УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.03.2016 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірною постанову державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 від 23 лютого 2016 року про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50248694 за його заявою до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області від 12 лютого 2016 року про примусове виконання ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року у справі № 199/13735/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 від 19 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 43473514.

У скарзі заявник зазначає, що 12 лютого 2016 року він подав до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області заяву про примусове виконання на підставі виконавчого листа 199/13735/13-ц, виданого 08 лютого 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська, ухвали Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року у справі № 199/13735/13-ц за скаргою ОСОБА_1 на постанову державного виконавця Амур-Нижньодніпровського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 від 19 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження ВП № 43473514. 23 лютого 2016 року виніс постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за його заявою від 12.02.2016 року. Заявник зазначає, що державний виконавець при винесенні вказаної постанови грубо порушив вимоги ст. ст. 11, 23 Закону України «Про виконавче провадження». Заявник вважає, що вказаними діями державний виконавець порушив його законні права.

У судове засідання заявник ОСОБА_1 не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 в судовому засіданні проти скарги заперечував в повному обсязі, посилаючись на правомірність своїх дій.

Суд, вислухавши пояснення державного виконавця, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; водночас основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання, правовий статус працівників органів державної виконавчої служби та умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законами України «Про державну виконавчу службу» та «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

За ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року головним державним виконавцемвідділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження ВП № 50248694 з примусового виконання виконавчого листа № 199/13735/13-ц виданого 08 лютого 2016 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про визнання дії державного виконавця АНД ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 в частині винесення 19 червня 2015 року постанови про закінчення виконавчого провадження ВП № 43473514 за виконавчим листом № 199/13735/13-ц, виданим 02.04.2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з комунального підприємства «Коменергосервіс» Дніпропетровської міської ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 100 гривень неправомірними та скасувати вказану постанову. Підставою винесення даної постанови було те, що відповідно до інформації, яка міститься у виконавчому документі, а саме у її резолютивній частині вбачається саме відсутність заходів примусового виконання рішення, тобто сукупність дій, які повинен державний виконавець вжити по відношенню до боржника.

Відповідно до п.8 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Згідно ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виходячи зі змісту оскаржував постанови, а також вищевказаних норм Закону, суд вважає, що висновки викладені у ній державним виконавцем, як підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження є законними та обґрунтованими. Дійсно з виконавчого листа вбачається відсутність заходів примусового виконання рішення, тобто сукупність дій, які повинен державний виконавець вжити по відношенню до боржника. А тому скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Судові витрати заявнику не відшкодовуються, оскільки не понесені останнім.

Керуючись ст.ст. 383-386 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Дніпропетровській області ОСОБА_2,- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 5-денний строк з дня проголошення ухвали апеляційної скарги, а особами, що не були присутніми при її проголошенні, - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В.В. Руденко