Справа № 192/2098/15-ц
Провадження № 2/192/93/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" березня 2016 р.СОЛОНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Омелюх В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Савчукової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у смт. Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері,

В С Т А Н О В И В:

Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог від 19 лютого 2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері, зазначивши на обґрунтування, що 10 грудня 2013 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем згідно актового запису №197 по відділу реєстрації актів громадянського стану Солонянського районного управління юстиції Дніпропетровської області, в період якого у них народилася спільна дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сімейне життя з відповідачем не склалося, оскільки він вживав спиртні напої, застосовував до неї та її дітей від попереднього шлюбу ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, фізичне насильство, ображав та принижував її та її дітей, в результаті чого вона була змушена звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу та піти з дому, але нажаль не змогла забрати із собою спільну з ним доньку ОСОБА_3, яку відповідач залишив проживати з ним за адресою: АДРЕСА_1, в якому і вона мешкала з відповідачем до припинення спільного проживання.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року шлюб між нами було розірвано, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, було стягнуто аліменти з відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно.

Через деякий час вона змогла забрати до себе спільну доньку ОСОБА_3, але не на тривалий час, оскільки 03 серпня 2015 року під час чергового конфлікту, побоюючись за своє здоров'я та життя, щоб уникнути приниження та нанесення їй відповідачем тілесних ушкоджень змушена була поїхати зі своєю донькою ОСОБА_3 до своєї сестри в с.Тритузне Солонянського району Дніпропетровської області, але відповідач приїхав туди і забрав їх спільну дитину. Намагаючись повернути доньку, 04 серпня 2015 року я звернулася із відповідною заявою до Солонянського РВ УМВС України у Дніпропетровській області, але це питання так і не було вирішено по суті.

З серпня 2015 року до початку жовтня 2015 року вона неодноразово намагалася домовитися з відповідачем про місце проживання дитини з нею, але він категорично відмовлявся та не давав їй бачитися з донькою.

13 жовтня 2015 року вона звернулася до органу опіки та піклування із заявою, в якій прохала вжити заходів реагування до ОСОБА_2 та допомогти їй повернути малолітню доньку ОСОБА_3. 12 листопада 2015 року її заява була розглянута на засідання комісії з питань захисту прав дитини та їм було надано термін для відновлення стосунків, роз'яснено право на безперешкодне спілкування з дитиною.

Після спливу терміну для вирішення питання в добровільному порядку, оскільки відповідач не повернув їй дитину та перешкоджає у спілкуванні з нею, вона повторно звернулася до органу опіки та піклування із заявою про проведення засідання комісії та надання їй висновку щодо розв'язання спору в судовому порядку, на що було повідомлено, що буде проведено засідання і прийняте комісією рішення буде надано в судове засідання, після чого відповідач повністю заборонив їй бачити доньку та погрожував фізичною розправою в зв'язку із моїм зверненням до компетентних органів для вирішення цього питання.

За час нашого спільного життя відповідач неодноразово вчиняв до неї фізичне насильство: в жовтні 2012 року відповідач наніс їй удар в живіт, в результаті чого вона втратила їх спільну дитину на 8-му тижні вагітності, а 20 березня 2015 року в результаті нанесення їй тілесних ушкоджень відповідачем вона потрапила до лікарні з головними болями та гематомою. Під час їх спільного проживання відповідач неодноразово застосовував нецензурні слова та фізичне насильство і до її доньок від попередніх шлюбів.

На даний час у будинку по АДРЕСА_1, який є їх спільною з відповідачем власністю, вона проживати не може, так як побоюється за своє життя та життя дітей, а тому проживає разом зі своїми старшими доньками проживає в АДРЕСА_2 де є всі належні умови і для проживання доньки ОСОБА_3. Розуміючи, що відповідач не дасть можливості проживати їй у спільному з ним житлі, вона звернулася із заявою до виконавчого комітету Солонянської селищної ради, де відповідно до рішення №5 від 17.09.2015 року для першочергового отримання житла та покращення житлових умов її було поставлено на квартирний облік.

Після розлучення вона навіть не може забрати із спільного з відповідачем будинку в АДРЕСА_1 всі свої речі та речі її дітей, у зв'язку з чим 29 листопада 2015 року була змушена звернутися за допомогою до депутата, при цьому щоб забрати хоча б якісь свої речі їй довелося з депутатом приходити до відповідача двічі, оскільки з першого разу двері відповідач не відчинив, а потім лише в присутності депутата ОСОБА_13 відповідач пустив її забрати речі та побачитися з їх донькою ОСОБА_3, але забрати її з собою не дозволив.

Оскільки вона має позитивні характеристики з місць роботи, позитивно характеризуюся за місцем свого проживання, офіційно працевлаштована та має стабільні доходи, належні умови для проживання дитини та бажає бути поряд зі своєю донькою, виховувати її, тому з посилання на ст.162 СК України та Декларацію прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 якої, зокрема, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, вважала, що донька повинна проживати з нею як матір'ю дитини. Оскільки відповідач в добровільному порядку вирішити спір не бажає, тому вона змушена звернутися з позовом до суду про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини у відповідача та повернення за місцем проживання матері. Прохала суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 з нею, відібравши її у відповідача та повернувши її до неї - матері за місцем її проживання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Пояснила, що з відповідачем вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2010 року, при цьому їх шлюб було зареєстровано 10 грудня 2013 року, а 26 листопада 2015 року розірвано згідно рішення суду. В даному шлюбі має спільну з відповідачем дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також від попередніх шлюбів має трьох дітей, з яких одна - ОСОБА_7, яка вже досягла повноліття, проживає окремо, а інші неповнолітні діти проживають з нею. Фактично сімейно-шлюбні відносини з відповідачем припинено 13 вересня 2015 року, так як відповідач вигнав її разом з доньками ОСОБА_7 та ОСОБА_4, з будинок по АДРЕСА_1, в якому вони проживали однією з відповідачем сім'є та який належить їм обом на праві власності по ? частині кожному. Коли відповідач вигнав її з будинку, то їх спільну дитину ОСОБА_3, взяти з собою не дозволив. Раніше в серпні 2015 року вона також втікала від відповідача, оскільки він вигнав її доньку ОСОБА_4 з будинку, при цьому донька хотіла покінчити життя самогубством через конфлікти з відповідачем. Після зазначених подій вона (позивачка )поїхала на тимчасове проживання зі своїми доньками ОСОБА_7 та ОСОБА_3 до сестри в с.Тритузне, то відповідач приїхав та забрав у неї молодшу доньку ОСОБА_3 і не повернув їй, вимагаючи, щоб вона повернулась до нього. Вона неодноразово зверталася до поліції щодо повернення дитини, але так дитину їй не повернули, а, натомість, склали відносно неї акт зі слів відповідача. Відповідач і на даний час приходить до неї та застосовує насильство, б'є її та її доньку ОСОБА_7. Після того, як відповідач вигнав її з дітьми з будинку, три місяці шукала окреме житло для проживання, проживаючи у своєї сестри. З 20 січня 2016 року вона винаймає житло по АДРЕСА_2, з власником якого у неї укладено попередній договір на його викуп. Її донька ОСОБА_3 ще дуже маленька, вона дівчинка, їй потрібна мама, вона хворіє, при цьому після призначення лікарями лікування вона приймала участь у купівлі ліків, а, інколи з дозволу відповідача та в його присутності, спілкується з дитиною: інколи три рази на тиждень, а інколи взагалі весь тиждень не бачить її. Вона намагалась домовитись з відповідачем про повернення доньки, але останній заперечує проти цього та вимагає її повернення на проживання у їх спільний будинок, але вона не може цього зробити, оскільки це загрожує життю та здоров'ю її та її дітей. Відповідач в процесі їх спільного життя жорстоко поводився з нею та її дітьми від попередніх шлюбів, ображав та принижував їх, застосовував фізичне насильство, тому вона його боїться і не може проживати з ним під одним дахом у їх спільному будинку як того від неї вимагає відповідач, щоб вона могла постійно бути з їх спільною малолітньою донькою ОСОБА_3.

Відповідач ОСОБА_2, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та заперечував проти їх задоволення. Пояснив, що в 2009 році він разом з позивачкою купили у двох житловий будинок в с.Жданово, де проживали разом однією сім'ю, при цьому у них склалися нормальні сімейні відносини і він добре ставився до її дітей від попередніх шлюбів. 03 серпня 2015 року він пішов на роботу, а відповідачка зателефонувала йому та повідомила, що йде від нього. В той же день він знайшов її разом з дітьми у її сестри в с.Тритузне та без згоди позивачки, яка ще годувала дитину груддю, забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 в с.Жданове у їх спільний будинок, де вони проживали сім'єю. Після цього позивачка повернулась до нього, а 12 вересня 2015 року вона знаходилась в стані алкогольного сп'яніння, про що він повідомив депутата селищної ради ОСОБА_8, яка забрала її до себе ночувати, після чого 13 вересня 2015 року прийшла в їхній будинок та стала збирати речі, повідомивши, що повертатися до нього не збирається. Він не заперечував, що вигнав доньку позивачки ОСОБА_4 з дому, оскільки вона не слухалась, і вона пішла проживати до свого хлопця. Він з старшими дітьми позивачки не знаходив спільної мови, внаслідок чого постійно конфліктував. З серпня 2015року позивачка фактично участі у вихованні доньки ОСОБА_3 не приймає, не спілкується з нею, а до цього інколи приїздила до неї в стані алкогольного сп'яніння. 13 вересня 2015 року, як стверджує позивачка, він її з будинку не виганяв, не бив, але не заперечує, що між ними була сварка, але фізичного насильства щодо неї він не застосовував. Після попереднього судового засідання розгляду справи між ними був конфлікт, позивачка хотіла забрати дитину, він став цьому перешкоджати і штовхнув її на землю, після цього бачитись з дитиною він їй заборонив взагалі. Коли позивачка відвідувала їх доньку, то вона приносила продукти харчування, один раз купила одяг та ліки, які було призначено для лікування доньки у зв'язку з простудою останньої. Вважав, що у належному йому з позивачкою будинку значно кращі умови для проживання малолітньої дитини, тому він не дозволить щоб його донька жила у будинку, який винаймає позивачка, де потребується ремонт та відсутні належні побутові умови. Не заперечував, що донька потребує спілкування з матір'ю, але місце проживання дитини повинне бути з ним, оскільки він як батько дитини з серпня 2015 року добросовісно справляється зі своїми обов'язками по вихованню доньки, догляду за нею.

Представник третьої особи - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області як орган опіки та піклування в судовому засіданні пояснив, що 12 жовтня 2015 року до органу опіки та піклування звернулася позивачка ОСОБА_1 з заявою щодо повернення їй дитини, яку відповідач без її згоди забрав та не віддає. Працівники служби провели з позивачкою бесіду, після чого звернулися до депутата селищної ради ОСОБА_13, яка повідомила, що відповідач хороший батько та добре доглядає за дитиною. Ними будо надано запити на характеристики щодо відповідача, після чого було викликано до служби як позивача так і відповідача, де позивачка повідомила, що не бажає проживати з відповідачем однією сім'єю, оскільки він не поважає її та застосовує до неї фізичне насильство. Відповідач натомість повідомив, що бажає зберегти сім'ю. Солонянський районний центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді працював з позивачкою та відповідачем, а комісія дала термін для добровільно налагоджування стосунків протягом місяця, але стосунки між сторонами не налагодилися. На повторному засіданні комісії 11 грудня 2015 року сторони не змогли знайти спільної мови, але відповідач пообіцяв, що буде вести себе спокійно і сторонам надали ще термін для добровільного вирішення спору, але питання місця проживання дитини між ними так і не було вирішено, а орган опіки і піклування рішення з цього питання не приймав. Згідно наданого Солонянською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, малолітня дитина повинна проживати з позивачкою матір'ю ОСОБА_1 з урахуванням її віку та потреби материнської уваги, турботи та любові, які не може дати один батько, і це буде відповідати інтересам малолітньої дитини сторін.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що знає ОСОБА_1 та її дітей з 2006 року, оскільки вона працює вчителькою у школі, де навчаються старші діти позивачки, яка часто відвідувала школу, приймала активну участь в шкільному житті дітей. Були неодноразово випадки, коли донька позивачки ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, не хотіла зі школи йти додому, у зв'язку з чим зі слів дівчинки їй відомо, що причиною цьому є те, що відповідач ОСОБА_2, який є чоловіком матері дівчинки, вчиняв дома сварки, знущався з позивачки, застосовував до неї фізичне насильство. Крім того, вона сама особисто бачила ОСОБА_1 з ознаками побиття на тілі, у зв'язку з чим остання знімала побої. Через постійне побиття та приниження чоловіком позивачка навіть хотіла покінчити життя самогубством. Як депутат селищної ради у зв'язку зі звернення до неї дітей позивачки вона зверталася до керівництва за місцем роботи відповідача з метою припинення його протиправних дій. Коли вона як депутат на звернення дітей приходила до сім'ї ОСОБА_1 додому, щоб припинити сварку, то відповідач в її присутності ображав та принижував позивачку та її дітей, в той час, як старші діти позивачки добре навчались в школі, а донька ОСОБА_7 після школи добре закінчила також технікум тепер вже працює, але до матері приїздила рідко і лише у відсутність відповідача. Були випадки, коли донька позивачки ОСОБА_4 до школи приходила заплакана та зі слідами ляпасів на обличчі, при цьому говорила, що її побив вітчим, і після школи не хотіла йти додому. Діти в позивачки хороші, працьовиті, допомагають їй по господарству, працювали на городі. Відповідач контролював позивачку та своєю поведінкою в сім'ї психологічно довів до такого відчаю, що вона з малолітньою донькою ОСОБА_3 з с.Жданове пішки пішла в с.Тритузне. ОСОБА_1 є хорошою людиною, відповідальною та люблячою мамою, доброю господаркою, але, не дивлячись на це, відповідач всіляко різними словами ображав та принижував дружину. Позивачка неодноразово покидала відповідача внаслідок його ставлення до неї та мріяла придбати житло для проживання окремо від нього. В її (свідка) присутності відповідач вдарив доньку позивачки ОСОБА_7 по обличчю рукою, так як після першого судового засідання у справі 05 лютого 2016 року між ними був конфлікт, а вона (свідок) на прохання ОСОБА_1 їздила до неї в житловий будинок за адресою АДРЕСА_2, який вона на даний час винаймає та де при огляді побачила, що умови проживання добрі, дві кімнати жилі, а в іншій кімнаті проводився ремонт та знаходились речі сім'ї. Вважає, що позивачка хороша мати і дитина, яка ще дуже маленька за віком потребує саме матері, тому повинна проживати з матір'ю. Підтвердила, той факт, що один раз бачила позивачку ОСОБА_1 в стані алкогольного сп'яніння, при цьому остання знаходилась на подвір'ї і не хотіла йти до будинку, та говорила, що боїться відповідача, який може її побити або зґвалтувати.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що вона є депутатом Солонянської селищної ради в с.Жданово, куди входить і АДРЕСА_2, в якому на даний час проживає позивачка ОСОБА_1 з дітьми. 30 жовтня 2015 року до неї як депутата звернулася позивачка, щоб та допомогла їй забрати речі з будинку ОСОБА_2, який добровільно не віддає їх. Вона погодилася та о 12 годині 30 хвилин пішла з нею до будинку відповідача, але останній їм двері не відчинив, на телефонні дзвінки не відповідав, оскільки він був вимкнений. Потім почали приходити повідомлення, що він з'явився в мережі, після чого до неї знову прийшла позивачка і попрохала знову сходити з нею за речами, так як відповідач телефонував їй та сказав, що може прийти забрати речі. Дану розмову ОСОБА_1 записала та дала їй послухати, при цьому в процесі цієї розмови відповідач висловлювався на адресу позивачки нецензурною лайкою, принижував її. В цей день йшов сильний дощ, але коли вони прийшли до будинку, то частина речей позивачки стояли на вулиці під дощем, в тому числі телевізор та кухонний стіл, а відповідач поводився агресивно, вимагав вийти з двору. Позивачка за її допомогою в таких несприятливих умов забрала від відповідача свої речі. Їй відомо, що ОСОБА_1 після того, як пішла від чоловіка, винайняла для проживання хороше житло, але в ньому потребувалися значні кошти на опалення будинку, тому 16 січня 2016 року позивачка переїхала в інший житловий будинок по АДРЕСА_2, який є звичайною сільською хатою, яка придатна для проживання, де зробила частково ремонт, в будинку чисто, охайно, маються всі умови для проживання, які позивачка власноруч облаштувала за короткий період часу. Відповідач є добрим господарем, має золоті руки, але в родині він жорсткий як до дружини, так і до її дітей, тому їх спільне життя з позивачкою не склалося, про що вона зробила висновок, прослухавши записи телефонних розмов між ним та позивачкою, при цьому ті вислови, які ним допускались в процесі цих розмов, в тому числі відносно дітей, є недопустимими в спілкуванні між людьми, так як він їх обзивав, принижував. Вона (свідок) була свого часу головою опікунської ради школи, в якій навчались діти позивачки. Діти хороші, активні, позивачка постійно цікавилася їх життя, успіхами, відвідувала школу, в той же час, відповідач є жорсткою людиною, про що свідчить і те, що при забиранні речей позивачкою він викинув побутові речі на вулицю, де йшов дощ. Позивачка бореться за своїх дітей, дбає про них та хоче бути з ними. Спільна дитина сторін, яку відповідач привозив до суду, весь час питає про маму та бажає бути з нею. Нею як депутатом було складено акт обстеження житлово-побутових умов як позивачки так і відповідача, які є належними для проживання дітей у обох батьків. В той же час, вважає, що дитина ОСОБА_3, яка ще зовсім маленька, повинна проживати з матір'ю.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що позивачка є її рідною сестрою, а ОСОБА_2 був її чоловіком, з яким на даний нею шлюб розірвано. Осінню 2015 року позивачка, яку побив чоловік і у зв'язку з чим вона мала синці на руках, покинула відповідача та з двома дітьми ОСОБА_10 та ОСОБА_3 прийшла проживати до неї в с.Тритузне, після чого десь через тиждень до неї (свідка) додому приїхав ОСОБА_2, який став сваритися з дружиною, а потім з будинку без згоди ОСОБА_1 забрав їх спільну доньку ОСОБА_3 та поніс її до автомобіля, який стояв біля магазину. Коли позивачка йому слідом зателефонувала, то відповідач повідомив, що доньку він забрав. Крім того, пояснила, що коли доньці позивачки та відповідача ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 року виповнився рік, то вона як хрещена мати приїхала на день народження дитини, а коли гості розійшлися, то відповідач ОСОБА_2 побив як позивачку, так і її (свідка), при цьому перебив їй носа, вона була вся в крові, у зв'язку з чим вночі її з дитиною з будинку відповідача забрала їх інша сестра, яка також проживає в с.Жданово. Після даного факту вона мала намір подати заяву до міліції, написала її, але ОСОБА_1 її відмовила. Зі слів дітей позивачки їй відомо, що відповідач постійно бив її сестру ОСОБА_1 та її дітей, в тому числі і її доньку ОСОБА_10, яка їй про це і розповіла.

