САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 206/871/16-ц

04.03.2016 року Провадження № 4-с/206/3/16

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Щербині Є.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за скаргою ОСОБА_2, заінтересовані особи - державний виконавець Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3М, ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2016 року до суду надійшла зазначена скарга.

В скарзі заявник просить: визнати неправомірними дії державного виконавця Самарського ВДВС ДМУЮ ОСОБА_3 при винесенні постанови від 16 березня 2015 року про закінчення виконавчого провадження №39495996 щодо посилання на п.1 ч. 1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» та не зняття арешту з майна боржника, зобовязати державного виконавця Гаджиєву Е.М. прийняти постанову про внесення змін до постанови від 16 березня 2015 року, в якій зазначити підставу закінчення виконавчого провадження п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» та зняти арешт з майна боржника.

Свою скаргу заявник обґрунтовує тим, що на виконанні у Самарському ВДВС ДМУЮ перебував виконавчий лист про стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_4 В березні 2015 року ОСОБА_4 подала заяву про повернення виконавчого листа стягувачу та закінчення виконавчого провадження. Державним виконавцем було винесено відповідно постанову про закінчення виконавчого провадження, проте в порушення норм Закону України «Про виконавче провадження» не було знято арешт з його майна (боржника у виконавчому провадженні).

В судовому засіданні заявник та його представник скаргу підтримали та просили її задовольнити.

ОСОБА_4 в судовому засіданні скаргу підтримала та просила її задовольнити на тій підставі, що вона не має претензій до ОСОБА_2 щодо сплати аліментів.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився двічі, хоча належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомив, виконавче провадження на запит суду не надав, без зазначення будь-яких причин.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Так, постановою державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3 від 27 жовтня 2014 року, в порядку виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_2 аліментів, було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на усе рухоме майно, що належить ОСОБА_2, та заборонено здійснювати його відчудження.

Як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_4, в березні 2015 року вона звернулась до виконавчої служби з заявою про залишення виконавчого листа №206/4124 про стягнення з заявника ОСОБА_2 аліментів без виконання, претензій до останнього щодо сплати аліментів вона не має.

Постановою від 16.03.2015 року державного виконавця Самарського ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_3 виконавче провадження з виконання вищезазначеного виконавчого листа було закінчено на підставі п.1 ч.1 ст.49 та ст.50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 50 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено наслідки завершення виконавчого провадження та зазначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, та з огляду на те, що у застосуванні арешту рухомого майна ОСОБА_2 відпали потреби, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 206/4124 виданого 09.08.2013 року Самарським районним судом міста Дніпропетрвоська закінчено, спір між сторонами відсутній, застосований державним виконавцем арешт слід скасувати, оскілки наявність арешту майна створює заявникові як власникові перешкоди у здійсненні ним законних прав щодо можливості вільного розпоряджання належним йому на праві власності майном.

Водночас, вимоги про визнання дій державного виконавця неправомірними щодо не зняття арешту, накладеного на майно боржника у виконавчому провадженні №39495996, не підлягають задоволенню, оскільки безпосередньо нормами Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обов'язок державного виконавця скасувати арешт при закінчення виконавчого провадження з підстав звернення стягувача з заявою про залишення виконавчого листа без виконання.

Також суд не вбачає підстав для задоволення скарги в іншій частині її вимог, оскільки заявником сама постанова про закінчення виконавчого провадження №39495996 від 16 березня 2015 року не оскаржується. Сорони виконавчого провадження згодні з діями державного виконавця, наслідками яких стало винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Вимога заявника про зобов'язання прийняти постанову про внесення змін до постанови від 16.03.2015 року про закінчення виконавчого провадження не відповідає ст.16 ЦК України, як засіб захисту цивільних прав, тому і не може бути задоволена.

Керуючись ст.ст. 208- 210 ЦПК України суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Скасувати арешт накладений постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 27 жовтня 2014 року на все рухоме майно, що належить ОСОБА_2 із забороною відчудження будь-якого його майна.

В іншій частині вимог скарги - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання її копії. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: