УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Ізмайлова Т.Л., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання їх спадкоємцями четвертої черги та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

У травні 2014 року позивачі звернулися в суд із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнили, остаточно просили встановити факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_5, яка померла у 2008 році, більше п'яти років до часу відкриття спадщини, визнати їх спадкоємцями четвертої черги за законом та визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, мотивуючи тим, що у березні 2003 року переїхали у квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_4, на прохання останніх, оскільки ОСОБА_5 мала похилий вік, часто хворіла, потребувала стороннього догляду та допомоги. З того часу вони проживали разом однією сім'єю. ОСОБА_4 переїхала на інше постійне місце проживання, яке їм не відоме. З часу вселення позивачі сплачували комунальні платежі, доглядали хвору ОСОБА_5, надавали їй допомогу. ОСОБА_5 готувала їжу, допомагала доглядати дітей та планувала оформити заповіт, однак не встигла, оскільки у 2008 році тяжко захворіла і померла. Після її смерті вони залишились з дітьми проживати у квартирі без жодних заперечень з боку ОСОБА_4 ОСОБА_5 не була одружена, не мала дітей, позивачі були її єдиними близькими людьми.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеними судовими рішеннями судів першої та апеляційної інстанції, ОСОБА_2 звернулася із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, вважаю, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що позивачами не доведено факт спільного проживання та ведення спільного господарства, існування спільного побуту та взаємних прав і обов'язків між ними та спадкодавцем ОСОБА_5

З матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, оскільки викладені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності даних судових рішень. Викладені заявником обставини не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Обставин щодо порушення норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи судами першої та апеляційної інстанцій не вбачається.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання їх спадкоємцями четвертої черги та визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ Т.Л. Ізмайлова