Справа № 310/1818/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

11 травня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді..........Дністрян О.М.,

при секретарі…………..…Буюклинській К.О.,

за участю позивача, представника позивача - адвоката Петровської В.М., представника відповідачки - ОСОБА_4, представника третьої особи - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Орган опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, -

В с т а н о в и в :

ОСОБА_8 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_9 про визначення місця проживання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з 01.09.1997р. вони з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який 18.12.2015р. за рішенням суду було розірвано. Від шлюбу мають спільних дітей: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_13 р.н та ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3 З кінця 2015 року відповідачка періодично вчиняє сварки та вимагає у нього віддати їй для постійного проживання меншого сина - ОСОБА_13. В лютому 2016 року за її заявою службою у справах дітей проведено перевірку умов утримання дітей за місцем його проживання. Тому вважає, що між ними існує спір щодо місця проживання неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4. Позивач просить визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з ним, оскільки всім матеріальним забезпеченням дитини займається особисто він, в тому числі, купує дитині всі необхідні якісні речі, розвиваючі іграшки, розмальовки, матеріально забезпечує навчання у 2-му класі, він докладає усіх зусиль аби його дитина розумово, духовно, фізично розвивалася, намагається весь свій час проводити разом із сином, постійно разом з ним відвідує громадські заходи, піклується про стан здоров'я дитини. Також позивач вважає, що відповідачка не зможе забезпечити сина належними матеріальними і побутовими умовами, а тому, зважаючи на рівність прав та обов'язків батьків щодо дитини, на взаємну прихильність його та дитини, на відсутність протипоказань для нього щодо виховання сина та проживання з сином, враховуючи права та інтереси дитини, проживання дитини з батьком у звичній для дитини обстановці, де хлопчик постійно перебуває, є обґрунтованим висновок про визначення місця проживання дитини з ним. Крім того позивач зазначив, що відповідачка ніде не працює, відсутні докази того, що вона в змозі забезпечити дитину всім необхідним для його повноцінного розвитку та виховання, проживання неповнолітнього з відповідачкою не може відповідати інтересам дитини, оскільки умови проживання, виховання та ставлення до дитини батьків є різними, що може травмувати психіку дитини. Позивач вважає, що ним особисто об'єктивно оцінені можливості та житлові умови як батька, враховано що за його місцем проживання у малолітнього більш сприятливі та комфортні умови, оскільки йому виділена окрема кімната, де є все необхідне для повноцінного розвитку дитини, в тому числі на даний час: спортивна стінка, велосипед, комп'ютер, багато іграшок, що сприяє фізичному, духовному та моральному розвитку. Просив суд визначити місце проживания малолітнього сина за його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник позивачки - адвокат Петровська В.М. (договір про надання правової допомоги № 16/03 від 16.03.2016р.) - підтримала заявлені позовні вимоги та зазначила, що сторони з 1997 року по грудень 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі, з 01 листопада 2015 року відповідачка разом з меншим сином ОСОБА_14 переїхала на проживання до м.Бердянська, дитина пішла там в школу, але в школі у нього не склалися стосунки, погіршилася показники навчання, тому у січні батьки визначилися між собою, що буде кращим для сина перевести його до школи в с.Осипенко, де він раніше навчався. Але в лютому відповідачка звернулася в районний орган опіки та піклування з заявою щодо визначення місця проживання сина разом із нею. За висновком комісії було вирішено залишити дитину проживати з батьком, оскільки там школа, в яку він раніше ходив, звична та стабільна для нього обстановка. Батько створив для дитини всі належні умови, є комп'ютер, необхідні меблі, повністю забезпечений речами, одягом, продуктами харчування. З 01 березня з матір'ю контакт відсутній взагалі як у позивача, так і у всіх спільних дітей, зв'язок з ними вона не підтримує, знаходиться за межами Бердянського району. Просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник відповідачки - ОСОБА_4 (довіреність НАТ № 098698 від 10.02.2016р.) - в судовому засіданні пояснив, що він є батьком відповідачки, також зазначив, що його донька не заперечує щоб їх з позивачем син ОСОБА_14 проживав з батьком, на теперішній час вона проживає в Києві у своїх знайомих, поїхала туди на роботу, з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вона спілкується по телефону, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення.

Представник третьої особи - ОСОБА_5 (доручення № 01-27/27 від 12.01.2016р.) - в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та зазначила, що на теперішній час в інтересах дитини буде кращим визначити місце проживання з батьком.

Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих особами, які брали участь у справі, доказів, встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

Як встановлено судом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 01.09.1997р. перебували у зареєстрованому шлюб, який згідно рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 18 грудня 2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_8, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_9.

Малолітній ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, проживає разом із батьком та братом ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2. Навчається в Осипенківській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів. Ці обставини ніким не оспорюються та підтверджені в судовому засіданні довідкою виконавчого комітету Осипенківської сільської ради № 580 від 26.02.2016р., довідкою Осипенківської ЗОШ № 21 від 12.04.2016р..

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов відповідача ОСОБА_8 від 16.02.2016р. було встановлено, що хлопчики ОСОБА_12 та ОСОБА_11 мають у будинку окрему кімнату, в кімнаті два ліжка, два столи з комп'ютерами, шафи для одягу, у дітей велика кількість книг та ігор, одяг та взуття в достатній кількості, стосунки між членами родини добрі.

Згідно витягу з протоколу № 03 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Бердянській райдержадміністрації від 24.02.2016 року, на якому розглядалося питання щодо визначення місця проживання ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_10, було вирішено рекомендувати ОСОБА_8 не перешкоджати спілкуванню ОСОБА_9 з дітьми, а ОСОБА_9 - вирішити житлові проблеми, вирішити питання працевлаштування, забирати дітей до себе додому за попередньою домовленістю з ОСОБА_8, звернутися з повторною заявою після виконання рекомендацій.

З пояснень у судовому засіданні представника відповідачки, який є її батьком, було встановлено, що на теперішній час відповідачка ОСОБА_9 працює в м.Києві та проживає там у своїх знайомих, не заперечує щоб їх син ОСОБА_14 жив з батьком.

Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року і набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від усіх форм насильства, образи чи зловживань, відсутності належного піклування чи недбалого і брутального поводження або експлуатації з боку батьків чи будь-якої іншої особи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і обов'язків і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» № 16 від 12.06.1998 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обов'язків батьків щодо дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини, при цьому, суд враховує хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, її вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення ними належних умов для виховання дитини.

Згідно висновку Органу опіки та піклування Бердянської районної державної адміністрації від 10.05.2016 року № 01-27/431, вважають за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_6, з батьком - ОСОБА_8.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації неможна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі ст. 141 СК України, так зі змісту Конвенції про права дитини.

Тим більш, що поняття "розлучення" не співпадає з поняттям "визначення місця проживання", оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього.

Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Отже, з огляду на рівність прав позивача та відповідачки, які вони мають відповідно до національного законодавства України у питанні визначення місця проживання малолітньої дитини, враховуючи, що проживання дитини з батьком є більш сприятливим, оскільки не змінюватиме місце проживання та навчання дитини та виключить необхідність пристосовуватися до організації життя за новим місцем проживання, позивач не має протипоказань щодо проживання з сином, працює, має стабільний дохід, має можливість утримувати малолітнього сина матеріально, відповідачка не заперечує проти проживання дитини з батьком, за таких підстав суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 208, 212, 213-215 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в :

Позовні вимоги задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_11, разом зі своїм батьком - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_12, за адресою: АДРЕСА_3

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суд Запорізької області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СуддяО. М. Дністрян