Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.08.2016

Літинський районний суд Вінницької області

в складі: головуючої судді Білик Н. В.,

з участю секретаря Хижук Л.І.

розглянуши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Літинського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Журавненської сільської ради про визнання права власності.

В С Т А Н О В И В:

До суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Журавненської сільської ради про визнання права власності. В позові зазначає, що 03.01.2010 померла її мати ОСОБА_2. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с.Журавне по вул.Гоголя, 11 Літинського району. Єдиним спадкоємцем на дане майно за заповітом є позивачка. Коли вона звернулася до Літинської державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, то отримала відмову. Відповідно до листа Літинської державної нотаріальної контори від 26 липня 2016 за № 1227/02-14, повідомлено, що позивач не може отримати свідоцтва про право на спадщину в нотаріальних органах, адже на майно, яке підлягає державній реєстрації відсутні правовстановлюючі документи. Тому, позивач змушена звернутися до суду за захистом свого права.

В судове засідання позивач ОСОБА_1, не з'явилася. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовільнити.

Представник Журавненської сільської ради в судове засідання не з'явився, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності. Позов визнають в повному обсязі.

Дослідивши матеріали, які є у справі, взявши до уваги думку сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами існують цивільні правовідносини, пов'язані із спадкуванням.

Копія свідоцтва про смерть (а.с. 7) свідчить, що ОСОБА_2 померла 03.01.2010 року. Копія заповіту (а.с.18) підтверджує, що покійна ОСОБА_2 заповіла усе своє майно дочці, позивачеві по справі - ОСОБА_1. Із копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: Вінницька область Літинський район, с.Журавне вул.Гоголя, 11 (а.с.9-14) встановлено, що у даному документі право власності на житловий будинок зареєстровано 1962 року за ОСОБА_2 Довідка видана виконкомом Журавненської сільської ради (а.с.16) свідчить, що згідно погосподарської книги №7, власником житлового будинку, який знаходиться в с.Журавне по вул.Гоголя, 11 Літинського району являється ОСОБА_2, яка померла 03.01.2010р. Із копій свідоцтв (а.с.19-20) вбачається, що позиивач отримала у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_1, на грошові вклади та на земельну ділянку. Із довідки (а.с.22) вбачається, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 03.01.2010 р. Дозвіл №88 Хмільницької районної ради Вінницької області (а.с.21)підтверджує, що батькові позивача ОСОБА_3 було надано право на будівництво житлового будинку на земельній ділянці, що була виділена останньому під будівництво.

Відповідь нотаріуса (а.с.15) свідчить, що ОСОБА_1 позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок у нотаріуса, через відсутність правовстановлюючих документів.

Згідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.1 ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року N 1952-ІУ, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

На час виникнення спірних правовідносин діяла Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР від 31 січня 1966 року, згідно із ст. 1, ст. 6 якої встановлено, що реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР проводять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад депутатів трудящих.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 19851988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, спадкодавиця своє право власності в БТІ не зареєструвала .

Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Враховуючи те, що спірний будинок було побудовано у 1962 році, довідка Журавненської сільської ради свідчить, що згідно записів погосподарської книги

ОСОБА_2 являлася власником житлового будинку за адресою: Вінницька область, Літинський район, с.Журавне, вул. Гоголя,11, тому наявні підстави для задоволення позову.

Керуючись ст..213-215 , 256 ЦПК України, ст. 1216-1218, 392 ЦК України -

В И Р І Ш И В :

Позов задовільнити повністю.

Визнати за ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, право приватної власності на житловий будинок, що розташований в с.Журавне по вул.Гоголя, 11 Літинського району, Вінницької області позначений на плані літерою «А», загальною площею 41,7 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., ганок, сарай - "Б", погріб з шиєю - "В, ш/п" , огорожа - №1; ворота №2; хвіртка №3, огорожа №4; криниця - №5, після смерті ОСОБА_2, яка померла 03.01.2010 року.

Апеляційну скаргу на рішення суду сторони можуть подати до Апеляційного суду Вінницькї області через райсуд протягом 10 днів після проголошення рішення.

Суддя: Білик Наталія Володимирівна