Справа № 303/1107/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

23 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Куштана Б.П.

з участю секретаря : Чонка Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 березня 2016 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «І.Т.В. Сервіс Плюс» про повернення коштів, стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року позивач звернувся в суд із позовом до ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» в якому просив повернути кошти, які були стягнуті з його пенсії на користь відповідача та стягнути моральну та матеріальну шкоду із ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» в розмірі 200000 грн.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 15.03.2016 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим без належного встановлення всіх обставин справи та з порушенням норм процесуального та матеріального права.

У ході апеляційного розгляду справи, ОСОБА_1 підтримав, вимоги скарги й просив задоволити таку з підстав наведених у скарзі.

Представник відповідача, в особі ОСОБА_3, заперечив, доводи апеляційної скарги, та просив відхилити таку, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Протягом судового розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 17.06.2014 року Мукачівським міськрайонним судом видано судовий наказ, згідно якого з ОСОБА_1, мешканця АДРЕСА_1 стягнуто на користь ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» заборгованість за надані послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в сумі 645,72 грн., судовий збір у сумі 121,80 грн. та витрати пов'язані з наданням товариству правової допомоги сумі 304,50 грн.. Також, ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 13.02.2015 року виправлено описку в зазначеному судовому наказі. А ухвалою Мукачівського міськрайонного суду від 21.08.2015 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви стосовно поновлення строку на скасування згаданого судового наказу. Та ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 29.12.2015 року, відмовлено ОСОБА_1 у відкритті апеляційного провадження на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду від 21.08.2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла до думки, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з наступних мотивів.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

А виходячи з положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доводом апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції неправильно та не в повному обсязі досліджено докази, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи.

Проте доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

З матеріалів справи вбачається, що відповідача ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» на підставі рішень виконавчого комітету Мукачівської міської ради, визначено виконавцем послуг з управління будинком, споруд, житлових комплексів, групою будинків, утримання житлових будинків і прибудинкових територій у м. Мукачево (а.с.28).

Будинок АДРЕСА_1, у якому проживає позивач, віднесено до переліку будинків, стосовно яких ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» здійснює послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, що підтверджується актом прийняття-передачі об'єкта (а.с.22).

Згідно розрахунку нарахувань за надані послуги ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс», за період грудень 2012 року по лютий 2016 року в ОСОБА_1 виникла заборгованість у розмірі 1717,83 грн. (а.с.30).

Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, саме обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а обов'язком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не право сторін. Крім того, згідно ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Також, згідно правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 р. № 6-2951цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_1 про те, що він не укладав договір, не отримував послуг, не брав на себе зобов'язання по оплаті, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач є власником квартири, а тому за законом, зокрема ст. 322 ЦК України тягар утримання майна лежить на власнику, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Також не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_1 про те, що факт відсутності письмових договорів між ним та ТзОВ «І.Т.В. Сервіс Плюс» є підставою для відмови в позові, оскільки відповідачем доведено факт надання послуг, позивач є власником квартири, тому між сторонами мають місце фактичні правовідносини по наданню послуг.

Крім цього, між сторонами виникли правовідносини, які випливають із судового наказу від 17.06.2014 року, який набрав законної сили. Та виходячи із приписів ч. 1 ст. 14 ЦПК України, такий судовий наказ є обов'язковим до виконання ОСОБА_1. Встановлені судовим наказом фактичні обставини не можуть бути повторно переоцінені в іншій справі як цього намагається здійснити позивач у цій справі.

Стосовно моральної шкоди, то ч. 2 ст. 23 ЦК України наводить перелік порушених прав які можуть надавати право на стягнення моральної шкоди, а саме фізичний біль та страждання, які фізична особа зазнала в зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; душевні страждання, які фізична особа зазнала в зв'язку із протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; душевні страждання, які фізична особа зазнала в зв'язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; приниження честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Зокрема, враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до положень ст. 10 ЦПК України, саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди.

Слід зазначити, що між сторонами проглядаються договірні правовідносини із приводу надання комунальних послуг, а не деліктні по заподіянню шкоди, які не передбачають відшкодування моральної шкоди.

Оскільки факт спричинення моральної шкоди позивачем не доведений, то суд першої інстанції вірно дійшов висновку щодо відмови позивачу в стягненні грошової суми у розмірі 200000,00 гривень як за матеріальну та моральну шкоду.

Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 15 березня 2016 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ______________________

Судді : ______________________

______________________