19.01.2016 Єдиний унікальний номер 205/6376/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Ім`ям України

19 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої - судді Федченко В.М.,

при секретарі Бунакової С.О.,

за участю: представника

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач 17 липня 2014 року звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 03 вересня 2008 року між Кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 056-83-08, відповідно до умов якого відповідачка отримала грошові кошти у сумі 25 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування у розмірі 42% річних, строком користування до 03 вересня 2011 року.

Відповідачка в порушення умов кредитного договору допустила прострочення повернення кредитних коштів, у зв'язку із чим станом на 28.04.2014 року заборгованість за кредитним договором № 056-83-08 від 03.09.2008 року становить 155 054,05 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 25 000,00 грн.; відсотки за користування кредитом за період з 04.09.2008 року по 28.04.2014 року - 118 616,55 грн.; інфляційні за час користування - 11 437,50 грн.;

Оскільки відповідачка добровільно здійснювати погашення заборгованості не бажає, позивач вимушений був звернутись до суду із даним позовом, в якому, уточнивши свої позовні вимоги, просив стягнути з відповідачки на свою користь суму заборгованості по кредитному договору № 056-83-08 від 03.09.2008 року в сумі 155 054,05 грн. та судові витрати по справі (а.с.2-3).

Представник позивача в судове засідання не з`явився, про день і час проведення слухання справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомив.

Представник відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечувала у повному обсязі. Пояснила, що відповідачка ще 03 листопада 2008 року погасила кредит достроково, але квитанції не за спливом часу збереглися. Після погашення кредиту позивач надав відповідачці лист про дострокове погашення кредиту та припинення договірних відносин. Також пояснила, що відповідачка досудову вимогу №105 від 25.04.2014 року взагалі не отримувала, у зв'язку з чим була позбавлена можливості врегулювати спірне питання до судово. Крім того, про зазначену вимогу позивач Своїх запереченнях ставить питання про застосування строків позовної давності (а.с.32-34).

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений термін.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В ході судового розгляду справи встановлено, що 03 вересня 2008 року між Кредитною спілкою «Всеукраїнське народне кредитне товариство» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 056-83-08, за умовами якого кредитодавець зобов'язався надати позичальнику грошові кошти у сумі 25 000,00 грн., та на умовах, встановлених цим договором, а позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 42% річних на залишок суми кредиту, строком користування до 03 вересня 2011 року (а.с.4-7).

Позивач виконав умови кредитного договору видавши відповідачу грошові кошти, про що свідчить видатковий касовий ордер № б/н від 05 вересня 2008 року на суму 25 000,00 грн. (а.с.8).

Згідно із п.7.1 кредитного договору, за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань за договором сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України.

Однак, як зазначає позивач, в порушення умов кредитного договору, відповідачка свої зобов'язання не виконала, допустивши прострочення повернення кредитних коштів, в наслідок чого за нею, нібито, в період з 04.09.2008 року по 28.04.2014 року утворилась заборгованість, яка становить 155 054,05 грн., з якої: заборгованість за тілом кредиту - 25 000,00 грн.; відсотки за користування кредитом за період з 04.09.2008 року по 28.04.2014 року - 118 616,55 грн.; інфляційні за час користування - 11 437,50 грн.

Також позивач додає те, що про наявність заборгованості відповідачка повідомлялась «Досудовою вимогою» №105 від 25.04.2014 року (а.с.2-оберт, 11).

Однак, як пояснила в судовому засіданні представник відповідачки, - зазначену «Досудову вимогу» від 25.04.2014 року відповідачка взагалі не отримувала та про її наявність відповідачці стало відомо лише після отримання позову з додатком до неї. Докази про направлення та отримання відповідачкою цієї «вимоги» позивачем суду взагалі не надані.

Згідно умов кредитного договору погашення заборгованості за відсотками кредитними коштами здійснюється відповідно до графіка, який міститься в договорі (а.с.5).

Відповідно до п. 10.3 цього договору до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалість у 3 роки.

