АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 680/588/14-ц
Провадження № 22-ц/792/384/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Гринчука Р.С., Грох Л.М.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю : сторін, їх представників

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 680/588/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 на рішення Новоушицького районного суду від 29 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, - Держземагенство в Новоушицькому районі Хмельницької області про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, їх представників, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом, вказувала, що на межі із сусідньою земельною ділянкою встановила межові знаки у вигляді 13 залізних стовпців. Проте, вночі з 13 на 14 квітня та з 10 на 11 травня 2014 року межові знаки були демонтовані. Комісією при Вільховецькій сільській раді було з'ясовано, що шість стовпців демонтовані ОСОБА_1, а один невстановленою особою. В обґрунтування позову, позивач вказувала, що між нею та відповідачкою, яка є користувачем суміжної земельної ділянки, давно виник конфлікт і саме щодо визначення межі між земельними ділянками. Оскільки, згідно відомостей у державних актах, земельні ділянки накладаються одна на одну. Отже, позивач зазначала, що такі неправомірні дії ОСОБА_1 заподіяли їй майнову шкоду. Крім того, позивач також вказувала, що порушення її права власності призвело до моральних переживань, що завдало значної моральної шкоди. Тому просила встановити межі між суміжними земельними ділянками ОСОБА_3 та ОСОБА_1, стягнути з ОСОБА_1 на її користь матеріальну _____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Яцина О.І. провадження № 22-ц/792/384/16

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 5, 47

шкоду на суму 2265 грн. та моральну шкоду на суму 5000 грн.

ОСОБА_1, звертаючись до суду із зустрічним позовом, вказувала, що є власником земельної ділянки площею 0,36 га, що розташована по АДРЕСА_1. Право власності на земельну ділянку посвідчене Державним актом про право власності на земельну ділянку. Однак відповідач ОСОБА_3 шляхом неправомірного встановлення металоконструкцій на її земельній ділянці перешкоджає їй користуватися земельною ділянкою. Тому просила зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у праві власності на її земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1 шляхом зобов'язання ОСОБА_3 привести ділянку у початкове становище, а саме : звільнити від встановлених нею металоконструкцій та в подальшому не встановлювати будь-яких інших предметів, що унеможливлюють володіння та користування земельною ділянкою, стягнути з відповідача судові витрати.

Ухвалою Новоушицького районного суду від 24 червня 2014 року вказані позови об'єднано в одне провадження.

Під час розгляду справи ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила стягнути матеріальні збитки та моральну шкоду, вимогу щодо встановлення меж між земельними ділянками залишити без розгляду.

Рішенням Новоушицького районного суду від 29 грудня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки внаслідок знищення межових знаків у розмірі 1045 грн. 38 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 112 грн. 40 коп. та 1475 грн. 60 коп. судових витрат, пов'язаних з проведенням судової експертизи. В решті позовних вимог відмовлено. В зустрічному позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись з вказаним рішенням в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_3, просить його скасувати, ухвалити рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_3, задоволити позовні вимоги ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд неправомірно задовольнив вимогу ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у знищенні металевих стовпчиків, оскільки, позивачем не було надано належних доказів знищення металевих стовпчиків, а також не надано належних доказів придбання позивачем будівельних сумішей для приготування бетонного розчину. На думку апелянта, вказана ОСОБА_3 у позовній заяві та підтверджена у рішенні суду вартість одного металевого стовпика не обґрунтована. Також апелянт вказує, що позивач під час розгляду справи не довела, що металеві стовпчики були встановлені саме на її земельній ділянці. Крім того, ОСОБА_1 вважає безпідставною відмову в задоволенні її позову, оскільки на обґрунтування позову були надані всі належні письмові докази, які під час розгляду справи були підтверджені письмовими висновками експертів, поясненнями сторін.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню в частині з ухваленням нового рішення в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. п. 1, 3, 4 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі трьох договорів дарування від 23 грудня 2010 року, укладених з ОСОБА_6, є власником земельної ділянки площею 0,25 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, земельної ділянки площею 0,2832 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства, земельної ділянки площею 0,0586 га з цільовим призначенням для ведення особистого підсобного господарства по АДРЕСА_2 Ці земельні ділянки належали ОСОБА_6 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 12 липня 2000 року.

ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2, виданого 10 лютого 2010 року є власником земельної ділянки площею 0,1942 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є суміжними землевласниками. Між сторонами наявний спір щодо межі між їх земельними ділянками.

ОСОБА_3 встановила між суміжними земельними ділянками - її та ОСОБА_1 межові знаки у вигляді шести металевих стовпчиків, які вбетонувала в землю.

14 квітня 2014 року ОСОБА_1 демонтувала вказані металеві стовпчики та перекинула їх на земельну ділянку ОСОБА_3, що не заперечується сторонами.

У відповідності до ст. ст. 1166, 1192 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Ст. 22 ЦК України визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача на суму 1045 грн. 38 коп. суд послався на накладну № 579 від 28 травня 2013 року та вказав, що відповідно цієї накладної ОСОБА_3 витратила на будівельні матеріали 4186 грн.

Однак, як вбачається з накладної № 579 від 28 травня 2013 року (а.с. 15 Т.1), по накладній ОСОБА_3 придбала 24,9 тони відсіву за 1320 грн. 70 коп. та витратила 2166 грн. 90 коп. на авто послуги по доставці цього відсіву.

Тобто, в цьому документі лише зафіксовано факт придбання відсіву та оплата його доставки, однак ніяким чином не підтверджуються витрати на встановлення шести межових знаків у вигляді забетонованих металевих стовпчиків.

Крім того, в позовній заяві позивач зробила розрахунок своїх витрат на встановлення межових знаків, в якому вказала вартість металевих труб бувших у вжитку, вартість щебеню, відсіву, цементу, доставки цих матеріалів, вартість робіт, що складається з оплати найманих працівників.

Однак жодних доказів здійснення таких витрат позивач суду не надала. Не встановлені такі й судом.

Не може бути прийнята до уваги накладна на придбання 9,75 тон цементу, оскільки вказана накладна видана на ім'я ОСОБА_7, а не ОСОБА_3

Також, як слідує з пояснень сторін, після демонтування стовпчиків ОСОБА_1 перекинула їх на земельну ділянку ОСОБА_3 і саме в ОСОБА_3 вони на даний час перебувають.

Отже вказані межові знаки перебувають в позивача, а не повністю знищені.

При цьому по справі не встановлено і позивачем не доведено, що вказані металеві стовпчики не можуть бути використані повторно за своїм призначенням або в інших цілях.

Позивач також не надала достеменних та переконливих доказів щодо вартості робіт по встановленню металевих стовпчиків шляхом їх бетонування в землю, вартості будівельних матеріалів використаних під час встановлення.

Для з'ясування обставин, що мають значення для справи потрібні спеціальні знання у галузі будівництва, для чого у відповідності до вимог ст. 143 ЦПК України необхідно проведення відповідної судової будівельної, товарознавчої експертизи, однак такі клопотання під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем не заявлялись.

На вказані обставини справи, відсутність доказів щодо визначення розміру збитків, заподіяних ОСОБА_3, доведеність цих вимог позивача, суд першої інстанції уваги не звернув та без достатніх на те підстав частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди.

З врахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині задоволення позовних вимог ухвалено з порушенням норм матеріального права, його висновки не відповідають обставинам справи, не доведені обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а тому оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог позивача та судових витрат, витрат на проведення експертизи підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові ОСОБА_3 з підстав недоведеності її вимог щодо розміру заподіяних збитків.

В той же час рішення суду про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про усунення перешкод у праві власності на земельну ділянку шляхом зобов'язання ОСОБА_3 привести ділянку у початкове становище, а саме звільнити від встановлених нею металоконструкцій та в подальшому не встановлювати будь-яких інших предметів, що унеможливлюють володіння та користування земельною ділянкою є правомірним.

У відповідності до ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами існує спір з приводу меж між суміжними земельними ділянками.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 158 ЗК України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Статтею 106 Земельного кодексу передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

В 2013 році приватним підприємством «Наша-справа» за замовленням ОСОБА_1 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж в натурі на місцевості по АДРЕСА_1, а саме встановлено межі даної земельної ділянки та передано ОСОБА_1 на зберігання чотири межові знаки у вигляді 4 дерев'яних кілків.

Однак в межах даної цивільної справи було проведено дві окремі земельні технічні експертизи.

За висновком первинної земельно-технічної експертизи відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлена площа їх накладення - 0,0153 га. Однак в даному висновку не зазначена яка ділянка на чию накладається та в результаті чого відбулось таке накладення (помилка при виготовленні технічної документації тощо).

При цьому слід зазначити, що Державний акт на право приватної власності на землю, власником якої є ОСОБА_3, серії НОМЕР_1, виданий 12 липня 2000 року, а Державний акт на право власності на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_1, серії НОМЕР_2, виданий 10 лютого 2010 року.

За висновком повторної земельно-технічної експертизи встановлено, що не має місце порушення землекористування, зокрема, порушення меж та накладення земельних ділянок, розташованих по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. При цьому у висновку експерт зазначив, що розташування земельної ділянки, визначене технічною документацією 2013 року, не відповідає розташуванню земельної ділянки відповідно до правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, межі земельної ділянки, визначені технічною документацією із землеустрою 2013 року не відповідають межам земельної ділянки, визначених правовстановлюючими документами на дану земельну ділянку.

За таких обставин твердження ОСОБА_1, що вищевказані межові знаки у вигляді бетонованих металевих стовпчиків ОСОБА_3 поставила саме на її земельній ділянці не знайшли свого підтвердження в суді, оскільки з врахуванням висновків обох експертиз, слід вважати, що між сторонами не вирішений земельний спір з приводу меж земельних ділянок, площі їх фактичного використання, порушення землекористування.

А такий спір не є предметом розгляду даної цивільної справи, оскільки в цій справі вирішується спір щодо відшкодування матеріальної шкоди та усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом звільнення ділянки від встановлених іншою стороною металоконструкцій.

Крім того ОСОБА_1 взагалі не вказала, які саме металоконструкції необхідно демонтувати, а, як встановлено вище, металоконструкції у вигляді бетонованих металевих стовпчиків вже демонтовано.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 пояснив, що дійсно ніяких встановлених металоконструкцій на даний час між суміжними земельними ділянками сторін немає.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині, що на теперішній час має місце порушення прав апелянта як землекористувача з вищевказаних підстав слід відхилити.

Крім того в самій апеляційній скарзі апелянт зазначає про факт демонтажу вказаних металоконструкцій.

Рішення суду про відмову в позові ОСОБА_1 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги в цій частині на вбачається

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Новоушицького районного суду від 29 грудня 2015 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1045 грн. 38 коп. у відшкодування матеріальної шкоди, судових витрат у вигляді судового збору в сумі 112 грн. 40 коп. та витрат на проведення експертизи в сумі 1475 грн. 60 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення :

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) Судді : (підписи)

З оригіналом згідно : Суддя А.М. Костенко