Свідок ОСОБА_4 судовому засіданні показала, що позивачка є її мамою, а відповідач вітчим, з яким у неї склалися неприязні стосунки через постійне побиття ним як матері, так і її та її сестер. Однією сім'єю з відповідачем вони проживали з 2010 року, спочатку в Дніпрельстані, а потім в с.Жданово, де вони придбали житловий будинок. ЇЇ мати та відповідач часто сварилися, відповідач бив матір та ображав їй. Також відповідач постійно ображав як її, так і її сестер ОСОБА_7 та ОСОБА_10, а також їх бив. Вона часто йшла з дому, оскільки не могла витримувати постійні сварки між батьками. В серпні 2015 року, коли вона купила в магазині сосиски та зварила, щоб поїсти, то він кинув їй в обличчя та сказав, що вона варити їсти собі не буде та вигнав її з будинку, після чого вона пішла проживати до свого хлопця, а відповідач приїхав до нього та пропонував їй мотузку, щоб вона повісилася. До школи вона часто ходила заплакана та з синцями, це бачила вчителька ОСОБА_8, якій вона все розповідала. При друзях та сторонніх особах відповідач поводився спокійно, щоб не викликати сумніву в своїй доброті до неї. Коли її сестрі ОСОБА_3 виповнився один рік та вони святкували їй день народження вдома, мама по телефону їй повідомила, що відповідач ОСОБА_2 побив як її, так і її сестру ОСОБА_12, а коли вона в той же день приїхала додому, то скрізь була кров, а мати і ОСОБА_12 були побиті. Відповідач часто бив її нізащо, а у 2015 році бив навіть ногами. В їх сім'ї щось хороше зі сторони відповідача було рідко, тому старша сестра ОСОБА_7 після закінчення школи рідко до них приїздила, оскільки не хотіла спілкуватися з відповідачем.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, свідків, дослідивши надані сторонами у справі письмові докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10, ст.60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі, і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, при цьому доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Положеннями ч.3 ст.61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 10 грудня 2013 року знаходились у шлюбі, який було зареєстровано згідно актового запису №197 відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Солонянського районного управління юстиції у Дніпропетровській області (а.с.94), в період якого у них народилась спільна неповнолітня дитина - донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10,58).

Крім того, позивачка має також дітей від попередніх шлюбів (а.с.90-93): доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_7, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_8, що також підтверджується свідоцтва про народження дітей (а.с.87-88).

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року, яке набрало законної сили 08 грудня 2015 року, у справі №192/1555/15-ц провадження №2/192/1555/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 шлюб було розірвано та встановлено, що сторони з вересня 2015 року припинили сімейно-шлюбні відносини та проживають окремо у зв'язку з тим, що відповідач зловживає алкогольними напоями, застосовує до позивачки та її дітей від попереднього шлюбу фізичне насильство, ображає та принижує їх, що привело до втрати почуттів між ними. Також зазначено, що спір щодо місця проживання дитини буде вирішуватись за окремим позовом. Згідно пояснень сторін на день розгляду справи судом про розірвання шлюбу спільна неповнолітня донька сторін ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживала з відповідачем ОСОБА_2, оскільки позивачка не змогла її забрати при припиненні спільного проживання з відповідачем.

Оскільки вказані обставини встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, то відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України вони не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього, судом встановлено, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 07 травня 2015 року, яке набрало законної сили 27 травня 2015 року, у справі №192/415/15-ц провадження №2/192/2455/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23 березня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду допущено до негайне виконання суду в частині стягнення аліментів у розмірі місячного платежу.

На виконання рішення суду Солонянським районним судом Дніпропетровської області 27 травня 2015 року видано виконавчий лист (а.с.13), який позивачкою 10 грудня 2015 року передано для примусового виконання до відділу ДВС Солонянського РУЮ Дніпропетровської області, де згідно постанови державного виконавця від 11 грудня 2015 року відкрито виконавче провадження №49660638, але станом на 16 лютого 2016 року квитанції про сплату аліментів відповідачем до державної виконавчої служби не надано (а.с.89), що свідчить про фактичну несплату відповідачем аліментів на утримання дитини за рішення суду, що не оспорював в судовому засіданні і відповідач ОСОБА_2

Також судом встановлено, що згідно нотаріально посвідченого державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області за реєстровим №2-268 договором купівлі - продажу житлового будинку від 16 квітня 2011 року (а.с.23-24) та витягу про державну реєстрацію прав ТОВ «Абріс» від 29 квітня 2011 року (а.с.25) ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності по 1/2 частині кожному належить житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами АДРЕСА_1, в якому згідно довідки Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 15 грудня 2015 року №4978 зареєстровані позивачка та її діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, а також ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10, який є відповідачем у справі (а.с.140).

В той же час, судом встановлено що як на період припинення сторонами сімейно-шлюбних відносин в вересні 2015 року та постановлення 26 листопада 2015 року судового рішення про розірвання шлюбу між сторонами, які проживають окремо та є матір'ю та батьком їх спільної малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, не досягнуто згоди щодо того, із ким із них буде проживати малолітня дитина, про що свідчить і звернення позивачки ОСОБА_1 до суду з позовом до відповідача про визначення місця проживання дитини з нею.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обв'язки щодо дитини.

Статтями 150, 151, 155 Сімейного кодексу України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, при цьому батьки мають право переважно перед іншими особами на особисте виховання дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дітей здійснюється батьками спільно, а той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею, при цьому той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї, при цьому рішення органу опіки та піклування є обов'язковим для виконання.

В судовому засіданні встановлено, що у серпні 2015 року, коли позивачка ОСОБА_1 припиняла проживання однією сім'єю з відповідачем та вибула на проживання до с.Тритузне Солонянського району Дніпропетровської області, з нею також знаходились її діти: доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, та спільна донька сторін - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_9, яку в подальшому відповідач ОСОБА_2 забрав від матері без згоди останньої, вимагаючи повернення позивачки ОСОБА_1 на проживання до їх спільного будинку в с.Жданове, у зв'язку з чим позивачка була змушена повернутися до місця проживання відповідача, що підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та не заперечували сторони у справі, в тому числі відповідач ОСОБА_2

З приводу відібрання від неї без її дозволу малолітньої дитини відповідачем позивачка 04 серпня 2015 року зверталась з заявою до Солонянського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області, але за результатами розгляду заяви згідно висновку о/у КМСД Солонянського РВ від 10 серпня 2015 року перевірку було припинено, питання притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної чи кримінальної відповідальності не ставилось, про що було повідомлено заявницю (а.с.15,16,63).

У вересні 2015 року сімейно-шлюбні відносини між сторонами були остаточно припинені, що встановлено рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2015 року про розірвання між сторонами шлюбу, яке набрало законної сили, та відповідно до змісту якого було встановлено, що причиною розірвання шлюбу стала саме негативна, асоціальна поведінка відповідача в сім'ї, який здійснював психологічне та фізичне насильство в сім'ї як відносно позивачки ОСОБА_1, так і її дітей від попередніх шлюбів, а відповідно дані обставини згідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, а також підтверджуються дослідженими в судовому засіданні письмовими доказами: епікризом з історії хвороби за 2012 рік та записами в амбулаторній картці №1361 на ім'я ОСОБА_1 (а.с.20,21) та показами свідків ОСОБА_8, ОСОБА_10, ОСОБА_4

При припиненні сімейно - шлюбних відносин сторони не обговорювали питання місця проживання їх спільної малолітньої дитини - доньки ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_12, спільної домовленості відповідно до вимог ч.1 ст.160 Сімейного кодексу України не досягли, при цьому відповідач ОСОБА_2 самостійно без врахування думки матері дитини визначив місце проживання доньки за місцем свого проживання, тобто позивачки ОСОБА_1 і з цього часу до дня розгляду справи судом дитина проживає з ним, а він перешкоджає позивачці бачитись з дитиною, спілкуватися з нею, брати участь у її вихованні, висовуючи для вирішення цих питань свої вимоги щодо повернення позивачки у їх спільний будинок та відновлення сімейних стосунків, про що повідомив і при розгляді справи судом, проти чого заперечує позивачка, але відповідач думку матері враховувати відмовляється, шантажуючи її наданням можливості чи заборони бачитись з дитиною.

Положеннями ст.ст.160, 161 СК України визначено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, а якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцять років, визначається нею самою.

Якщо мати та батько дитини, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, із ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом, при цьому під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Якщо один з батьків самочинно, без згоди другого з батьків, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її тому, з ким вона проживала (ст. 162 СК України).

Статтею 163 Сімейного кодексу України передбачено,що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними та мають право вимагати відібрання малолітньої дитини від будь-якої особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, при цьому суд може відмовити у відібранні малолітньої дитини і передані її батькам або одному з них, якщо буде встановлено, що це суперечить її інтересам.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з письмовою заявою до голови Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області як органу опіки та піклування з приводу вжиття заходів реагування до відповідача ОСОБА_2, який є її чоловіком, але від якого вона була змушена піти, оскільки останній застосовував до неї та її неповнолітніх дітей від іншого шлюбу фізичне насильство, ображав та принижував їх, та допомогти повернути малолітню доньку ОСОБА_3, яка є їх спільною дитиною, оскільки відповідач їй в цьому чинить перешкоди, а вона бажає займатися вихованням своєї доньки (а.с.17,61).

12 листопада 2015 року дана заява була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солонянській районній державній адміністрації та було надано один місяць для відновлення стосунків між батьками дитини, а також роз'яснено положення ст.ст.153,157 Сімейного кодексу України (а.с.18), в той же час відповідно до положень ч.1 ст.161 СК України рішення органу опіки та піклування по суті заяви позивачки ОСОБА_1 прийнято не було, тому підлягає вирішенню судом за результатами розгляду даного позову.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, зокрема у принципі 6, проголошено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» роз'яснив, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 після припинення сімейно-шлюбних відносин з відповідачем разом зі своїми дітьми - донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та донькою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, змушена була внаслідок протиправної поведінки відповідача покинути належний сторонам на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1, та винаймати для проживання інше житло, в тому числі на день розгляду справи судом користується на умовах безоплатної оренди з послідуючим викупом житловим будинком АДРЕСА_2 (а.с.126-133), що підтверджується і довідкою Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області від 19 лютого 2016 року №615 (а.с.119), в якому є всі необхідні умови для проживання дітей, що вбачається з складених актів обстеження житлово - побутових умов позивачки ОСОБА_1 за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_13 від 18 лютого 2016 року (а.с.118), від 24 лютого 2016 року за участю представників служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї (а.с.137) та підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_8, ОСОБА_13 та представник Солонянської РДА як органу опіки та піклування.

Крім цього, згідно рішення виконкому Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області №5 від 17 вересня 2015 року ОСОБА_1 поставлено на квартирний облік для покращення житлових умов та першочергового одержання житла як багатодітну родину складом 4 чоловіка (а.с.21), що підтверджується і довідкою виконкому Солонянської селищної ради від 12 листопада 2015 року №4455 (а.с.22).

