інших осіб, які не мали права бути присутніми під час його зустрічей з дитиною та які всіляко принижували його в присутності дитини, наголошуючи, що відносно нього порушено кримінальну справу, що він злочинець, чином залякуючи дитину; від таких дій його донька плакала, в присутності осіб, які не давали йому можливості поспілкуватись з донькою, тобто вчиняли дії, що робили неможливим виконання рішення суду. Зазначає, що за таких обставин державним виконавцем не було прийнято жодних мір для припинення таких дій, що суперечить вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та статті 8 Конвенції «Про захист прав та основоположних свобод людини», яка покладає на державу «позитивні обовязки» вживати всі необхідні заходи для належного виконання рішення суду яке передбачає право одного із батьків зустрічатися із дитиною та спілкуватися з нею, а натомість, постановою старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ - ОСОБА_4 від 22.01.2016 року було відмовлено у відкритті виконавчого провадження ВП 50031736 з підстав передбачених ст. ст. 22, 24, ст. 26 п. 1 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження», зокрема у звязку з тим, що було пропущено строк предявлення виконавчого документа до виконання. Вважає дану відмову протиправною, що на його думку є порушенням його права на повагу до сімейного та приватного життя. Просить скасувати постанову старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ - ОСОБА_4 від 22.01.2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження.

В судове засідання скаржник ОСОБА_2 не з»явився, будучи належним чином повідомленим про день час і місце розгляду справи, захист своїх інтересі в судовому засіданні доручив представляти представнику ОСОБА_3, який обставини вказані в скарзі ОСОБА_2 та заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, в інтересах свого довірителя вважає що не пропущений строк був для звернення ОСОБА_2 з заявою про відкриття (повторно) виконавчого провадження; при цьому в наданих суду поясненнях не заперечував того факту, що дійсно за заявою ОСОБА_2 останньому було повернуто як стягувачу виконавчий документ на підставі постанови державного виконавця від 29.01. 2015 року. Вважає, що дії державного виконавця з приводу відмови у відкритті виконавчого провадження та виконання виконавчого документі за його заявою від 22.01. 2016 року є протиправними.

Боржник ОСОБА_5 не з»явилася, будучи належним чином повідомленою про день час і місце розгляду справи, захист своїх інтересі в судовому засіданні доручила представляти представнику ОСОБА_6, яка в судовому засіданні проти заявлених вимог скаржника заперечувала, в наданих суду поясненнях в інтересах своєї довірительки зазначала, що ОСОБА_2 пропущений строк пред»явлення до виконання виконавчого документі, так як мало місце переривання цього строку, оскільки скаржник в січні 2015 року забрав з виконання виконавчий документ, виданий на виконання рішення суду 23.10. 2014 року в справі 727/10594/13ц; по справі сплив річний термін пред»явлення виконавчого документи до виконання; рішення забрати з виконання виконавчий лист було ОСОБА_2 здійснено добровільно; в силу вимог ст. 23 Закону України «Про виконавче провадження», строки пред'явлення виконавчого документа до виконання перериваються: - пред'явленням виконавчого документа до виконання; - частковим виконанням рішення боржником; - наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення і даний перелік є вичерпним. Крім цього, у разі повернення виконавчого документа стягувачу, у зв'язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред'явлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв'язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони.

Отже, вважає, що державним виконавцем правомірно було відмовлено у відкритті виконавчого провадження за постановою від 22.01. 2016 року ОСОБА_2 у зв»язку з пропущеним строком для пред»явлення виконавчого документу до виконання, а будь яких рішень суду про поновлення цього строку ОСОБА_2 установлено не було, як на це вказують вимоги ст. 24 ЗУ Про виконавче провадження. Просить, в задоволенні скарги ОСОБА_2 за заявленими вимогами відмовити.