Позивач первісно звернувся до суду із зазначеним позовом 17.04.2014 року, в якому просив суд стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості по кредиту, а також збитки від інфляції на загальну суму 36437,50 грн., а також судовий збір у розмірі 364,37 грн. (а.с.2-3).

Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.08.2014 року (а.с.13).

22.09.2014 року позивачем в порядку ст.31 ЦПК України була надана суду доповнена позовна заява, в якій той вже просив стягнути з відповідачки на його користь суму заборгованості за кредитом та збитки від інфляції в зв'язку з її зростом в розмірі 155054,05 грн., а також витрати зі сплати судового збору в розмірі 1550,54 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 600,0 грн. (а.с.19-20, 21-24).

19.11.2014 року відповідачкою були надані заперечення проти позову, в яких та просила суд відмовити позивачеві в задоволенні позовних вимог у зв'язку зі спливом строку позовної давнини (а.с.32-34).

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 24.11.2014 року позовні вимоги задоволено у повному обсязі. З відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача в особі Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» стягнуті заборгованість за кредитним договором №056-83-08 від 03.09.2008 року в сумі 155054,05 грн., а також судові витрати в сумі 2150,54 грн. (а.с.42).

Зазначене рішення суду першої інстанції було оскаржене відповідачкою в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідачка просила скасувати судове рішення від 24.11.2014 року та відмовити позивачеві в задоволенні заявлених ним вимог у повному обсязі (а.с.46-51, 60).

Крім того, представник апелянта (відповідачки) звертався до апеляційного суд з «Клопотанням про витребування доказів» від 02.03.2015 року, в якому просив суд апеляційної інстанції витребувати у позивача: 1.Виписки зі всіх рахунків, які належали до Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» за 2008 рік; 2.Належним чином оформлену оригінал Касової книги за 2008 рік; 3.Звіт використання коштів для подання до державної податкової інспекції за 2008 рік (а.с.77-78).

Дані про задоволення зазначеного «Клопотання…» та витребування у позивача зазначених документів у справі відсутні.

Позивачем у свою чергу були надані апеляційному суду виконана ним «Особова картка позичальника» без дати її виготовлення, згідно якої відповідачка за період з 03.10.2008 по 03.09.2011 року взагалі не погашала отриманий кредит, а також «Довідка» від 26.02.2015 року за №404, згідно якої заборгованість за кредитом складає 155054,05 грн. (а.с.79, 80).

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.02.2015 року апеляційну скаргу відповідачки задоволено частково. Рішення суду першої інстанції від 24.11.2014 року змінено в частині стягнення інфляційних втрат, шляхом зменшення їх з 11437,50 грн. до 11025,0 грн., у зв'язку із чим розмір стягнутої заборгованості за кредитним договором №056-83-08 від 03.09.2008 року зменшено з 155054,05 грн. до 154641,55 грн. (85-87).

Рішення суду першої інстанції від 24.11.2014 року та рішення суду апеляційної інстанції від 02.02.2015 року оскаржені відповідачкою в касаційному порядку (а.с.93-99, 110-112).

Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ своєю ухвалою від 05.07.2015 року через порушення судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст..ст.212-214, 303, 315 ЦПК України, які не з'ясували фактичні обставини справи і можливість застосування строків позовної давності, ухвалили рішення на підставі доказів, наданих позивачем, чим порушили права відповідача, частково задовольнив касаційну скаргу і скасував рішення суду першої інстанції від 24.11.2014 року, рішення суду апеляційної інстанції від 02.02.2015 року та направив справу на новий розгляд до суду першої інстанції (а.с.122-125).

Крім того, Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєї ухвалі від 05.07.2015 року також зазначив те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначене питання взагалі не розглядалося судами першої та апеляційної інстанцій.

З матеріалів справи та заперечень відповідачки вбачається, що позивачем пропущений строк позовної давності.

Так, у відповідності до ст.256 ЦК України позовнадавність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст.257 ЦК України загальна позовна давність встовлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

У ч.5 ст.261 ЦК України зазначено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно аб.4) п.п.3.2.1. Договору №056-83-08 від 03.08.2008 року Кредитор має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів розрахованих відповідно до п.4.4 цього договору, у разі наявності хоча б однієї із зазначених обставин:

в) невиконання Позичальником обов'язків, встановлених аб.6) п.п.3.2.1. цього Договору;

г) при простроченні оплати підряд двох платежів (в порядку п.4.10 цього Договору).

Згідно п.4.10 Договору, - при простроченні оплати підряд двох платежів за цим Договором, Кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту, зазначеного в п.1.1 цього Договору на наступний день виникнення даного прострочення та розірвати кредитний Договір в односторонньому порядку. При припиненні строку користування грошовими коштами, вимогу достроково повернути залишок за кредитом, сплатити нараховані за цим Договором відсотки та збитки, Кредитор письмово сповіщає Позичальника. Вимога Кредитора про дострокове повернення кредиту, сплаті відсотків за користування ним та збитків, підлягає виконанню Позичальником протягом одного робочого дня з моменту направлення відповідної вимоги.

Згідно п.4.11 Договору, - з моменту настання подій, вказаних в п.4.10 Договору і до кінцевого розрахунку між Сторонами, Позичальник сплачує Кредитодавцеві за користування кредитом ставку процентів, яка у чотири рази збільшена від відсоткової ставки, визначеної у п.1.1. цього Договору від всієї суми заборгованості.

Таким чином, якщо за твердженнями Позивача відповідачка після отримання 05.09.2008 року кредитних коштів за Договором від 03.09.2008 року (а.с.8) взагалі жодного разу не сплатила за користування кредитними коштами у період з 03.10.2008 по 03.09.2011 року (а.с.5-6), то згідно з вище визначеними умовами Кредитного договору №056-83-08 від 03.09.2008 початком строку позовної давності для Позивача фактично є 04.11.2008 року, а його закінчення - 04.11.2011 року.

Перелічене свідчить про те, що порушення умов Кредитного договору №056-83-08 від 03.09.2008 року мало місце з боку самого Позивача.

Крім того, Позивач так і не надав суду належних доказів в обґрунтування заявлених ним позовних вимог, про що навіть просила представник Відповідачки при апеляційному розгляді справи,чим порушив вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України.

Зокрема, суд не вважає належними доказами виготовлені особисто Позивачем «Особову картку позичальника» без дати її виготовлення, згідно якої Відповідачка, нібито, за період з 03.10.2008 по 03.09.2011 року взагалі не погашала отриманий кредит, а також «Довідку» від 26.02.2015 року за №404, згідно якої заборгованість за кредитом складає 155054,05 грн. (а.с.79, 80).

У відповідності до ст.266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Оскільки позовна давність до основної вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором спливла ще 04.11.2011 року, то відповідно позовна давність спливла і до додаткових вимог щодо стягнення з відповідачки процентів за користування кредитом, інфляційних витрат, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог і в цій частині.

Перелічене свідчить про те, що Позивач не тільки пропустив строк позовної давності, але й ще не надав суду належних доказів з приводу порушення його прав, свобод чи охоронюваних законом інтересів, що нібито мало місце з боку Відповідачки.

Таким чином, суд приходить до того висновку, що право Позивача не є порушеним і тому не підлягає захисту, оскільки його вимоги є безпідставними, надуманими і такими, що не підлягають задоволенню.

Тому суд відмовляє Позивачеві в особі Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» у задоволенні заявлених ним вимог до ОСОБА_2 щодо стягнення заборгованості за Кредитним договором №056-83-08 від 03.09.2008 року.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 259, 261, 266, 267, 525, 526, 530, 257, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 60, 208-209, 212-215, 218, 294 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позовних вимог Кредитної спілки «Всеукраїнське народне кредитне товариство» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором №056-83-08 від 03.09.2008 року - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Федченко В.М.