Відповідач ОСОБА_2, який отримує пенсію, офіційно не працює та не має іншого заробітку (доходу), продовжує проживати разом з малолітньою донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в належному сторонам на праві спільної власності житловому будинку АДРЕСА_1, де є також всі належні житлово - побутові умови для проживання дитини, що вбачається з акту від 29 листопада 2016 року (а.с.59), складеного за участю депутата Солонянської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області ОСОБА_13, та з акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 26 січня 2016 року, складеного за участю представників служби у справах дітей та центру соціальних служб для сім'ї (а.с.71), з якого також вбачається що дитина ОСОБА_3 проживає з батьком.

Позивачка ОСОБА_1 з січня 2013 року працює молодшою медичною сестрою в ДЗ «СБЛ №1 МОЗ України», де з 04 червня 2014 року знаходиться у відпустці по догляду за дитиною (а.с.30). Крім, цього працює тістомісом в ПП «Торговий будинок «Мушкетер» (а.с.31), при цьому позитивно характеризуються як за місцем роботи, так і за місцем проживання (а.с.32,33), з характеристик за участю депутата Солонянської селищної ради ОСОБА_8 вбачається, що вона дбайлива любляча мати, відвідує шкільний заклад, де навчаються її діти, цікавиться їх шкільним життям, навчанням, забезпечує їх необхідними шкільними приладдям, як дружина працьовита, трудолюбива, веде здоровий спосіб життя, займається господарством.

Позивачка ОСОБА_1 на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває (а.с.72), як і відповідач ОСОБА_2 (а.с.73).

Крім цього, згідно довідки управління соціального захисту населення Солонянської РДА від 23 жовтня 2015 року за №867 ОСОБА_1 отримує державну допомогу при народженні дитини у розмірі 1578 гривень 87 копійок щомісячно (а.с.29).

Згідно висновку Солонянської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 04 лютого 2016 року (а.с.51-73) та від 03 березня 2016 року (а.с.134-137) вбачається, що орган опіки та піклування прийшов до висновку про те, що місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, необхідно визначити за місцем проживання її матері ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2, при цьому було враховано інформацію Солонянського районного центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді (ас.69,70) щодо того, що ОСОБА_1 потерпала від постійного знущання з боку чоловіка, але при цьому здатна на компроміси у вирішені конфлікту, в той час як ОСОБА_2 проявляє невдоволення на критику його дій щодо відношення до дружини, постійно встановлює свої мови, які порушують не тільки права дружини та малолітньої дитини, але і гідності людини взагалі, при цьому взагалі не готовий йти на компроміс.

Таким чином, суд приходить до висновку, що дослідженими доказами встановлено, що наявні визначені ст.161 Сімейного кодексу України обставини, які свідчать про обґрунтованість позову, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню, а місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з матір'ю - ОСОБА_1, за адресою: АДРЕСА_2, оскільки таке рішення буде відповідати інтересам дитини, яка не досягла ще двохлітнього віку, а відповідно потребує материнської уваги, піклування та догляду, а мати в змозі та бажає їй це надати, в той час, як в судовому засіданні встановлено, що відповідач, з яким дитина проживає на даний час, проявляв у сім'ї жорстоке ставлення не тільки до відповідачки як своєї дружини, так і до її неповнолітніх дітей від інших шлюбів, внаслідок чого у суду є обґрунтовані сумніви у належному вихованні ним своєї малолітньої дитини, оскільки така його поведінка може зашкодити розвитку дитини.

Крім цього, у зв'язку з зазначеним, підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачки щодо відібрання малолітньої дитини від відповідача та повернення її для проживання до матері, що буде відповідати інтересам дитини, яка не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, при цьому згідно положень п.5 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає негайному виконанню.

Крім цього, в зв'язку з задоволенням позову відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору при зверненні з позовом до суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.19, 141, 150, 151,155 - 158, 160, 161, 163, 257, 258 СК України, Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 209, 212 - 215, 367 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Солонянська районна державна адміністрація Дніпропетровської області (як орган опіки та піклування) про визначення місця проживання малолітньої дитини, відібрання дитини та повернення за місцем проживання матері задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженки міста Дніпропетровськ, батьками якої є ОСОБА_2 та ОСОБА_1, з матір'ю - ОСОБА_1, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_14, вродженкою села Письмечево Солонянського району Дніпропетровської області, за адресою: АДРЕСА_2.

Відібрати малолітню ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженку міста Дніпропетровськ, від батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_15, повернувши проживати разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_14, за адресою: АДРЕСА_2.

Допустити до негайного виконання рішення суду в частині відібрання дитини та повернення проживати разом з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_14, за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок витрат по сплаті судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Солонянський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено 14 березня 2016 року.

Головуючий: суддя