АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження : 22ц/790/4022/16 Головуючий 1-ї інстанції - Довготько Т.М.
Справа № 2-643/163/16 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірне.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Кокоші В.В.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний бак «Приватбанк» на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову посилався на те, що у січні 2011 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір кредиту, відповідно якого остання отримала кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

У ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла.

Станом на дату смерті ОСОБА_3 заборгованість позичальника перед Банком склала 8 775,73 грн., з яких - заборгованість за кредитом - 4 532,60 грн.; заборгованість за відсотками - 3 419,87 грн.; заборгованість за пенею та комісією - 823,26 грн.

Спадкоємцем, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1, якому у січні 2016 року було направлено лист-претензію з пред'явленням вимог щодо сплати боргу за кредитом, проте Банк ніякої відповіді не отримав.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, а також стягнути з відповідача судові витрати по справі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неналежне дослідження судом доказів по справі.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відносини між кредитором спадкодавця і спадкоємцем, який прийняв спадщину регулюються главою 87 книги 6 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але у межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону, яка регулює відносини спадкоємця з кредитором спадкодавця, належним способом захисту порушеного права є звернення кредитора спадкодавця до суду з позовом до спадкоємця, який прийняв спадщину, про стягнення на майно, що було передано спадкоємцю в натурі й лише за умови, що спадкоємець відмовився від задоволення вимог банку шляхом сплати одноразового платежу.

Судом встановлено, що боржник Банку ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.30).

Будь-яких доказів того, що у власності ОСОБА_3 на день її смерті перебувало майно і відповідач прийняв спадщину на нього суду не надано.

Посилання апелянта на те, що обов'язок по встановленню спадкової маси лежить на суду є безпідставними, спростовуються вимогами статті 60 ЦПК України, якою передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Крім того, звернення до суду кредитора спадкодавця з позовом до спадкоємця про стягнення заборгованості за договором кредиту, не може вважатися належним способом захисту порушеного права кредитора, оскільки у зв'язку з тим, що відносини між кредитором ПАТ Комерційним банком «ПриватБанк» і боржником ОСОБА_3 припинилися у зв'язку зі смертю останньої, а чоловік боржника ОСОБА_1 стороною кредитного договору не був, дані відносини не можуть регулюватися нормами закону, які передбачають загальні наслідки невиконання стороною договірних зобов'язань, зокрема такі, як стягнення заборгованості за договором кредиту.

Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст.1216, 1218, ч.2 ст.1220, ч.3 ст.1223 ЦК України, відповідно до яких з моменту смерті особи до спадкоємців переходять права та обов'язки спадкодавця, які належали йому на час відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, зобов'язання правонаступників спадкодавця-боржника перед кредитором виникають з моменту смерті спадкодавця-боржника.

А тому у відповідності до ч.3 ст.1281 ЦК право вимоги до спадкоємця ОСОБА_1 у позивача виникло з дня відкриття спадщини, що пов'язано з датою смерті боржника, тобто починаючи з ІНФОРМАЦІЯ_1. Річний строк для пред'явлення такої вимоги закінчився у банку 03 листопада 2014 року. А позов до ОСОБА_1 пред'явлено 13.01.2016 року (а.с.1).

Таким чином, Банк як кредитор спадкодавця ОСОБА_3 з врахуванням вимог ч.4 ст.1281 ЦК України позбавлений права вимоги до спадкоємця ОСОБА_1, наслідком чого є відмова у задоволенні позовних вимог.

З огляду на зазначене районний суд ухвалив рішення відповідно до норм матеріального і процесуального права, а правильне по суті і справедливе рішення суду не може бути скасоване з одних лише формальних міркувань, і доводи скарги цього висновку не спростовують, то з передбачених ст. 308 ЦПК України підстав судова колегія апеляційного суду відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317, 319, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді