Справа № 520/3019/16-ц
Провадження № 2/520/2540/16
Рішення

іменем України

12 травня 2016 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого - судді Прохорова П.А.,

за участю секретаря - Цвігун А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

ВСТАНОВИВ:

Сторони перебувають у шлюбі з 26 жовтня 2003року, шлюб зареєстрований Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області. Від даного шлюбу мають малолітнього сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач у позовній заяві просить суд шлюб розірвати посилаючись на те, що спільне життя з відповідачкою не склалося, шлюбні відносини між ним та відповідачкою припинені, на протязі трьох років вони з відповідачкою проживають окремо.

Позивач вказує, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе.

Крім того, позивач зазначає, що спору про поділ спільного майна подружжя немає, після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з відповідачкою.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надіслав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, та вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідачка про час та місце судове засідання повідомлена належним чином, у судове засідання не з'явилась, але надіслала на адресу суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, у зв'язку з відрядженням.

Враховуючи, що від позивача та відповідачки надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомленого позивача та належним чином повідомленої відповідачки, за наявними в ній матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалася і її відновлення неможливо, при обставинах, зазначених позивачем, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідачки, їх шлюбний союз розпався, на примирення позивач категорично не згоден, оскільки сторін по справі нічого не об'єднує, а також той факт, що один з подружжя або обоє мають право звернутися із заявою в суд про розірвання шлюбу й це право підлягає судовому захисту.

Одночасно, суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть, даний факт має істотне значення.

Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім'ї.

Добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються.

За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім'ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім'ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах.

Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання.

За ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Як вбачається з пояснень позивача зазначеної вільної згоди між сторонами по справі не має.

Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно зі ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них.

Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Однією з підстав припинення шлюбу є його розірвання.

У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у дійсному волевиявленні сторін по справі.

З наданих сторонами заяв суд вбачає, що сім'я розпалася остаточно, і шлюб носить формальний характер. Подальше сумісне проживання суперечить їх інтересам, а тому заявлені позивачем вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 213, 215 ЦПК України, ст.ст. 110, 112, 113, 114 СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище - ОСОБА_2) ОСОБА_2, зареєстрований Суворовською селищною радою Ізмаїльського району Одеської області, актовий запис №20 від 26 жовтня 2003року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя П. А. Прохоров