Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №495/3720/15-ц
Провадження по справі № 2/514/71/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Горбаня Ю. О.

за участю секретаря Міхальчук Я.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду с.м.т. Тарутине цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що в кінці 2013 року він познайомився через соціальні мережі з відповідачкою ОСОБА_2 після чого вони почали проживати разом у фактичних шлюбних відносинах у її найманому будинку в с. Прилиманське. Одразу після цього ОСОБА_2 запропонувала йому купити 2-х поверховий будинок, який знаходиться в с. Молога Булгород-Дністровського району Одеської області. Після цього домовившись про всі істотні умови, позичила у нього 5300 доларів США (по курсу НБУ 10,80 грн. за 1 долар США, що на той момент складало 57240 гривень) пообіцявши, що 1/3 частина будинку буде належати йому на праві власності, а також зареєструє його в цьому будинку. Вартість зазначеного будинку і земельної ділянки становить 15900 доларів США. При фактичному одержанні 5300 доларів США відповідачка ОСОБА_2 надала йому розписку про те, що вона взяла у нього в борг зазначену суму грошей. Згідно їх домовленості відповідачка зобовязалася повернути йому борг протягом двох років, в тій валюті в якій вона їх отримала, а саме в доларах США. Однак, вона цих домовленостей не дотримувалася та повертала борг частинами в гривнях. Відповідачка на теперішній час повернула йому 2289 доларів США, (1860 доларів США згідно уточнення та 10000 гривень, тобто 429 доларів, були повернуті 18.03.2015 року), решту суми боргу в розмірі 3011 доларів США повертати відмовляється, погрожує фізичною розправою.

Він неодноразово звертався до відповідачки щодо необхідності повернення позики згідно їх домовленості, але вона під різними приводами ухиляється від виконання зобовязання вважаючи, що вона повинна повернути суму у розмірі 57240 гривень, незважаючи на девальвацію гривні. ОСОБА_2 працювала на проминку 7 км., а він проживав у придбаному будинку з її дітьми, доглядаючи за ними. Після цього в червні 2014 року йому стало відомо, що вона уклала договір купівлі-продажу 2-х поверхового будинку, а в жовтні місяці 2014 року виявилося, що у відповідачки весь час були відносини з колишнім чоловіком і вона разом з ним погрожуючи фізичною розправою виселили його із будинку. Також, зазначив, що він є інвалідом з дитинства, у нього обмежені фізичні можливості. Відповідачка завдала йому моральну шкоду, так як довгий період часу він не міг жити повноцінним життям через душевний біль та страждання. Розмір відшкодування за заподіяну шкоду він оцінює у 50000 гривень.

Таким чином, загальна сума відшкодування, яка підлягає стягненню з відповідачки складає 3011 доларів США та 50000 гривень, у звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.

В судовому засідання позивач та його представник уточнену позовну заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній. Крім того, позивач пояснив, що в кінці квітня 2014 року він дав у борг відповідачці 5300 доларів США. В результаті чого, відповідачкою була написала розписка про отримання боргу у вказаній сумі. В зазначеній розписці вона зобовязалася повернути борг протягом двох років, на теперішній час строк сплив, але відповідачка суму боргу не повертає. З моменту написання розписки ОСОБА_2 повернула йому 2289 доларів США, таким чином сума боргу складає 3011 доларів США, а не 13361 гривню як зазначає відповідачка.

Відповідачка в судовому засіданні частково погодилася з позовом та пояснила, що на початку травня 2014 року вона взяла борг у позивача в сумі 5300 доларів США, тобто 57240 гривень, про що вона склала розписку, в якій зобовязалася повернути боргу протягом двох років. Крім того, вона надала копію розписки в якій вказана дата її складання 06 червня 2014 року, однак цю дату вона написала сама помилково. Також, відповідачка надала заперечення, в яких зазначила, що позивач ОСОБА_1 вимагаючи задовольнити позов посилався на розписку, як доказ отримання нею грошей та обовязок повернути їх. Вона вважає, що розписка не відповідає вимогам, в розписці відсутні дата її складання, дата передачі коштів та їх отримання, її підпис та умови повернення боргу в доларах США. Вона згідно домовленості між ними повертає йому борг частинами. Також, вважає, що строк повернення боргу не сплив, а тому позивач безпідставно звернувся до суду з даним позовом. Крім того, повідомила, що на теперішній час вона не працює та проживає в орендованій квартирі. Борг позивачу вона буде сплачували тільки в гривнях та на теперішній час вона згодна з сумою боргу 13361 гривня, оскільки обовязкове повернення боргу в доларах США в розписці не вказано.

Вимоги про моральну шкоду не знайшли своє підтвердження, доказів позивачем про те, що вона йому завдала душевних страждань суду це надані, а тому дані вимоги є безпідставними.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, вивчивши матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Так, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, в кінці квітня на початку травня 2014 року (точної дати сторони не памятають) між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідно до якого позивачем були надані у борг грошові кошти у розмірі 5300 доларів США, тобто 57210 гривень по курсу 10 гривень 80 копійок за 1 долар США, для придбання 2-х поверхового будинку в с. Молога Білгород-Дністровського району Одеської області, з зобовязанням останньої повернути гроші у строк протягом двох років.

Крім того, в кінці квітня на початку травня 2014 між сторонами була складена розписка, яка підтверджує факт отримання відповідачкою у борг грошей у вищевказаній сумі.

Згідно зазначеної розписки відповідачка з моменту отримання грошей повертає борг позивачу наступним чином:

- 13.06.2014 року 200 доларів США по курсу 12 гривень за 1 долар США;

- 12.11.2014 року 1000 доларів США по курсу 16,50 гривень за 1 долар США;

- 18.03.2015 року 10000 гривень, залишок складає 28340 гривень;

- 05.10.2015 року 15000 гривень, тобто 660 доларів США по курсу 22,70 гривень за 1 долар США, залишок складає 13340 гривень.

Також, відповідно матеріалів справи офіційний курс долара США станом на 18 березня 2015 року складав 23,29 гривень за 1 долар США, тобто 18 березня 2015 року відповідачка повернула позивачу 10000 гривень, що складає 429 доларів США (10000*23,29).

Таким чином, суд вважає, що борг відповідачки з урахуванням всіх сум погашення на теперішній час складає 3011 доларів США.

Згідно розрахунку наданого відповідачкою на теперішній час загальна сума її боргу складає 13361 гривню, з даним розрахунком суд погоджується частково, оскільки дійсно нею повернуто позивачу 2289 доларів США, а тому залишок боргу складає 3011 доларів США, а не 13361 гривню, як стверджує відповідачка, оскільки фактично вона брала у позивача борг саме в доларах США.

Відповідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25 травня 2004 року ОСОБА_2 придбала в приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,0789 га, яка розташована в с. Молога, СТ «Юбілейний», ділянка №79, Білгород-Дністровський район Одеська область, кадастровий номер: :02:003:0103.

Також, з матеріалів справи видно, що позивач працює в ТОВ «ТРАНСФОРТ» та згідно довідки отримує заробітну плату, що також підтверджується трудовою книжкою.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, суму позики, або таку ж кількість речей того ж роду та такої же якості, договір позики є укладеним з моменту передання грошей , або інших речей, визначеними родовими ознаками.

Відповідно до ч.2 ст..1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника, або інший документ який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, або визначеної кількості речей.

Розписка позичальника є доказом не лише укладання договору між сторонами, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.

Відповідно до норм ст. ст. 1046, 1047 ЦК України договір позики (на відміну від договору кредиту) за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частками (з розстроченням) то в разі повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики що залишилося, та сплати процентів належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В судовому засіданні відповідачка не заперечувала проти передання їй у борг позивачем 5300 доларів США, з умовою повернення протягом двох років.

Крім того, на теперішній час строк добровільного повернення боргу по розписці сплив, однак відповідачка борг не повернула в повному обсязі, нею не було надано доказів, що між сторонами виникли інші правовідносини, а не боргові зобовязання, а тому суд дійшов до висновку, що з відповідачки слід стягнути суму боргу у вказаній суммі.

Згідно діючого законодавства, засобом погашення боргового зобовязання його виконання є національна валюта України гривня.

Сума боргу підлягає стягненню у національної валюті на час ухвалення рішення з урахуванням курсу валюти національного банку України.

Також, відповідно матеріалів справи офіційний курс долара США станом на 24 травня 2016 року складає 2512,3692 гривень за 100 доларів США.

Представник позивача, просив стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 3011 доларів США, яка складає 75647 гривень (3011 доларів США * 25.123692 грн.), відповідно до курсу долару США на час ухвалення рішення суду .

За таких обставин, суд вважає позов ОСОБА_1, представником якого є ОСОБА_3 до ОСОБА_2 слід задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму основного боргу в розмірі 75647 гривень.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в сумі 50000 гривень, то суд виходить з наступного.

Згідно ст.. 23 ЦК України моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Відповідно до вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Розмір моральної шкоди визначається з урахуванням суті позовних вимог, характеру дій особи, яка спричинила шкоду, фізичних та моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Вирішуючи справу в частині відшкодування моральної шкоди, суд, враховуючи, що відшкодування моральної шкоди за цією категорією справ діючим законодавством не передбачено, вважає позовні вимоги в цій частині безпідставними та не обґрунтованими, а тому в цій частині позову у задоволенні відмовляє.

Згідно вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються інваліди І та ІІ групи.

Згідно довідки спеціалізованої медико-соціальної комісії, яка міститься в матеріалах справи позивач є інвалідом І групи з дитинства, має відповідне посвідчення та отримує державну соціальну допомогу.

З врахуванням викладеного, суд вважає, що з відповідачки слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 756 гривень.

На підставі викладеного ст.ст. 23, 526-527, 1046-1050, 1167, ЦК України, Постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», керуючись ст.ст.10; 11; 60; 88; 212-214 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 75647 (сімдесят пять тисяч шістсот сорок сім) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 756 гривень в дохід держави.

В іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Тарутинський районний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Ю.О. Горбань