АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Побірченко Т.І.

при секретарі: Литвиненко Р.С.

за участю осіб:

представника позивача Клименка Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом'янський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві про виселення,-

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року задоволено позов ПАТ «Платинум Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації, Солом'янський районний Відділ головного управління державної міграційної служби України у м. Києві про виселення.

Справа№760/10837/14-ц
№ апеляційного провадження:№22-ц/796/1188/2016
Головуючий у суді першої інстанції В.В.Українець
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Л.Д.Поливач
Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права. Посилається на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не врахував інтересів її неповнолітніх дітей, для яких спірна квартира є єдиним і постійним житлом.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ПАТ «Платинум Банк» Клименко Т.В. заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Від третьої особи - Солом'янського районного Відділу в місті Києві Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві надійшов лист про розгляд справи за відсутності його представника.

Третя особа - Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації просила суд задовольнити апеляційну скаргу з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей, також просила суд розглядати справу без участі її представника, про що зазначила у письмових поясненнях (а.с.197-198).

Інші особи, які беруть участь у розгляді даної справи в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялися у відповідності до вимог закону. Враховуючи те, що дана справа тривалий час перебуває в провадженні Апеляційного суду м. Києва, колегія суддів у відповідності до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України, вважала за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів та представників третіх осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Так, відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Так, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Платинум Банк», суд першої інстанції виходив з того, що на час укладення договору іпотеки відповідачі не були співвласниками квартири та не були в ній зареєстровані, а дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на іпотекодавця ОСОБА_9 та на належне йому на праві власності майно - предмет іпотеки не поширюється, оскільки він не є громадянином України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 3 ст.109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 14 лютого 2008 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», та ОСОБА_9 було укладено договір про іпотечний кредит № 1.08022210. За умовами договору позичальнику на умовах повернення, строковості, платності було надано кредит у розмірі 134000 доларів США строком користування 240 місяців зі сплатою 12 % річних. Також, 14 лютого 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк» та ОСОБА_9 було укладено Іпотечний договір №1.08022210, згідно умов якого іпотекодавець передав в іпотеку трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, належну йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу нерухомості, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновською О.Ю. 14 лютого 2008 року за № 519, та зареєстровану в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в реєстровій книзі д.986-242 за № 2360 від 18 лютого 2008 року.

ОСОБА_12 не виконував умови кредитного договору, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2012 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_9 на підставі договору купівлі-продажу нерухомості від 14 лютого 2008 року в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 1.08022210 в розмірі 1293100 грн. 41 коп.

Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського районного управління юстиції в м. Києві від 07 листопада 2012 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-4847/12, виданого 05 листопада 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва на підставі зазначеного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Так, 21 березня 2014 року позивачем на адресу проживання відповідачів надіслано письмові вимоги про виселення в порядку, передбаченому ст. 40 Закону України «Про іпотеку». Зазначені вимоги отримано відповідачами 26 березня 2014 року, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень Факт місця реєстрації та проживання відповідачів підтверджений інформацією з Центру обслуговування споживачів № 1 від 14 березня 2014 року (а.с. 20-29).

Проте всупереч законодавчим вимогам, у місячний строк з дня отримання зазначених вимог відповідачі квартиру не звільнили та продовжують проживати в спірній квартирі.

Тобто, судом першої інстанції вірно встановлено, що після ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач дотримався процедури, визначеної законом щодо направлення письмової вимоги про виселення, проте відповідачі в добровільному порядку її не виконали, добровільно квартиру не звільнили.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що не є підставою для відмови в задоволенні позову посилання відповідачів на необхідність застосування мораторію на виселення внаслідок звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки іпотекодавцем є ОСОБА_9, який не є громадянином України, що підтверджується Тимчасовою посвідкою на постійне проживання серії НОМЕР_1, виданою ВГІРФО Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві 03 травня 2007 року.

Відповідно до п. 1 ч. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону: не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку та інших умов.

Оскільки позичальник за кредитним договором ОСОБА_9 не є громадянином України, дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» на нього та на належне йому на праві власності майно - предмет іпотеки не поширюється.

А відтак, висновок суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про виселення відповідачів із спірної квартири повністю узгоджується з зібраними по справі доказами та вимогами закону.

Разом з тим, твердження ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей про те, що квартира - предмет іпотеки є єдиним житлом її неповнолітніх дітей, а тому їх виселення без надання попереднього дозволу органу опіки та піклування є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду.

Так, статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що Держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до частини 4 статті 177 Сімейного кодексу України дозвіл на вчинення правочинів (продаж майна на торгах є також правочином в розумінні норм ч.4 ст. 656 Цивільного кодексу України) щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Проте з доказів наявних в матеріалах справи чітко вбачається, що власником квартири є лише іпотекодавець ОСОБА_12, який уклав договір іпотеки з позивачем і взяв на себе зобов'язання у разі набуття іпотекодержателем права звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити всіх мешканців з квартири. На час укладення договору іпотеки відповідачі не були співвласниками квартири та не були в ній зареєстровані, а відтак до них зазначені норми законодавства не застосовуються.

Відповідачі були зареєстровані в іпотечній квартирі за згодою її власника вже після передачі ним квартири в іпотеку банку. Банк своєї згоди на реєстрацію відповідачів до зазначеної квартири та на їх вселення до неї не надавав.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді оскаржуваного рішення, та доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 03 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: