Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді: - Ковальчук Н.М.,

суддів - Гордійчук С.О., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання - Шептицька С.С.,

з участю позивача - ОСОБА_2,

представника позивача - ОСОБА_3,

представника відповідача - Воробей О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2016 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто із ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період із 03 серпня 2015 року по 05 жовтня 2015 року в розмірі 8446 грн. 50 коп., а також відшкодування моральної шкоди в розмірі 500,00 грн.. В задоволенні решти вимог відмовлено за відсутністю вини уповноваженого органу відповідача. Вирішено питання про судові витрати.

Вважаючи рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене за неповного з'ясування обставин справи, з недоведеністю та невідповідністю їм висновків суду, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі зазначає, що місцевий суд, стягнувши середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 03 серпня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, при цьому безпідставно відмовив у стягненні заробітку за решту періоду затримки, а саме: з 11 червня по 02 серпня 2015 року та з 06 жовтня по 07 грудня 2015 року, оскільки ст. 116 КзПП України чітко визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення, а у разі недотримання цього обов'язку - відповідач зобов'язаний виплатити середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, у відповідності до ч. 1 ст. 117 КЗпП України. Заперечує посилання суду на те, що вихідна допомога не входить до структури заробітної плати та перевищує загальний сукупний дохід позивача за 6 місяців як на підставу відмови у стягненні виплати. Вказує, що поза увагою суду залишились Постанова Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» та Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений

__________________________________________________________________________Справа № 569/16999/15-ц Головуючий в суді І інстанції - Музичук Н.Ю.

Провадження № 22-ц 787/1020/2016 Суддя-доповідач - Ковальчук Н.М.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 та додає, що саме у відповідності до цих актів проводиться обрахування сум, належних йому до виплати відповідачем. Звертає увагу, що суд встановив факт виплати вихідної допомоги відповідачем 07 грудня 2015 року в сумі 10 980,45 грн. відповідно до акту добровільного виконання рішення суду від 16.12.2015р., проте всупереч встановленому факту відмовив у задоволенні вимоги про проведення розрахунку у період по зазначену дату. Покликається на рішення Рівненського міського суду від 23 вересня 2015 року, яким змінено формулювання причини його звільнення та встановлено, що звільнення відбулось на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, у зв'язку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору, а відтак вихідна допомога належала до виплати в день звільнення - 11 червня 2015 року. Стверджує, що місцевий суд у відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України при ухваленні оскаржуваного рішення повинен був врахувати рішення судів по аналогічних позовах, де відповідачем виступає також ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне», котрими повністю задоволено позовні вимоги позивачів про стягнення середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні, зокрема справа № 569/16997/15-ц за позовом ОСОБА_6, №569/16996/15-ц за позовом ОСОБА_7. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та ухвалити нове рішення про повне задоволення цих вимог.

В частині стягнення моральної шкоди рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, беручи до уваги пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи позов про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та стягуючи на користь позивача кошти за період з 03 серпня 2015 року по 05 жовтня 2015 року, суд першої інстанції виходив із того, що затримка розрахунку саме в цей період сталася з вини відповідача і порушує трудові права позивача.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 12 червня по 02 серпня 2015 року, суд першої інстанції вважав, що така вихідна допомога могла бути виплачена не раніше виплати звільненому заборгованості по заробітній платі та розрахункових коштів - після 02.08.2015 року, а тому така невиплата мала місце за поважних причин, що позивач підтвердив своїми діями і поясненнями щодо відсутності претензій за проведення з ним розрахунку по безспірній нарахованій йому сумі коштів.

Відмовивши у задоволенні вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період з 06 жовтня по 07 грудня 2015 року, суд першої інстанції прийшов до переконання про те, що в даний період відповідач був позбавлений можливості добровільного виконання рішення суду через несвоєчасне звернення позивачаіз заявою про примусове виконання рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги, а також умисного затягування строку фактичного виконання судового рішення органами державної виконавчої служби. Окрім цього, суд першої інстанції врахував доводи відповідача про те, що ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» є комунальним підприємством з обмеженим фінансуванням, має заборгованість по заробітній платі робітникам, а спірна невиплачена сума перевищує загальний сукупний дохід позивача за період роботи на підприємстві.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів апеляційного суду не погоджується з наступних міркувань.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді стрільця підрозділу ВОХОР ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» із 21 липня 2014 року, що підтверджується записами в трудовій книжці НОМЕР_2 (а.с. 8-8 зв.)

