Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/352/16-ц
Провадження по справі № 2/514/199/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2016 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - М.В. Козирєва

за участю секретаря - Н.Д. Узун,

розглянувши в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Тарутинської селищної ради Одеської області та Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2 /за довіреністю/ звернувся до суду з позовом до Тарутинської селищної ради Тарутинського району Одеської області та Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання за ним права власності на нерухоме майно у вигляді квартири № 2, розташованої в смт Тарутине по вул. Широка (колишня Котовського), 11 Тарутинського району Одеської області, що залишилась після смерті матері ОСОБА_3, померлої 02 липня 1999 року та ОСОБА_4, померлого 30 січня 2002 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що позивач ОСОБА_1 доводиться їй чоловіком. Його мати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали разом у незареєстрованому шлюбі. У 1993 році ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_3, як член його сімї отримали ОСОБА_5 про право власності на житло, зокрема на квартиру № 2, розташовану в смт Тарутине по вул. Котовського, 11 Тарутинського району Одеської області. 02 липня 1999 року померла ОСОБА_3, а 31 січня 2002 року помер ОСОБА_4 Після їх смерті позивач доглядав за квартирою, сплачував комунальні платежі, податки, а отже він є таким, що фактично прийняв спадщину.

У звязку з цим, представник позивача просить суд визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно у вигляді квартири № 2, розташованої в смт Тарутине по вул. Широка (Котовського), 11 Тарутинського району Одеської області.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 підтвердили факт прийнятті позивачем спадщини після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 02 липня 1999 року та ОСОБА_4, який помер 31 січня 2002 року. ОСОБА_4 на день смерті був самотнім чоловіком і мешкав один у квартирі № 2 по вул. Широка (колишня Котовського), 11 смт Тарутине і позивач ОСОБА_1 разом із своєю дружиною здійснював постійний догляд за ним, допомагав у побуті, купував одяг, продукти харчування, ліки, після смерті займався похованням, надалі продовжував наглядати за квартирою, робили ремонт.

В подальшому представник позивача в судове засідання не зявилася, на розгляд суду від неї надійшла заява про підтримання позовних вимог та з проханням розглянути справу за її відсутності.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про згоду з позовними вимогами позивача та з проханням розглянути справу за їх відсутності.

Ці обставини відповідають вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України.

В звязку з цим в силу положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Враховуючи пояснення представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

При розгляді даної позовної вимоги суд керувався нормами Цивільного кодексу Української РСР /в редакції 1963 року/, позаяк правовідносини виникли в період дії вищевказаного кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Так, судом встановлено, що 14 травня 1993 року Тарутинським агентством по приватизації житла смт Тарутине ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які проживали разом у незареєстрованому шлюбі, на підставі розпорядження № 104 від 12 травня 1993 року було видано ОСОБА_5 про право власності на житло, а саме на квартиру № 2, розташовану в будинку № 11 по вулиці Котовського смт Тарутине Тарутинського району Одеської області (а.с. 16).

02 липня 1999 року ОСОБА_3 померла (а.с. 12).

Заповіту ОСОБА_3 не залишила.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 на підставі ч. 1 ст. 529 ЦК Української РСР є її син, позивач у справі ОСОБА_1 (а.с. 5, 6, 11). Інших спадкоємців не має, ніхто спадщину не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 38).

При зверненні до державного нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири № 2, розташованої по вул. Котовського, 11 смт Тарутине Одеської області, що належала матері позивача ОСОБА_3 на праві приватної спільної часткової власності, позивачу було відмовлено у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Крім цього, надане позивачем ОСОБА_5 про право власності на житло від 14 травня 1993 року не зареєстроване на момент його придбання у відповідному органі БТІ, тому воно право власності ОСОБА_3 на 1/2 частку вищезазначеної квартири не підтверджує. Також воно не відповідає вимогам законодавства, а саме в графі «прізвище, імя по-батькові» членів сімї зазначені лише прізвище та ініціали (а.с.17).

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 02 листопада 2015 року встановлено факт належності ОСОБА_5 про право власності на житло, видане Тарутинським агентством по приватизації 14 травня 1993 року, на підставі розпорядження № 104 від 12 травня 1993 року з записом в графі «прізвище імя по батькові» ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_3 ОСОБА_4 та членам його сімї ОСОБА_3 (а.с. 19)

Відповідно до довідки Тарутинської селищної ради № 147 від 23 січня 2013 року ОСОБА_3, яка померла 02 липня 1999 року, на день смерті була зареєстрована і проживала разом з ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13).

31 січня 2002 року ОСОБА_4 помер (а.с. 14).

На день смерті ОСОБА_4 проживав один за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою Тарутинської селищної ради № 148 від 23.01.2013 року (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири № 2, розташованої по вул. Широка (колишня Котовського),11 в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, що належала йому на підставі ОСОБА_5 про право власності на житло від 14 травня 1993 року.

Заповіту ОСОБА_4 не залишив.

Будь-яких спадкоємців у ОСОБА_4 не має, 1/2 частки вищезгаданої квартири, яка належала йому в порядку спадкування ніхто не прийняв, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) (а.с. 37).

Відповідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, зокрема квартири № 2, розташованої в будинку № 11 по вул. Котовського в смт Тарутине Тарутинського району Одеської області станом на 28 квітня 2016 року будь-які відомості відсутні (а.с. 48).

Згідно розпорядження Тарутинської селищної Ради Тарутинського району Одеської області № 9 від 17 лютого 2016 року вулицю Котовського, яка розташована в смт Тарутине, перейменовано на вулицю Широка (а.с. 49).

Як вбачається з матеріалів справи, з показів свідків позивач фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті матері ОСОБА_3, померлої 02 липня 1999 року та ОСОБА_4, померлого 31 січня 2002 року, зокрема доглядає та утримує квартиру, сплачує комунальні платежі, податок на землю, тобто добросовісно, відкрито, безперервно володіє цим майном більше десяти років (а.с. 50).

Згідно ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Таким чином, позивач ОСОБА_1 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР є таким, що прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 та спадщина згідно ч. 2 ст. 548 ЦК Української РСР належить йому з моменту її відкриття, оскільки він фактично вступив в управління та володіння квартирою, тобто здійснив дії, що свідчать про прийняття спадщини.

Також, частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено Цивільним кодексом України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Представник залученої до участі у справі в якості співвідповідача Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області (повноваження якої розповсюджуються й на Тарутинський район Одеської області), надав заяву про розгляду справи за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечували (а.с. 68).

Окрім того, враховуючи правову позицію Верховного Суду України по справі № 6-137цс13 суд дійшов висновку, що момент набуття права власності на нерухоме майно на час отримання спадкодавцем ОСОБА_5 про право власності на житло не залежав від державної реєстрації цього права на майно позаяк правові акти не повязували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації.

На даний час позивачем виготовлено технічний паспорт на квартиру № 2, розташовану за адресою: вул. Широка (колишня Котовського), 11, смт Тарутине Тарутинського району Одеської області, загальною вартістю 35193 гривні (а.с.20-24).

При зазначених обставинах, зокрема що позивачем здійснено фактично вступ в управління та володіння часткою майна, яка залишилася після смерті його матері ОСОБА_3, окрім того позивач більше ніж 10 років продовжує відкрито і безперервно володіти часткою майна, яка залишилася після смерті цивільного чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_4, відповідачі заперечень проти задоволення позовних вимог не висували, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на квартиру № 2, розташовану по вул. Широка (колишня Котовського), 11, смт Тарутине Тарутинського району Одеської області.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 524, 548, 549 ЦК Української РСР, ст. 344 ЦК України, ст.ст. 212-215 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_2, до Тарутинської селищної ради Одеської області та Арцизької ОДПІ ГУ ДФС в Одеській області про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру під номером 2 (два), розташовану в будинку під номером 11 по вулиці Широка (колишня Котовського) смт Тарутине Тарутинського району Одеській області, загальною площею 35,2 кв.м, яка складається з кімнати житловою площею 17,2 кв.м, коридору площею 5,8 кв.м, кухні площею 6,2, веранди площею 6,0 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а якщо сторони не були присутні в судовому засіданні, рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В. Козирєв