Державний виконавець, винесена постанова якого оскаржується відділу ДВС Чернівецького МУЮ - ОСОБА_7 в судовому засіданні заявлені вимоги за скаргою стягувача ОСОБА_2 заперечувала, і в наданих суду поясненнях, також вважаючи, що останнім було пропущено строк для пред»явлення виконавчого документу до виконання, а саме виконавчого листа № 727/10594/13ц від 23.10. 2014 року, яким на підставі рішення суду було зобов»язано ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною, просить в задоволенні скарги відмовити. В наданих суду поясненнях зазначила, що вказане рішення суду не виконано в повному обсязі, при виході на місце за участі ОСОБА_2 донька його Евеліна, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовилася з ним спілкуватися як з батьком, а двічі у призначений нею як державним виконавцем день і час виходу на місце проживання дитини з метою фіксування виконання рішення суду, ОСОБА_2 взагалі не з»явився, будь яких відомостей поважності причини його не явки не надав; заяв про відстрочку виконання рішення суду їй, як державному виконавцю не заявляв та в неї як державного виконавця якою здійснювалося виконання виконавчого документу не було рішення суду про поновлення строку пред»явлення виконавчого листа до виконання.

Заслухавши пояснення представників сторін, пояснення державного виконавця Сидорчук М.І., вивчивши і розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються заявлені вимоги, об'єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і її вирішення по суті, в їх сукупності, у межах заявлених вимог, суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст. 3 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень статей 3, 4, 11, 27, 31 ЦПК України, право визначати предмет, підставу позову і спосіб захисту порушеного права належить позивачеві

Вимогами ст.11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відносно заявлених позивачем позовних вимог судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом належними доказами встановлено, що на виконання рішення суду по цивільній справі №727/10594/13-ц, провадження 2/727/80/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано 23.10. 2014 року виконавчий лист, з зазначенням строку предявлення виконавчого листа до виконання до 15.10.2015 року (а.с.4).

На підставі заяви скаржника ОСОБА_2 на адресу старшого державного виконавця Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції ОСОБА_7 від 23.01.2015 року про повернення йому без виконання виконавчого листа (а.с.23) відповідно до постанови (ВП №45871737) 29.01.2015 року, виконавчий лист, виданий 23.10.2014 року було повернуто стягувачу ОСОБА_2 за його письмовою заявою (а.с. 5) з роз»ясненням оскарження вказаної постанови в 10-денний строк з дня винесення та повернуто виконавчий документ з відповідною відміткою в ньому (а.с. 4 оборот). Вказані факти за дослідженими доказами в судовому засіданні не заперечувалися представником скаржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 та були визнанні і представником боржника та державним виконавцем. При цьому, як установлено в засіданні представник скаржника ОСОБА_3 пояснив, що будь якого тиску, примусу відносно його довірителя з боку боржника чи інших осіб в тому щоби забрати виконавчий лист не було, воля ОСОБА_2 на це було добровільно і при цьому його довіритель розумів, що рішення суду не виконано, не заперечуючи і того факту, що дійсно ОСОБА_2 виходив з державним виконавцем за місцем проживання дитини доньки Евеліни для її спілкування, однак донька не бажала спілкуватися з батьком, що фактично було зафіксовано державним виконавцем та двічі його довіритель не з»являвся на призначений день і час для спілкування з дитиною, що вбачається з досліджених в судовому засіданні актів державного виконавця (а.с. 24 - 25).

Крім наведеного, судом встановлено і не заперечувалося відповідно сторонами, що 22.01. 2016 року ОСОБА_2 як стягувач звернувся до Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького МУЮ із заявою в якій просив прийняти до виконання виконавчий лист Шевченківського районного суду м. Чернівці № 727/10594/13-ц виданий 23.10.2014 року. У вказаній заяві скаржником було вказано, що строк предявлення виконавчого листа № 727/10594/13-ц виданий 23.10.2014 року не був пропущений та просив відкрити виконавче провадження по виконання виконавчого листа №727/10594/13-ц виданий 23.10.2014 року; залучити до виконавчого провадження представника служби у справах дітей Чернівецької міської ради та психолога Центру практичної психології; забезпечити йому право зустрічі з донькою за місцем його проживання (а.с.7).

22.01.2016 року на підставі постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, старшого державного виконавця Чабан Г.Ю. Першотравневого відділу державної виконавчої служби Чернівецького міського управління юстиції, встановлено, що пропущено строк для предявлення виконавчого документа до виконання на підставі ст.ст. 22, 24, 26 ч.1 п.1 Закону України «Про виконавче провадження» та постановлено відмовити у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №727/10594/13-ц виданого 23.10.2014 року Шевченківським районним судом м. Чернівці (а.с.6) із направленням копії постанови заявнику ОСОБА_2 (а.с.8).

Згідно зі ст.124 Конституції України, ст.14 ЦПК України - судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

У відповідності до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст.6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом. Статтею 11 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

В силу ст. 12 названого Закону, сторони виконавчого провадження мають право, між іншим, оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця з питань виконавчого провадження у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України, визначено строки для звернення з скаргою з приводу виконання рішення суду

Статтею 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби при виконанні судового рішення, прийнятого у відповідності з цим Кодексом, порушені їх права та свободи.

Згідно положень ст. 384 ч. 2 ЦПК України, скарга подається до суду, що видав виконавчий документ.

Відповідно до ст.22 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі документи можуть бути пред»явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Як видно з досліджених доказів, а саме виконавчого документу по цивільній справі №727/10594/13-ц, провадження 2/727/80/14 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, третя особа: служба у справах дітей Чернівецької міської ради про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способів участі у вихованні дитини, Шевченківським районним судом м. Чернівці було видано 23.10. 2014 року виконавчий лист, з зазначенням строку предявлення виконавчого до 15.10. 2015 року (а.с. 4).

У відповідності до ст.23 ч.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження», строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються предявленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку предявлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Як було встановлено в судовому засіданні мало місце часткове виконання рішення суду, в ході якого, стягував ОСОБА_2 написав письмову заяву (а.с. 26) про те, щоб йому повернути виконавчий документ та згідно постанови державного виконавця - (ВП №45871737) від 29.01.2015 року, виконавчий лист, виданий 23.10.2014 року було повернуто стягувачу ОСОБА_2 за його письмовою заявою (а.с.5).

Згідно ст.22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів» №2677-УІ від 04.11.2010 року, який набрав чинності 09.03.2011р., виконавчі документи, т.ч. видані судами, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

Так, відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», строк предявлення виконавчих листів становив один рік з наступного дня після набрання рішенням законної сили.

Згідно ст.23 Закону України «Про виконавче провадження», строки предявлення виконавчого документа до виконання перериваються: 1) предявленням виконавчого документа до виконання; 2) частковим виконанням рішення боржником; 3) наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку предявлення виконавчого документу до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У разі повернення виконавчого документа стягувачу, у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у звязку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, - з моменту закінчення дії відповідної заборони. Наведеною нормою закону спростовуються доводи представника скаржника в частині того, що строк має бути поновлений з дня пред»явлення заяви і виконавчого документу до виконання, тобто з дня повернення виконавчого листа його довірителю; при цьому не заперечуючи того, що мало місце часткове виконання рішення суду та відсутність будь яких прийнятих рішень судом про поновлення строку пред»явлення виконавчого документу після винесеної постанови про повернення виконавчого листа ОСОБА_2 та про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду. При цьому, судом звертається увага, що законодавцем чітко визначено, що рішення суду, за загальним правилом, може бути пред'явлено до примусового виконання протягом одного року з моменту набрання ним законної сили. Перебіг строку виконавчої давності починається з набранням рішенням суду законної сили. Переривається перебіг цього строку пред'явленням виконавчого документа до виконання, а також частковим виконанням рішення. Пропуск строку виконавчої давності, за загальним правилом, позбавляє стягувача права на примусове виконання рішення та вимогами ст. 47 ЗУ "Про виконавче провадження" передбачено підстави, коли виконавчий документ може бути повернуто стягувачу.

В судовому засіданні з достовірністю було установлено, що переривання строку пред»явленого до виконання виконавчого документу відбувалося не внаслідок часткового виконання судового рішення чи наявного рішення суду про відстрочку чи розстрочку рішення суду, а внаслідок заяви стягувача ОСОБА_2 від 23.01. 2015 року, в якій останній просив повернути йому без виконання (подальшого виконання) виконавчий лист виданий Шевченківським районним судом м. Чернівці, яким було згідно рішення апеляційної інстанції зобов»язано ОСОБА_5 не чинити перешкод у спілкуванні з донькою (а.с. 26). Також в судовому засіданні установлено, що постанова державного виконавця про повернення виконавчого документу не оскаржувала ся, як це визначеного вимогами ЗУ Про виконавче провадження «про повернення виконавчого документа і авансового внеску стягувачеві державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. Постанова може бути оскаржена до суду в 10-денний строк». Отже, Закон України «про виконавче провадження» чітко регламентує, що виконавчий лист може бути звернутий до виконання повторно у випадку, якщо він був повернений стягувачу, окрім випадку, коли виконавчий лист повертається за заявою стягувача, - так як підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є повернення виконавчого листа стягувачу за його заявою. Положення пункту 7 частини 1 ст. 26 Закону (відмова у відкритті виконавчого провадження, якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою) кореспондується з положеннями пункту 1 частини 1 ст. 49 Закону, якою встановлено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду та згідно аналізу положень статей 26, 49 Закону України "Про виконавче провадження" вбачається, що підставою для закінчення виконавчого провадження є саме заява стягувача про відмову від примусового виконання рішення суду, яка має бути визнана судом, і яка, відповідно, виключає можливість повторного пред'явлення виконавчого документа до виконання, оскільки за приписами частини 1 ст. 50 Закону, завершене виконавче провадження з наведених підстав не може бути розпочате знову. Згідно з частиною 1 статті 40 Закону, виконавчий документ, прийнятий державним виконавцем до виконання, виконавчих дій не провадилося або було проведено частково, повертається стягувачеві, зокрема за письмовою заявою стягувача (пункт 1). Відповідно до частини 5 статті 40 Закону, повернення виконавчого документа стягувачеві з підстав, передбачених пунктами 2-6 частини першої цієї статті, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання в межах строків, встановлених статтею 21 цього Закону. Однак вищенаведений пункт 1 частини 1 статті 40 Закону (повернення виконавчого документа за письмовою заявою стягувача) до підстав, що дають право повторно предявити виконавчий документ до виконання, статтею 40 Закону не віднесений.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд виходячи з вищевикладеного, досліджених по справі доказів в їх сукупності, вважає, що державним виконавцем правомірно було винесено 22.01. 2016 року постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, внаслідок пропущеного строку для пред»явлення виконавчого документу до виконання (а.с. 6).

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вищенаведене вбачається і вимогами п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02. 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Згідно ст. 388 ЦПК України судові витрати пов»язані з розглядом справи покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги….

Згідно вимог ст. 212 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

На підставі вищенаведеного, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також відповідно доводи представників сторін, суд дійшов висновку про те, що заявлені вимоги скаржника не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду справи, а тому в їх задоволенні слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 19, 55, 124 Конституції України, ст. ст. 1, 6, 12, 22 ч.1, 23 ч.1, ч.2, 24, 26 ч.1 п. 1, 40 ч.1, 49 Закону України «Про виконавче провадження», п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02. 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах»; ст.ст. 3, 10, 11, 57, 60, 61, 209 210, 218, 383, 386, 387, 388 ЦПК України, суд УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_2 до ОСОБА_5, державного виконавця відділу ДВС Чернівецького МУЮ ОСОБА_4 на постанову про відмову у відкритті виконавчого документа від 22.01. 2016 року - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в Апеляційний суд Чернівецької області через Шевченківський районний м. Чернівці, шляхом подачі в п»ятиденний строк з дня проголошення ухвали шляхом подачі апеляційної скарги, а особами які не були присутні при проголошенні цієї ухвали в той же строк з дня отримання її копії.

Суддя : Слободян Г.М.