У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Нагорняка В.А., Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до відповідачів про виселення.

Позивач посилався на те, що між банком та ОСОБА_7 26 квітня 2007 року був укладений кредитний договір на суму 49 тис. дол. США на строк до 24 квітня 2027 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором між банком та ОСОБА_7 26 квітня 2007 року був укладений договір іпотеки, згідно з умовами якого в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1, загальною площею 39,40 кв. м, житловою площею 25,50 кв. м, що належала ОСОБА_7 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 26 квітня 2007 року.

Банк виконав свої зобов'язання, надавши ОСОБА_7 кредитні кошти, проте позичальник у порушення умов кредитного договору суму боргу та проценти за користування кредитом не повернув.

Рішенням суду від 23 травня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом реалізації даної квартири банком від імені відповідача.

З урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якого діє ОСОБА_4, ОСОБА_6, які зареєстровані та проживають у квартирі АДРЕСА_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 26 квітня 2007 року був укладений кредитний договір № VIH0G102851320 на суму 49 тис. дол. США на строк до 24 квітня 2027 року із сплатою відсотків за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором ОСОБА_7 передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,40 кв. м, житловою площею 25,50 кв. м, належну йому на праві власності.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 26 квітня 2007 року, а саме - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 39,40 кв. м, житловою площею 25,50 кв. м, що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, шляхом реалізації предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з п. 7.1 кредитного договору кредит надано на купівлю нерухомості.

У спірній квартирі зареєстровано дві особи: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Також у даній квартирі проживає мати неповнолітнього ОСОБА_5 - ОСОБА_6, яка є також дружиною ОСОБА_4

Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 березня 2015 року ОСОБА_7 визнано безвісно відсутнім, починаючи з 01 січня 2013 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿ Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно зі ст. 39 цього ж Закону одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є квартира, або житлове приміщення.

Відповідно до ст. 40 цього ж закону та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку квартиру чи житлове приміщення є підставою для виселення мешканців.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що вимога про виселення не була надіслана відповідачам.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що оскільки судовим рішенням було звернуто стягнення на предмет іпотеки, то вимоги про виселення відповідачів ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішеннявбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. В.А. Нагорняк Л.М. Мазур