11 червня 2015 року ОСОБА_2 був звільнений з роботи за власним бажанням на підставі абз. 1 ст. 38 КЗпП України відповідно до наказу № 42-к від 11.06.2015р. та запису в трудовій книжці.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2015 року в справі №569/9753/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги, позовні вимоги задоволено повністю: змінено формулювання причини звільнення з роботи із «звільнений за власним бажанням» на «звільнений у зв'язку із невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ст. 38 ч.3 КЗпП України» та стягнуто вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 10 980,45 грн. Рішення суду вступило в законну силу 06 жовтня 2015 року.

Цим рішенням встановлено, що позивач 11 червня 2015 року подавав відповідачу заяву про звільнення з роботи, в якій просив звільнити його саме за невиконання роботодавцем законодавства про працю та невиконання умов колективного договору.

27 жовтня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про видачу копії рішення і виконавчого листа, які отримав під розписку 12.11.2015 року, а 16.11.2015 року звернувся до відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГУЮ в Рівненській області із заявою про примусове виконання даного рішення суду в частині стягнення вихідної допомоги в розмірі 10 980,45 грн.

Як вбачається з постанови державного виконавця ВПВР УДВС ГУЮ в Рівненській області Корольчук Н.І. про закінчення виконавчого провадження від 09.12.2015 року, фактичне виконання в повному обсязі рішення суду мало місце 03 грудня 2015 року, згідно із виконавчим документом п/д №649 від 03.12.2015 року. Вказані кошти вихідної допомоги в сумі 10 980,45 грн. зараховані на розрахунковий рахунок позивача 07 грудня 2015 року, що документально підтверджено випискою з рахунків в національній валюті від 17.12.2015 року.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що виплата позивачу коштів, належних при звільненні з роботи, яке мало місце 10 червня 2015 року, відбулося 07 грудня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-144цс13 на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені ст. 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Посилання суду першої інстанції на неможливість виплати заробітної плати при звільненні працівника у зв'язку з відсутністю коштів у роботодавця колегією суддів оцінюються критично та спростовуються вищенаведеними нормами як такі, що не є підставою для звільнення ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» від передбаченої законом відповідальності.

Колегія суддів погоджується із розміром середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні, обрахованого позивачем.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Як вбачається із матеріалів справи, період невиплати заробітної плати з 10 червня 2015 року (з дня звільнення позивача) по 07 грудня 2015 року (день фактичної виплати належних позивачу сум) складає 120 днів та включає в себе: 13 робочих днів червня 2015 року, 19 робочих днів липня 2015 року, 20 робочих днів вересня 2015 року, 22 робочих дні вересня 2015 року, 21 робочий день жовтня 2015 року, 21 робочий день листопада 2015 року та 4 робочих дні 2015 року.

Виходячи з п. 8 Порядку та враховуючи довідку ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» від 06.07.2015р. (а.с. 15), розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 187 грн. 70 коп. ( (3 064,40 грн. за квітень 2015 року + 4 255,89 грн. за травень 2015 року) : 39 робочих днів за два місяці (21 робочий день у квітні 2015 року та 18 робочих днів у травні 2015 року)).

Таким чином, загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичної виплати належних сум становить 22 524 грн. 00 коп. (187,70 грн. * 120 робочих днів).

Право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом відповідно до ч. 7 ст. 43 Конституції України .

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні знайшли своє повне підтвердження належними та достовірними доказами, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки оскаржуване рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню із ухваленням нового рішення про повне задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.5 ст. 88 ЦПК України).

У зв'язку з наведеним, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 1 157 грн. 52 коп. (551,20 грн. належні до сплати в суді першої інстанції та 606,32 грн. - в суді апеляційної інстанції).

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 29 березня 2016 року в частині стягнення з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні задовольнити.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне», , на користь ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні за період із 11 червня 2015 року по 07 грудня 2015 року в сумі 22 524 (двадцять дві тисячі п'ятсот двадцять чотири) гривні 00 копійок.

Стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» в дохід держави судовий збір в сумі 1 157 (одна тисяча сто п'ятдесят сім) гривень 52 копійки.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя: підпис Ковальчук Н.М. Судді: підпис Гордійчук С.О.

підпис Хилевич С.В.

Згідно: суддя-доповідач Ковальчук Н.М.