Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Гордійчук С.О., Ковальчук Н.М.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" на рішення Костопільського районного суду від 31 березня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 69 480, 98 грн. кредитної заборгованості.

Рішенням Костопільського районного суду від 31 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № PLXRRX02740057 від 25 вересня 2008 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 3 368, 11 грн. під 12 % річних на суму залишку заборгованості.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_1 кредитних зобов'язань станом на 26 травня 2015 року у неї утворилася кредитна заборгованість у розмірі 72 696, 17 грн.

Суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про те, що заявлений банком позов у даній справі не підлягає задоволенню, оскільки до цього банк уже звертався до відповідачки з аналогічним позовом про стягнення кредитної заборгованості та є відповідне рішення суду.

На даний час відповідачка продовжує ухилятися від виконання своїх кредитних зобов'язань, що є порушенням прав ПАТ КБ „ПриватБанк".

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

ПАТ КБ „ПриватБанк" надало суду докази про наявність кредитної заборгованості ОСОБА_1 (кредитний договір та розрахунок кредитної заборгованості). Відповідачка наданих банком доказів не спростувала.

Враховуючи норми закону та докази, які містяться у матеріалах справи, кредитні правовідносини між сторонами тривають й належним чином боржником не виконані, а кредитором не прийняті.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України визначено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи позивачу у задоволенні його позовних вимог до відповідачки про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 69 480, 98 грн., місцевий суд виходив із того, що у 2013 році за рішенням Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року мало місце стягнення усієї кредитної заборгованості з відповідачки на користь банку, включаючи пеню, це судове рішення практично вже виконано, а тому банк, використавши у 2013 році своє право на дострокове повернення всього кредиту, після рішення Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року не має права на повторне стягнення з боржника пені за кредитним договором, а може лише ставити питання про відповідальність боржника за ст. 625 ЦК України.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції колегія суду не може.

Судом установлено, що 25 вересня 2008 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ „ПриватБанк", і ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № PLXRRX02740057, згідно з яким відповідачка отримала в банку кредит у розмірі 3 681,25 грн. зі сплатою передбачених договором відсотків строком до 25 вересня 2010 року (а. с. 6-9).

Як видно з матеріалів справи, у порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідачка узятих на себе зобов'язань за цим кредитним договором не виконала і станом на 6 грудня 2012 року допустила перед банком заборгованість на загальну суму 62 739, 36 грн.

У зв'язку із цим ПАТ КБ „ПриватБанк" у 2013 році, скориставшись наданим законом та укладеним із відповідачкою кредитним правочином правом вимагати дострокового повернення всього кредиту, звернувся в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення 62 739, 36 грн. заборгованості за кредитним договором № PLXRRX02740057 від 25 вересня 2008 року, з яких: 2 955,21 грн. - тіло кредиту, 220, 54 грн. - відсотки, 705, 96 грн. - комісія за користування кредитом, 55 393, 87 грн. пеня, 3 463, 78 грн. - штрафи.

Рішенням Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року цей позов було задоволено частково. З відповідачки на користь банку стягнуто 7 000 грн. кредитної заборгованості. Виконання рішення суду розстрочено на два роки шляхом стягнення з боржника щомісячно по 300 грн. до повного погашення суми визначеної судом кредитної заборгованості. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено (а. с. 4).

Пред'явивши даний позов до відповідачки, ПАТ КБ „ПриватБанк" покликався на невиконання боржником рішення Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року, незважаючи на розстрочку його виконання на 2 роки, а також на невиконання зобов'язань за кредитним договором № PLXRRX02740057 від 25 вересня 2008 року і просив суд стягнути з відповідачки кредитну заборгованість, яка виникла станом на 26 травня 2015 року, у розмірі 76 480, 98 грн. за мінусом 7 000 грн., які були вже стягнуті з відповідачки рішенням Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року, а всього просив стягнути 69 480, 98 грн.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Системний аналіз ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору дає підстави для висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (постанова Верховного Суду України у справі № 6-1206цс15).

Проте суд першої інстанції зазначених вище норм закону та роз'яснень Верховного Суду України при вирішенні спору не врахував.

З наданого ПАТ КБ „ПриватБанк" розрахунку заборгованості за договором № PLXRRX02740057 від 25 вересня 2008 року на а. с. 5 вбачається, що позивачем розмір неустойки (штрафу і пені) у сумі 75 988, 37 грн. (72 203, 56+500+3 284, 81=75 988, 37) визначений за період з 25 вересня 2008 року, тобто з дати укладення відповідачкою кредитного договору № PLXRRX02740057, і по 26 травня 2015 року.

Однак з рішення Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року видно, що спір сторін про стягнення неустойки (штрафу і пені) за період з 25 вересня 2008 року і по 6 грудня 2012 року у сумі 58 857, 85 грн. (55 393, 87+3 463, 78=58 857, 85) судом уже вирішений, а тому провадження у справі у цій частині відповідно до правил п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України підлягає закриттю.

Таким чином, у даній справі позивач може претендувати на стягнення з відповідачки 17 130, 72 (75 988, 37-58 857, 85=17 130, 72) грн. неустойки (штрафу і пені).

Відповідно до частини 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Судом установлено, що відповідачка у 2008 році отримала від позивача кредит у розмірі всього 3 681, 25 грн., у силу своїх сил намагалася його виконувати, зараз за рахунок своєї пенсії завершує виконання рішення Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року, яким з неї на користь банку було стягнуто 7 000 грн. кредитної заборгованості (а. с. 38).

Позивач, незважаючи на те, що відповідачка кредитний договір № PLXRRX02740057 від 25 вересня 2008 року не виконує належним чином давно, з першим і теперішнім позовами до відповідачки звернувся лише через значні проміжки часу, що надало йому можливість нарахувати позичальнику суми неустойки, які в десятки разів перевищують тіло кредиту.

Таку поведінку кредитора, який, на переконання колегії суддів, не вжив усіх заходів щодо зменшення збитків, апеляційний суд розцінює як не цілком добросовісну.

Наведені вище обставини та вимоги закону (ч. 2 ст. 616 ЦК України) дають апеляційному суду підстави зменшити розмір неустойки, що підлягає стягненню з відповідачки на користь банку за порушення умов кредитного договору, з 17 130, 72 грн. до 200 грн.

У судовому засіданні апеляційного суду представник позивача, погодившись на зменшення неустойки до 2 000 грн., вимог про стягнення з відповідачки 492, 61 грн. заборгованості за комісією за користування кредитом не підтримав і пояснив, що ця сума ввійшла у суму 7 000 грн. кредитної заборгованості, яка була стягнута рішенням Костопільського районного суду від 26 квітня 2013 року.

У зв'язку з цим з позичальника на користь кредитора підлягає стягненню 200 грн. неустойки.

Зважаючи на все викладене вище, рішення місцевого суду не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, через що підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 204, 512, 514, 516, 525, 526, 599, 611, 1048-1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Костопільського районного суду від 31 березня 2016 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" 200 (двісті) грн. кредитної заборгованості та 511 (п'ятсот одинадцять) грн. 56 коп. судових витрат у справі.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: