Справа № 523/5460/16-ц
Провадження №2/523/2824/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" серпня 2016 р. Суворовський районний суд міста ОСОБА_1

у складі:

головуючого судді Пепеляшкова О.С.

при секретарі Лапчинській О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №18 в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укладення договору найму,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_2, який вказав, що на підставі ордеру його батьку ОСОБА_3 була виділена квартири під № 183 в будинку 60 по вул.Ж.Кюрі в м.Одесі та ОСОБА_3 до часу смерті був її основним квартиронаймачем. Так позивач проживав однією родиною з батьком у спірній квартирі з моменту оселення а в останні роки, коли батько захворів, доглядав його, позивач просив визнати на ним право постійного користування квартирою № 183 в будинку 60 по вул.Ж.Кюрі в м.Одесі, зобовязати відповідача розпорядження про переоформлення на імя ОСОБА_2 особистого рахунку на квартиру АДРЕСА_1 та укласти договір найму.

В судовому засіданні адвокат позивача ОСОБА_4 вимоги позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що факт постійного проживання був встановлений рішенням суду, а тому доказуванню не підлягає. Також адвокат підтвердила, що відповідач дійсно певний час був зареєстрований, але не проживав за іншою адресою а за адресою спірного жилого приміщення зареєструватися не мав можливості, а квартира АДРЕСА_2 взагалі не придатна для проживання.

Представник відповідача ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на наявність рішення про виселення позивача з цього приміщення та відсутність належних доказів правомірності проживання ОСОБА_2 в АДРЕСА_3.

До суду представник третьої особи не зявився, Одеська міська рада повідомлялась про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані докази, вивчивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що на підставі ордеру № 582 серії ЛР від 15.01.1991 року виданого виконавчим комітетом Ленінської ради народних депутатів м. Одеси ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у складі 3-х чоловіків: дружина ОСОБА_1, син ОСОБА_2 була надана у користування двокімнатна квартира АДРЕСА_1 (а.с. 7, 8).

03.11.1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 шлюб було розірвано рішенням суду, сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати з матірю (а.с. 100).

ОСОБА_2 має постійну реєстрацію за іншим місцем проживанням, а саме в квартирі АДРЕСА_2. Ця обставина встановлена судовим рішенням від 26.06.2013р. справа № 1527/16091/12, підтверджується матеріалами справи (а.с. 98, 99, 101) та не заперечується адвокатом позивача.

ОСОБА_3 помер 08.09.2011р. (а.с. 9).

В квартирі в квартирі АДРЕСА_2 досі проживає ОСОБА_1, що підтверджується поясненнями адвоката позивача, матеріалами справи (а.с. 98, 99, 101).

ОСОБА_2 звертався до суду з позовною заявою до Суворовської районного адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням АДРЕСА_3, але ухвалою апеляційного суду Одеської області від 01.04.2015р. рішення по справі було скасовано, провадження по справі було закрито у звязку з відмовою позивача від позову.

Провадження по справі має бути відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 закрито, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, після того як ухвалою суду першої інстанції провадження по справі було № 523/5460/15-ц закрито відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, вказана ухвала скасована судом апеляційної інстанції та справу направлено для продовження розгляду, що відповідно до положень ст. 307 ЦПК України є обовязковим для суду першої інстанції.

Як пояснила адвокат позивача в судовому засіданні, позов в цій справі подано з причин тільки наявності більшої кількості доказів.

Крім того, як було виявлено судом під час розгляду справи, рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 30.09.2014р. було задоволено позов Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради до ОСОБА_2 та останнього виселено з АДРЕСА_3 як такого, що зайняв це приміщення самоправно. Вказане рішення залишено в силі судом апеляційної інстанції, що не заперечувалось адвокатом позивача (а.с.104-105, 106-108).

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 64 ЖК України встановлено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» N 2 від 12.04.85р. встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до 13 Правових позицій Верховного Суду України щодо розгляду судами окремих категорій судових справ від 26.05.2001р. …особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

При ухваленні рішення суд враховує положення п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01 листопада 1996р. за N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", а саме, що наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

На підставі викладеного суд доходить до висновку, що нових доказів факту правомірного постійного проживання позивача з померлим наймачем як члена однієї сім'ї тривалий час, а також, що вищевказана квартира була єдиним місцем проживання позивача навіть при повторному розгляді вже вирішених позовних вимог ОСОБА_2 здобуто не було. Навпаки, суд дійшов до безперечного висновку про те, що основним місцем проживання позивача, в тому числі станом на момент смерті батька, була квартира АДРЕСА_2, до якої він переїхав після розлучення батьків разом з матірю. Вказана обставина підтверджується зокрема (але не виключно) фактом реєстрації за вказаною адресою, фактом визначення місця проживання дитини з матірю за вказаною адресою після розлучення; фактом того, що вказану адресу позивач самостійно зазначив в договорі-замовленні на поховання ОСОБА_3 (а.с. 102); актом обстеження житлових умов від 01.041.2014р. (а.с. 101); відсутністю письмової згоди на проживання це всіх членів сім'ї наймача, відсутністю будь-яких належних доказів що це приміщення є постійним місцем його проживання, ведення з наймачем спільне господарство (зокрема, пояснень свідків, належних письмових доказів та ін.).

Не приймаються до уваги судом посилання адвоката позивача на письмові звернення ОСОБА_3 до органів прокуратури та Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, оскільки як

вбачається з досліджених оригіналів вказані звернення не містять будь-яких відміток (реєстрації вхідної кореспонденції тощо) про те, що ОСОБА_3 дійсно звертався куди-небудь з ними та не можуть бути розцінені як письмова згода на проживання як такі, що не направлені до компетентного органу по розвязанню житлових питань.

Крім того, позивач до теперішнього часу зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням, тобто він забезпечений житловою площею.

Суд критично ставиться до пояснень адвоката позивача про те, що АДРЕСА_4 є непридатною для проживання, оскільки жодного належного доказу цього стороною позивача не зазначено; навпаки, як вбачається з акту обстеження житлових умов від 14.01.2014р., квартира придатна для проживання. Суд критично ставиться до пояснень адвоката позивача про те, що факт зняття з балансу квартири свідчить про її непридатність для проживання як припущення, а доказування відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання на встановлення факту постійного проживання позивача за адресою спірного жилого приміщення відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України як такий, що спростовується встановленням протилежного факту самоправного вселення позивача рішенням по справі № 523/13164/14-ц з іншого предмету спору, але між цими самими сторонами з цих самих (житлових з приводу АДРЕСА_3) правовідношень.

Судом не приймаються до уваги інші пояснення представників сторін як такі, що не мають правового значення для вирішення спору по суті.

Таким чином, оскільки позивач безпідставно вселився на спірну жилу площу, зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням, тобто він забезпечений житловою площею, в задоволенні позову має бути відмовлено в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, третя особа Одеська міська рада про визнання права користування жилим приміщенням, зобовязання укладення договору найму залишити без задоволення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Суворовський районний суд м.Одеси. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя