Справа № 465/7669/12 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/783/1444/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2013 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_8 правонаступниками якого є ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 про солідарне стягнення суми збитків, майнової шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2011 позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_8 з вимогами про стягнення збитків, майнової та моральної шкоди. Заявою 16.08.2012 року позовні вимоги в частині майнової шкоди збільшила, в частині вимог про відшкодування моральної шкоди зменшила та в кінцевому просила постановити рішення про стягнення майнової шкоди, що становить суму 19 763 гр. витрат на оплату допомоги адвоката у цивільній справі плюс витрати на оплату комісії в сумі 197 гр. 36 коп., збитки внаслідок не отримання нею відсотків по вкладу за період з 10.07.2009 року по 13.08.2012 року - 11 834 гр. 32 коп. та 5 000 гривен моральної шкоди.

Оскаржуваним повторним заочним рішенням Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2013 року позов в частині стягнення майнової шкоди та збитків задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 як правонаступників ОСОБА_8 солідарно суму збитків та майнової шкоди на користь ОСОБА_2 в загальній сумі 28 086 грн. 03 коп. та 1500 грн. моральної шкоди.

В решті позовних вимог відмовлено за безпідставністю.

Ухвалою колегії суддів судової палати апеляційного суду Львівської області від 29.02.2016 року повторне заочне рішення в частині стягнення з відповідачів солідарно на користь позивачки моральної шкоди скасовано із закриттям провадження у справі з підстав передбачених п.6. ч.1 ст. 205 ЦПК України.

Рішення суду в частині стягнення майнової шкоди та суми збитків також в загальному порядку оскаржили ОСОБА_4, ОСОБА_6. Вважають його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Мотивують тим, що позивач не скориставшись своїм правом на оскарження ухвали про забезпечення позову, постановленої судом 24.02.2009 року та 25.11.2009 року у справі за позовом ОСОБА_8, на які посилається, як на перешкоду в отримані певних майнових благ, що призвело до того, що вона не отримати відсотки по депозитному вкладу, який мала на меті продовжити після закінчення строку його дії. Посилання у позовній заяві позивача на те, що їй завдано збитки внаслідок недоотримання відсотків за валютним депозитним рахунком у сумі 957,13 дол. США, що еквівалентно 7631, 68 грн. за офіційним курсом станом на 15.06.2011 року, а в подальшому станом на 13.08.2012 року є суперечливими, оскільки у позові ОСОБА_2 зазначала, що лише мала намір продовжити зберігати кошти у цьому ж банку на рахунку, строк якого був визначений до 09.07.2009 року. Крім того, з заяви убачається, що залишок коштів на рахунку складав 6493,50 дол. США. Жодних обґрунтованих вимог до відповідача про сплату не отриманих відсотків за період після закінчення терміну договору банківського вкладу позивач не надала.

Судом не обґрунтовано чому позивач стягує саме відсотки, які не нараховані ОСОБА_2, по причині закінчення строку дії вкладу та безпідставно постановив про стягнення із спадкоємців відповідача обраховану позивачем суму.

Щодо витрат на правову допомогу в сумі 19 763 грн. згідно довідки адвоката ОСОБА_3 із зазначенням помісячно витрачених годин його роботи у іншій цивільній справі щодо надання правової допомоги, то такі не є шкодою у розумінні положень ЦК України. З мотивів позову убачається понесення таких витрат в зв»язку з наданням правової допомоги у іншій справі.

Крім того, суд не встановив чи відповідачі, як спадкоємці, котрі дійсно заявили про свої права на спадщину, отримали якесь майно, не встановив вартість такого майна, а лише на підставі даних про заведення по заяві спадкової справи вирішив про стягнення майнової шкоди на користь позивача, спричинення якої безпідставно визначив спадкодавцем.

При розгляді справи за апеляційною скаргою представники осіб, що подали апеляційну скаргу доводи такої підтримали.

Представник позивача ОСОБА_3 проти доводів апеляційної скарги заперечив в цілому. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники не з»явились. Належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою, про що до справи долучено розписки про отримання судових повісток. Колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників, які не з»явились, що відповідає вимогам ч.2 ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення. Рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові

Відповідно до вимог ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказми, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам не відповідає.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив того, що 05.05.2008 року позивачкою з філією АКБ«Південний» було укладено договір банківського строкового вкладу №0194, термін якого закінчувався 09.07.2009 року.

24.02.2009 року за заявою ОСОБА_8, який звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики Залізничним районним судом м. Львова було постановлено ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на валютний депозитний рахунок відкритий на її ім'я ОСОБА_2 у філії АКБ «Південний» /а.с.80/ .

25.11.2009 року у зазначеній справі за позовом ОСОБА_8 цим же судом дану ухвалу було скасовано та постановлено нову, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на валютний депозитний рахунок у сумі 50000 долаірв США відкритий на її ім'я ОСОБА_2 у філії АКБ «Південний» та на квартиру по по АДРЕСА_1 ./а.с. 4/

Рішенням суду від 2 липня 2010 року позов задоволено частково. Суд вирішив про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 395 265 гр. /а.с.3-6 зв./

24.01.2011 року /у оскаржуваному рішенні суду помилково зазначено дату 24.11.2011 року/ колегією цивільної палати апеляційного суду Львівської області, рішення від 25.11.2009 року скасовано, та постановлено нове яким в задоволенні позову ОСОБА_8 відмовлено. /а.с.7-8/ В зв»язку з цим 23.05.2011 року Залізничним районним судом м. Львова постановлено ухвалу про скасування заходів забезпечення позову згідно ухвали від 25.11. 2009 року./а.с. 10./

Суд першої інстанції виходив з того, що на момент закінчення дії договору банківського вкладу, на який накладався арешт у порядку забезпечення зазначеного вище позову ОСОБА_8, тобто станом на 09.07.2009 року, залишок коштів на депозитному рахунку позивачки становив - 6493,50 доларів США, які не могли бути нею отримані в зв'язку з накладенням арешту на валютний депозитний рахунок, а тому за період з 10.07.2009 року по 15.06.2011 року позивачкою було не отримано суму відсотків за валютним депозитом , а отже понесено збитки в розмірі 957,13 доларів США , що еквівалентно 7631,68 гривень за офіційним курсом НБУ станом 15.06.2011 року. Хоча у заяві про збільшення позовних вимог позивач просила стягнути іншу суму за більший період часу.

Крім цього, як вбачається між сторонами у справі вирішувався і інший спір, що також враховано судом першої інстанції про що зазначено у рішенні суду. Суд врахував, що 28.04. 2011 року ОСОБА_8 звертався до Залізничного районного суду м. Львова з вимогами то ОСОБА_2 та просив визнати дійсним договір позики та стягнути по такому відповідну суму коштів. У забезпечення цього позову ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 23.05.2011року у справі накладено арешт на той же рахунок на ім»я ОСОБА_2 Рішенням суду від 20.02.2012 року позов ОСОБА_8 задоволено, визнано дійсним договір позики та стягнуто 395 265 з ОСОБА_2 як суму боргу.

13.03.2013 року колегією суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області вказане рішення скасовано, та ухвалено нове про відмову у позові. Оскільки на цей час позивач ОСОБА_8 помер, то колегією суддів залучено в якості правонаступників позивача ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4.

Вчинення таких процесуальних дій Апеляційним судом Львівської області суд першої інстанції безпідставно визнав, як встановлені у справі обставини відповідним судовим рішенням з посиланням на положення ст. 61 ЦПК України в частині встановлення таким чином судом обставин зобов»язання зазначених осіб відповідати по боргам спадкодавця.

Суд не врахував, що судом апеляційної інстанції лише виконано вимоги процесуального закону і не перевірялись обставини виникнення обов»язку у цих осіб відповідати за конкретних підстав за шкоду спричинену спадкодавцем. Суд апеляційної інстанції залучивши правонаступників позивача у справі не повинен був з»ясовувати і не з»совував інших обставин, за наявності яких виникає такий обов»язок у спадкоємців.

Ухалюючи рішення про стягнення 28 086 гр. майнової шкоди, до складу якої входить сума втрачених відсотків та 197 63 гр. витрат на правову допомогу, суд не врахував, що заявою від 16.08.2012 року позивачем позовні вимоги в частині майнової шкоди збільшувались і остання просила стягнути крім 197 63 за правову допомогу та суми збитків - втрачених відсотків за період з 10.07.2009 року по 13.08. 2012 року, враховуючи тривалість розгляду справи, про що подала відповідну заяву/ а.с. 78/. Сума втрачених відсотків обрахована 11 874 гр. 32 коп., яка частково стягнута судом, з наведених вище мотивів.

Рішення суду позивачем не оскаржувалось, однак в цій частині з таким погодитись не може апеляційна інстанція та визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про безпідставність таких вимог до ОСОБА_8, відповідно і до його спадкоємців.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 05.05.2008 року поклала відповідну суму коштів на депозитний рахунок у банку строком до 09.07.2009 року.

Обрахована позивачем сума відсотків по такому вкладу із залишком на цей день 6 493, 50 доларів США становить період часу обрахований позивачем з 10.07.2009 року. Згідно первинної позовної заяви до 15.06.2011 року - дати подачі позову до суду, вторинно до 13.08.2012 року згідно вимог заяви про збільшення позовних вимог в зв»язку з тривалістю розгляду справи в тому числі охоплює період після смерті відповідача у справі ОСОБА_8, що мало місце 23.05.2012 року ./а.с. 95/

Задовольняючи частково вимоги ОСОБА_2 в цій частині, суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 22 ЦК України за змістом якої особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками / п.2 ч.2 ст. 22 ЦК / в тому числі є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Позивач не надала суду доказів і такі не встановлені судом щодо можливості реального одержання нею відсотків за депозитним вкладом у період після закінчення терміну його дії, після 10.07.2009 року. Доказів існування з цього періоду часу звичайних обставин, тобто продовження депозитного договору - не здобуто. Висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях.

За таких обставин необґрунтованим також є доводи позивача про наявність правових підстав для задоволення позову у цій частині з посиланням на положення статті 155 ЦПК України, яка визначає право особи саме на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову, та повернення предмету застави.

За змістом ч.1 зазначеної статті - у разі скасування заходів забезпечення позову, набрання законної сили рішенням про відмову у задоволенні позову чи ухвалою про закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду особа, що до якої вжито заходи забезпечення позову, має право на відшкодування збитків, завданих забезпеченням позову.

Оскільки позивачем не доведено доказів понесення таких збитків у виді упущеної вигоди, то у суду не було підстав задовольняти вимоги в цій частині.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_2 в іншій частині вимог, суд першої інстанції врахував, що за весь час судових процесів, позивачкою ОСОБА_2 було витрачено значні кошти, за надання правової допомоги по цивільній справі №22ц-300 (№2-826/10,2-1900/09). Згідно договору про надання правової допомоги від 23.03.2009 року, сума видатків становить - 19763 грн. та 197,63 сплачена комісія, що підтверджується квитанцією про оплату від 05.10.2011 року.

Пославшись на Постанову Кабінету Міністрів України «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави від 27.04. 2006 року № 590 постановив рішенні про стягнення такої суми з правонаступників відповідача у справі.

Такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах закону.

По-перше, витрати на правову допомогу, в силу вимог ст. 84 ЦПК України несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

У відповідності до п.2 ч.1 ст. 79 ЦПК України - витрати на правову допомогу віднесено до судових витрат які складаються з судового збору та витрат пов»язаних з розглядом справи.

За таких обставин при вирішенні даного спору у суду першої інстанції не було підстав вирішувати про стягнення суми 19 763 гр. з врахуванням 197 гр. 63 коп. сплаченої суми комісії як суму майнової шкоди, оскільки вказана сума є витратами ОСОБА_2 понесеними на оплату правової допомоги у іншій справі, що також ствердив її представник ОСОБА_3 при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Тому рішення суду і в цій частині не ґрунтується на вимогах закону.

Крім того, вирішуючи справу з врахуванням залучення в якості правонаступників відповідача спадкоємців, як правонаступників, суд в тому числі не встановив обставин чи одержувалось спадкоємцями майно спадкодавця у спадщину та розмір цього майна, що є самостійною підставою для відмови у позові.

За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 задовольнити.

Заочне рішення Франківського районного суду м. Львова від 8 травня 2013 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 03.09.2013 року про виправлення описки, про стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_4 солідарно суму збитків на користь ОСОБА_10 скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 487 гр. 20 коп. сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді