29.03.2016 637/1150/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 березня 2016 року с.м.т. Шевченкове

Шевченківський районний суд Харківської області

у складі: головуючого Тордія Е.Н.

за участю: секретаря Кучер А.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

ОСОБА_2

у представників відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні с.м.т. Шевченкове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальності сільськогосподарського підприємства «Шевченківське»про стягнення матеріальних коштів на моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В листопаді 2015 року позивач звернулась до Шевченківського районного суду Харківської області з вищевказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача , що діє на підставі довіреності позовні вимоги підтримала в повному обсязі та прохала задовольнити. В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що батько позивача ОСОБА_6, працював

на посаді директора закритого акціонерного товариства «Шевченківське» ( далі по тексту ЗАТ «Шевченківське»), правонаступником якого є відповідач по справі. 11 березня 2004 року по факту вчинення посадовими особами ЗАТ «Шевченківське» злочину , передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України порушено кримінальну справу. 19 липня 2005 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України , пізніше у відношенні ОСОБА_6 порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України. На час перевірки на підприємстві рахувалась заборгованість по заробітній платі , яка становила 10 500 грн. ОСОБА_6 був змушений написати заяву про звільнення за власним бажанням від 29 січня 2004 року. Після порушення кримінальної справи, був примушений написати заяву від 22 липня 2004 року про передачу цих грошей в рахунок ніби то завданої ним матеріальної шкоди. Протягом 10 років кримінальна справа направлялась на додаткове розслідування , закривалась,поновлювалась. Постановою начальника СВ Шевченківського РВ МВСУ в Харківський області від 23 грудня 2010 року кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України ,закрита за п.2 ст. 6 п.2 ст. 213 КПК України. Вище вказані обставини підтверджені у рішенні апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року. Про закриття кримінальної справи ОСОБА_6 дізнався з листа від 27 лютого 2013 року, після чого звернувся до відповідача з проханням повернути безпідставно утримані кошти але безрезультатно ,кошти до теперішнього часу не повернуті. 28 січня 2015 року ОСОБА_6 помер. Позивач по справі є спадкоємицею першої черги ,донькою померлого, тому має право на звернення стягнення. Вважає,що відповідач безпідставно, тобто без належної правової підстави, утримує майно позивача та зобовязано його повернути. Враховуючи ,що в даному випадку стягнення требо проводить відповідно до положень глави 83 Цивільного кодексу України , просить стягнути з відповідача за період з липня 2004 року по листопад 2015 року , з урахуванням індексу інфляції та 3% річних , передбаченого ст. 625 Цивільного кодексу України 29 324.31 грн. Окрім того зазначає, що стягненню підлягає моральна шкода , оскільки безпідставно стягнення коштів з батько позивача призвело до моральних страждань , втраті нормальних життєвих звязків та додаткових зусиль для їх відновлення. Порушення кримінальної справи відносно батька завдали моральної шкоди через те,що його вважали злодієм , а позивача донькою злодія. За цей час родина пережила чи малий емоційний стрес, здоровя позивача похитнулось , а батько вона взагалі втратила. Відсутність грошей , які безпідставно утримувались підприємством, вимусило її позичати гроші у знайомих ,що пригнічувало їх родину , як людей які не звикли до цього. Моральні страждання за більше ,ніж 10 років вона оцінує в 10 000 грн. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача зазначену вище суму , так як вона є інвалідом ІІ групи від сплати судового звору звільнена.

Представник відповідача ,що діє на підставі договору проти позову заперечував в повному обсязі та в обґрунтування заперечень зазначив,що ОСОБА_6 дійсно працював на посаді директора ЗАТ «Шевченківське» з 1 серпня 2002 року. Дане підприємство знаходилось в стадії банкрутства завдяки діяльності директора та головного бухгалтера. Після перевірки на підприємстві виявилось ряд порушень, які відображенні у акту перевірки КРВ в Шевченківському районів № 75 від 2 липня 204 року. За фактом виявлених порушень, були порушені кримінальні справи відносно директора та головного бухгалтера. ТОВ «Шевченківське» є правоприємником ЗАТ «Шевченківське», взяло на себе всі зобовязання за боргами ЗАТ. В свою чергу ОСОБА_7 був звільнений за згодою сторін, наказом від 29 січня 2004 року. 22 липня 2004 року він власноручно написав заяву про передачу цих грошей в рахунок спричинених його діями збитків,що і було зроблено. Доказів ,що така заява була написана під примусом ані позивачем, ані представником позивача надано суду не було. Враховуючи цей факт , підприємством було зарахована вказана сума в рахунок матеріальних збитків , які були виявлені при перевірки. Вважає ,що позивач звернулась, не у той спосіб захисту свого , як вважає не визнаного права, положення ст.1212 Цивільного кодексу України не можуть бути застосовані до цих правовідносин. Як зазначив раніше,підприємство не утримує безпідставно гроші відповідача, а зарахувало їх у звязку з матеріальною шкодою, яка була виявлена та зафіксована в акті КРВ, вважає закриття кримінальної справи не спростовує виявлених в акті порушень, збитки, заборгованості підприємством були виплачені під час санації,що дало можливість відійти від процедури банкрутства ,це підтверджується рішенням Господарського суду Харківської області від 3 лютого 2005 року, підприємство до теперішнього часу існує. Тому вважає,що позовні вимоги є безпідставними та такими ,що не підлягають задоволенню.

Представник відповідача ОСОБА_4 зазначила, що позовні вимоги ОСОБА_6 є безпідставними. Саме завдяки діяльності ОСОБА_8 та ОСОБА_6 підприємство опинилось на стадії банкрутства. Зауважила ,що після виявлення порушень КРВ, ОСОБА_6 ще працював на підприємстві , потім за згодою сторін звільнився , сам особисто написав заяву про перерахування заробітної плати в рахунок збитків. Це є не правдою, що його хтось примушував. Гроші були перераховані в рахунок відшкодування шкоди ,незалежно від розгляду кримінальної справи. Після її закриття жодного звернення з боку ОСОБА_6 стосовно повернення грошей не надходило. На теперішній час ніякої заборгованості на підприємстві не рахується.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи дійшов наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Цивільного кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття60 ЦПК України передбачає ,щокожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено та оспорюється сторонами про таке.

Згідно трудової книжки,виданої на імя ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 19 серпня 1981 року , останній 14 серпня 1981 року був прийнятий по переводу до Шевченківської райсільхозтехніки на посаду замістітеля керуючого по технічному обслуговуванню. З 1986 оку по 2002 рік ,підприємство неодноразово змінювало назву і статус . 26 квітня 2002 року підприємство перейменовано в ЗАТ «Шевченківське»,12 серпня 2002 року посада директора , перейменована в посаду голови правління. 1 березня 2003 року ОСОБА_6 переведено на посаду замістітеля голови правління з технічних питань.

З рішення апеляційного суду Харківської області від 30 жовтня 2014 року, за позовом ОСОБА_6 ОСОБА_9, ОСОБА_8 до прокуратури Харківської області, прокуратури Шевченківського району Харківської області, Шевченківського РВ УМВС України в Харківської області,Головного управління МВС України в Харківської області,Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та матеріальної шкоди ,завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури , яке набуло законної сили та має статус преюдиціального вбачається ,що 11 березня 2004 року по факту вчинення посадовими особами ЗАТ «Шевченківське» злочину , передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України порушено кримінальну справу.19 липня 2005 року порушено кримінальну справу відносно ОСОБА_6 за ознаками ч. 5 ст. 191 КК України , пізніше у відношенні ОСОБА_6 порушено кримінальну справу за ознаками ч.2 ст. 366 КК України. Постановою начальника СВ Шевченківського РВ МВСУ в Харківський області від 23 грудня 2010 року кримінальна справа відносно ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 190 КК України ,закрита за п.2 ст. 6 п.2 ст. 213 КПК України,

на користь позивачі стягнуто 93.800 грн. моральної шкоди. Рішення набуло чинності.

Відповідно до свідоцтва про смерть( серія І-ВЛ № 477571 виданого ВДРАЦС РС Шевченківського РУЮ у Харківській області від 28 січня 2015 року ) 28 січня 2015 року ОСОБА_6 помер.

Згідно свідоцтва про права на спадщину виданого 11 вересня 2-015 року , позивач є спадкоємицею першої черги після смерті ОСОБА_6

Позивач просить стягнути матеріальну та моральну шкоду з відповідача зазначаючи ,що підприємством утримуються нарахована але не виплачена заробітна плата ОСОБА_6, починаючи з липня 2004 року та по листопад 2015 року, як безпідставно набуте майно ,без належної правової підстави.

Визначаючи правову природу вказаних правовідносин суд дійшов наступного.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 Цивільного кодексу України, зокрема ст. 1212 Цивільного кодексу України.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок iншої особи; в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 Цивільного кодексу України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна в iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правово їпідставио значає, що набувач збагатився за рахунокпотерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-88цс13 та від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Аналізуючи зазначені вище правові підстави звернення до суду, суд прийшов до висновку, що зазначені правовідносини повинні бути врегульовані спеціальними інститутами цивільного права , які регулюють трудові правовідносини.

Як вбачається з рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року (№9-рп/2013) у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_10 щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст. 233 КЗпроПУ, розрахунок заборгованості по заробітній платі проводиться відповідно до положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати» від 19 жовтня 200 року № 2щ50-ІІІ та на підставі Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159. Такого розрахунку позивачем суду не надано.

Вимога про стягнення моральної шкоди, з огляду на надані судом докази, також задоволенню не підлягає.

З постанову Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року, 27 лютого .2009 року у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в

чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору

В своїх пояснення представник позивача зазначала, що з вини підприємства позивач зазнала моральні страждання , але саме які дії підприємства ,спричинили моральні страждання , чи є наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, з якого розрахунку виходила позивач зазначаючи моральну шкоду в суму 10 000 грн. якими доказами підтверджується ці обставини , не зазначила.

Протилежного в судовому засіданні не встановлено.

За правилами ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу у відповідний спосіб.

Оцінивши надані докази у їх сукупності , надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_5 задоволенню не підлягають.

Враховуючи ,що при зверненні до суду позивач звільнена від сплати судового збору, так як є інвалідом ІІ группи, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України , судовий збір відноситься за рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.16 ,Глави 83 Цивільного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України N 4 від 31березня 1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду від 25 травня 2001 року, 27 лютого 2009 року рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року (№9-рп/2013), суд, - УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до товариства з обмеженою відповідальності сільськогосподарського підприємства «Шевченківське» про стягнення матеріальних коштів на моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набираєз аконної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

СУДДЯ