Справа № 209/4124/15-ц
Провадження № 2/209/249/16
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2016 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.,

при секретарі Герасимчук І.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк",

ВСТАНОВИВ:

ПАТ "Дельта Банк" звернулося до суду з позовом, в якому просить:

- в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 121 704,98 грн., яка складається: з 112 736,31 грн. - тіло кредиту, 8 968,67 грн. - відсотки за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту, звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №0311/0508/88-020-2-1 від 19 травня 2008 року з ОСОБА_2, ОСОБА_4, а саме: квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка, згідно ОСОБА_3 з реєстру прав власності на нерухоме майно № 18726027 від 07 травня 2008 року, наданого для укладення договору іпотеки Обласним комунальним підприємством «Дніпродзержинське бюро - технічної інвентаризації" належить іпотекодавцям на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23 листопада 1999 року, виданого Фондом комунальної власності міста Дніпродзержинська, номер запису 21184 в книзі 121, номер витягу 18726027, реєстраційний номер 23151131, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк";

- визнати за Публічним акціонерним товариством "Дельта Банк" право власності на квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1;

- судові витрати покласти на відповідачів.

На обґрунтування позову зазначено, що 19 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк" та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №0311/0508/88-020, за умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 14000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних на строк з 19 травня 2008 року по 18 травня 2018 року. Банк свої зобов'язання за кредитним договором повністю виконав та надав відповідачу кредитні кошти в розмірі та строки передбачені кредитним договором. 25 травня 2012 року ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених цим договором ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» набув прав нового кредитора за кредитним договором №0311/0508/88-020, укладеним із ОСОБА_2 З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за кредитним договором відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 передали в іпотеку за договором іпотеки № 0311/0508/88-020-Z-1 від 19 травня 2008 року квартиру, загальною площею 63,8 кв.м., житловою площею 37,4 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2, яка належить відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 23 листопада 1999 року Фондом комунальної власності міста Дніпродзержинська. номер запису 21184 в книзі 121, номер витягу 18726027, реєстраційний номер 23151131.

Відповідач ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконував, в результаті чого станом на 31 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитним договором в сумі 121704,98 грн., з яких: 112736,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8968,67 грн. заборгованість за відсотками. Оскільки відповідачі не визнають та порушують права банку, як іпотекодержателя, існують всі підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі предмету іпотеки у власність іпотекодержателю. Враховуючи спосіб захисту прав, передбачений ст. 16 ЦК України, та норми статей 33, 35, 37 Закону України "Про іпотеку", належить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за банком право власності на предмет іпотеки.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримував, надав пояснення аналогічні його обґрунтуванню, просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилася, про час ат місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надала.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просить відмовити в його задоволенні, також зазначив, що всі пояснення по суті заперечень проти позову надасть його представник.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні, надала пояснення, аналогічні письмовим запереченням проти позову. Також пояснила суду, що відповідач ОСОБА_2 визнає те, що 19 травня 2008 року він уклав кредитний договір з ВАТ "Сведбанк" та отримав за цим договором кредитні кошти в сумі 14000 доларів США. Також відповідач не заперечує, що він та його мати ОСОБА_4 уклали з ВАТ "Сведбанк" договір іпотеки, за умовами якого в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором передали банку в іпотеку належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2. ОСОБА_2 частково погасив кредит, сплативши банку приблизно 10000 доларів США, але повністю повернути кредитні кошти не зміг через збільшення курсу долара США. Відповідач визнає те, що ПАТ "Дельта Банк" набуло статус нового кредитора за кредитним та іпотечними договорами, укладеними з ВАТ "Сведбанк". Після подання цього позову, ОСОБА_2 звертався до ПАТ "Дельта Банк" з приводу погашення заборгованості за кредитом, на що позивач в травні 2016 року надіслав письмову відповідь, що вирішення цього питання потребує додаткового вивчення. 25 жовтня 2016 року ПАТ "ОСОБА_5 банк" надіслав відповідачу листа, що сума боргу станом на 24 жовтня 2016 року становить 5991,97 доларів США, в тому числі: 5216,43 доларів США - заборгованість за кредитом, 775,54 грн. - заборгованість за відсотками, 28473,52 грн. - пеня. Проте за який період часу нарахована ця заборгованість та яким чином можливо її погасити ПАТ "Дельта Банк", який знаходиться на стадії ліквідації, відповідача не повідомив. 21 листопада 2016 року ОСОБА_2 знову звернувся до ПАТ "Дельта Банк", де йому запропонували погасити заборгованість за тілом кредиту та відсотками, без пені, на що відповідач погодився та запропонував укласти додаткову угоду з цього приводу. Проте до теперішнього часу відповідь від банку відповідач не отримав. Відповідач ОСОБА_2 не уникає від виконання своїх зобовязань за кредитним договором, але не визнає позов, оскільки банк просить визнати за собою право власності на квартиру, вартість якої значно більше, ніж заборгованість за кредитом. Вимоги банку про визнання права власності на квартиру порушують права відповідачів, суперечать вимогам статей 33, 36, 37 Закону України "Про іпотеку" і вимогам статей 335, 376 ЦПК України.

Вислухавши представника позивача, відповідача ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні встановлено, що 19 травня 2008 року Відкрите акціонерне товариство "Сведбанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство "Сведьбанк", та ОСОБА_2 уклали кредитний договір №0311/0508/88-020, за умовами якого банк надав відповідачу ОСОБА_2 кредитні кошти у розмірі 14000,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 11,9% річних на строк з 19 травня 2008 року по 18 травня 2018 року, що підтверджується кредитним договором (а.с. 14), заявою про видачу готівки (а.с. 52).

В забезпечення виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором №0311/0508/88-020, 19 травня 2008 року ВАТ "Сведбанк", правонаступником якого є ПАТ "Сведбанк", та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 уклали іпотечний договір № 0311/0508/88-020-Z-1, за умовами якого відповідачі надали в іпотеку банку належну їм квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується іпотечним договором (а.с. 15-19).

Також судом встановлено, що 25 травня 2012 року Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», як продавець, та Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», як покупець, уклали договір купівлі-продажу прав вимоги, який був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 130, 1307, що підтверджується договором купівлі-продажу прав вимоги (а.с. 55-85).

В судовому засіданні представник відповідач ОСОБА_2 та його предсьтавник - ОСОБА_3 не заперечували проти факту укладення вказаних вище кредитного договору та договору іпотеки, отримання відповідачем ОСОБА_2 кредитних коштів в сумі 14000 доларів США та переходу від ПАТ "Сведбанк" до ПАТ "Дельта Банк" прав вимоги та прав нового кредитора за цими договорами.

Як вбачається із позовної заяви, заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором №0311/0508/88-020, станом на 31 липня 2015 року складає 121704,98 грн., з яких: 112736,31 грн. заборгованість за тілом кредиту, 8968,67 грн. заборгованість за відсотками.

Проте позивач не надав доказів на підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором, оскільки доданий до позову розрахунок заборгованості (а.с.20) фактично не є розрахунком заборгованості, а є довідкою про наявну на 31.07.2015 року заборгованість за кредитним договором. Цей документ (розрахунок) не містить відомостей про загальну суму повернутих кредитних коштів та про рух грошових коштів за весь час дії кредитного договору. Правильність такого розрахунку не може бути перевірена судом при ухваленні рішення у справі.

В заявлених позовних вимогах позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №0311/0508/88-020-2-1 від 19 травня 2008 року шляхом визнання за ПАТ "Дельта Банк" права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 121 704,98 грн, та визнати за ПАТ "Дельта Банк" право власності на предмет іпотеки - квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, вартість якої станом на 10 березня 2016 року, згідно звіту про оцінку, становить 352189,00 грн. (а.с. 119).

В момент передачі вказаної квартири в іпотеку, за згодою сторін договору іпотеки, вона була оцінена в 46393,67 доларів США, що за курсом Національного банку країни на день укладення іпотечного договору, становило в еквіваленті 234288,00 грн. (п. 5 іпотечного договору - а.с. 16).

Пунктом 11 іпотечного договору було передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем основного зобовязання повністю або частково.

В пункті 12 іпотечного договору від 19 травня 2008 року було зазначено, що за вибором іпотекодержателя застосовується один із способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя: за рішенням суду (п. 12.1.); у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса з обовязковим поданням нотаріусу документів, що підтверджують безспірність заборгованості іпотекодавця за основним зобовязанням (п. 12.2); згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеним шляхом здійснення застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, яке здійснюється шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку" (п. 12.3)

Частиною 2 ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульований ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду Цивільний кодекс України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Судом встановлено, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку між сторонами у справі не укладався, і застереження щодо набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в іпотечному договорі відсутнє.

Також в судовому засіданні встановлено, що відповідачі не давали згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі позивачу права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань, а також на здійснення виконавчого напису нотаріусом, що передбачено умовами договору іпотеки як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Таким чином, суд вважає, що позивач, як іпотекодержателя, не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобовязання (стаття 37 закону України "Про іпотеку). Отже ПАТ "Дельта Банк" має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 39 Закону України "Про іпотеку", а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Викладене вище узгоджується з правовою позицією Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у постанові № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорі, що виникають із кредитних правовідносин" та з правовою позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові № 6-1851цс15 від 30 березня 2016 року.

З урахуванням того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір заборгованості відповідача ОСОБА_2 за кредитним догоором №0311/0508/88-020 від 19 травня 2008 року,а також обрано невірний спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів шляхом визнання права власності на предмет іпотеки, який порушує права відповідачів та суперечить Закону України "Про іпотеку" і Цивільному кодексу України, в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись статтями 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ "Дельта Банк".

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів після проголошення (отримання) рішення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Г.А. Байбара.