Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
судова палата з розгляду цивільних справ
Суддя 1-ї інстанції Дністрян О.М. Суддя доповідач Бондар М.С
Є.у.№ 310/3258/16
25 серпня 2016 року Справа № 22ц/778/3795/16
У Х В А Л А

Іменем України

Коллегія судової палаті з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючий - суддя: Бондар М.С., судді: Бєлка В.Ю., Поляков О.З.

секретар - Бурима В.В.

при участі: прокурора - адвоката -

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 04.07.2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" (далі-Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що за договором від 17.06.2010 року відповідач отримав в Банку кредитні кошти у розмірі 17 900 грн. зі сплатою 30% річних на строк, який співпадає зі строком кредитної картки. Проте, свої зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків за користування кредитом на виконував. У зв'язку з цим, станом на 28.04.2016 року, виникла заборгованість на загальну суму 81 055 грн. 10 коп. із яких: 18 190 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 56 285 грн. 14 коп. - заборгованість за процентами, 2243 грн. 28 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф фіксована частина та 3 835 грн. 96 коп. - штраф процентна складова. Посилаючись на викладене, заявник прохав стягнути з відповідача на його користь зазначені суми.

Рішенням Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 04.07.2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду наданим доказам, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, покликав оскаржуване рішення скасувати з відмовою у задоволенні позову.

Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палаті у цивільних справ апеляційного суду дійшла до висновку, що скарга відповідача має бути відхилена з таких підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що за кредитним договором від 17.06.2010 року відповідач отримав в Банку кредитні кошти у розмірі 17 900 грн. зі сплатою 30% річних на строк, який співпадає зі строком кредитної картки (а.с.8,9,10).

У ст.526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За нормами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором. Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Позичальник не сумлінно виконував прийняті зобов'язання й станом на 28.04.2016 року, виникла заборгованість на загальну суму 81 055 грн. 10 коп. із яких: 18 190 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом, 56 285 грн. 14 коп. - заборгованість за процентами, 2243 грн. 28 коп. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором, 500 грн. - штраф фіксована частина та 3 835 грн. 96 коп. - штраф процентна складова (а.с.4-7).

Свою позицію у апеляційній скарзі боржник обстоював лише тим, що у справі відсутній оригінал та копія кредитного договору, а тому він не може погодитись з розрахунком заборгованості вчиненим позивачем, й, окрім того, суд не зменшив розмір неустойки, чим порушив вимоги ч.3 ст.551 ЦК.

Судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи (ст.10 ЦПК).

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов'язків у сторін.

Як відзначалося, обставини справи встановлюються за допомогою доказів.

Доказами у цивільній справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи (ч.1 ст.57 ЦПК).

З наведеного визначення випливає, що доказами є такі фактичні дані, які отримані у встановленій законом процесуальній формі.

Письмові докази - це будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за заклопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу (ст.64 ЦПК).

За формою письмові докази можуть бути класифіковані на докази простої письмової форми і кваліфікованої письмової форми.

Докази простої письмової форми - це документи, в яких містяться відомості про факти без їх спеціального посвідчення або реєстрації. Вони не володіють якими-небудь обов'язковими реквізитами, їх форма довільна.

Докази кваліфікованої письмової форми - це документи, нотаріально засвідчені або пройшли реєстрацію в органах управління.

Справжнім документом (оригіналом) є його перший примірник, підписаний особою, що видала документ.

Копія - це відтворення форми і змісту справжнього документа в цілому або у частині (виписка). Копія документа повинна бути засвідчена.

За п 5.27 Національних стандартів України ДСТУ-4163 відмітку про засвідчення копії документа складають зі слів "Згідно з оригіналом", назви посади, особистого підпису особи, яка засвідчує копію, її ініціалів та прізвища, дати засвідчення копії і проставляють нижче реквізиту 23.

Позивач, додав до позову належно завірену ксерокопію кредитного договору та додатків до нього. Згадані документи завірені підписами уповноважених осіб та печаткою Банку, що демонструє про допустимість даних доказів, а отже у них закріплені потрібні довідково-інформаційні відомості про шукані факти з питання заявленого позову.

Дослідження зазначених письмових доказів здійснювалось безпосередньо в судовому засіданні шляхом вивчення інформації яка міститься в ньому.

З цієї причини, із сукупності копій документів суд першої інстанції міг встановити істину та прийняти рішення у справі.

Надана фінансовою установою довідка про рух коштів позичальника, розрахунок заборгованості були досліджені й обговорені під час судового засідання.

Від відповідача не надійшло будь-яких заперечень щодо нарахованих сум за кредитними зобов'язаннями.

Виходячи зі змісту статей 546,548,549 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися відповідно до вимог закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити в разі порушення зобов'язання.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі (частини перша, друга статті 551 ЦК України).

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (частина третя статті 551 ЦК України).

Істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Установивши, що заявлений до стягнення розмір неустойки не є значним й не більший від розміру боргового зобов'язання, суд першої інстанції правомірно не застосував до спірних правовідносин норму ч.3 ст.551 ЦК України.

З огляду на викладене аргументи скарги з цього питання не є виправданими.

Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що доводи скарги не є обґрунтованими й не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Бердянського міськрайнного суду Запорізької області від 04.07.2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала судової колегії може бути оскаржена безпосередньо до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Судді: