Справа № 444/306/16 Головуючий у 1 інстанції: Оприск З.Л.
Провадження № 22-ц/783/4223/16 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, третя особа Публічне акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення 16 926.36 грн. завданої шкоди та судових витрат.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, ІПН судом не встановлено, паспорт серії НОМЕР_2) в користь ОСОБА_3 суму завданої шкоди у розмірі 16 926.36 грн.

Стягнуто з ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого АДРЕСА_1, ІПН судом не встановлено, паспорт серії НОМЕР_2) в користь ОСОБА_3 документально підтверджені судові витрати в розмірі 551,20 грн.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що 10.05.2015 року мала місце дорожньо - транспортна пригода, учасниками якої був транспортний засіб марки «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 та транспортний засіб марки ГАЗ 2410 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 В результаті даного ДТП автомобілю марки «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_3 спричинено значні технічні пошкодження, через порушення ОСОБА_2 вимог ПДР України та було складено Європротокол. 12.05.2015 року за № 324 було зареєстровано повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду та заяву № 324а про страхове відшкодування. З цього часу його на адресу не надходило жодних повідомлень від НАСК «Оранта», в якій був застрахований автомобіль відповідача, як і не було жодних повідомлень від ОСОБА_3 чи СК «Уніка», в якій застрахований автомобіль позивача і лише в березні 2016 року ним отримано судову повістку та позовну заяву із додатками. Під час розгляду справи позивач надав йому копію листа НАСК «Оранта», адресованого учасникам ДТП від 08.07.2015 року, з якого вбачалось, що страховик відмовив ОСОБА_3 у виплаті страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль у зв»язку з тим, що учасниками ДТП було надано недостовірні відомості про обставини настання події, що має ознаки страхового випадку. Однак, апелянт зазначає, що ним як учасником ДТП не могло бути приховано факти та обставини події, адже 12.05.2015 року головним спеціалістом ЦКП Добрянським І.О., на вул. Бортнянського, 12 у м. Львові, особисто складено протокол огляду транспортного засобу позивача, зазначено назви деталей та опис пошкодження. Просить також врахувати, що у січні 2016 року транспортний засіб ОСОБА_3, марки «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3, став учасником іншого ДТП, внаслідок якої ремонту вже не підлягає. За наведених вище обставин вважає, що такими діями сторін справи порушено його права та позбавлено можливості поставити питання про проведення товарознавчої експертизи і залучити для участі у справі МТСБУ. З врахуванням вищенаведеного апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити та стягнути з ОСОБА_3 понесені ним судові витрати.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_3 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст. ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 10.05.2015 року, між населеними пунктами Гряда - Дорошів Жовківського району Львівської області, сталася ДТП за участі автомобіля «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3 та автомобіля ГАЗ 2410 д.р.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, цивільно - правова відповідальність якого застрахована НАСК «Оранта».

Повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду від 12.05.2015 року підтверджується те, що позивач повідомляв НАСК «Оранта» про ДТП, яка відбулася 10.05.2015 року.

Протоколом огляду транспортного засобу від 12.05.2015 року підтверджуються назва деталей та опис пошкоджень, які були завдані автомобілю «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3, внаслідок ДТП, яка сталася 10.05.2015 року.

З калькуляції № КА-0000003 від 01.09.2015 року вбачається, що вартість робіт, послуг по ремонту автомобіля «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3, вартість запчастин, лакофарбових і витратних матеріалів становить 16926.36 грн.

Заперечуючи щодо зазначеної суми, апелянт, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування зазначеного розміру майнової шкоди, завданої ОСОБА_3 пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини ОСОБА_2

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання, та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч.2 ст. 1187 ЦК України).

Відповідно до п.3 ч.2 ст.11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2,5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснюєдіяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з пунктами 2, 3-4, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 березня 1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України від 08 липня 1994р., від 30 вересня 1994р., від 25 травня 1998р., від 24 жовтня 2003р.), шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( Закон № 1961-ІУ) метою здійснення обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров»ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об»єктом обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов»язані з відшкодуванням особою, цивільно - правова відповідальність якої застрахована, шкоди, завданої життю, здоров»ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 Закону).

Згідно зі ст. 6 Закону страховим випадком є дорожньо - транспортна пригода, що сталася за участі забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно - правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров»ю та /або майну потерпілого.

Згідно з положеннями ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону «Про обов»язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» настання страхового випадку (скоєння дорожньо- транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо - транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України , в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (ст. ст. 36, 37 Закону №1961-ІУ). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов»язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов»язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно ст. 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.

Відтак, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно - правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред»явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою укладено договір обов»язкового страхування цивільно - правової відповідальності.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (ч.1 ст.12 ЦК України). Особа не може бути примішена додій, вчинення яких= не є обов»язковим для неї. (ч.2 ст. 14 ЦК України).

Потерпілий вправі обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст. 1194 ЦК України підстав.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Позивач просив стягнути майнову шкоду в розмірі 16 926.36 грн. саме з відповідача, винного у вчиненні ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача, чим йому завдано майнову шкоду.

Задовольняючи позов суд першої інстанції забезпечив реалізацію абсолютного права позивача на відшкодування шкоди, завданої безпосередньо особою, яка завдала шкоди. Такі висновки суду першої інстанції не позбавляють відповідача права порушувати питання про захист його майнового інтересу, як страхувальника, оспорювати виконання НАСК «Оранта» своїх обов»язків страховика в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком дорожньо - транспортною пригодою, що сталася 10.05.2015 року з вини ОСОБА_2, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача.

Висновки суду першої інстанції узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою ним в постанові від 20 січня 2016 року по справі № 6-2808цс15.

Вищенаведеним спростовуються доводи апелянта про те, що ОСОБА_3 повинен був пред»явити позов не до нього, як до винної особи, а до НАСК «Оранта».

З калькуляції № КА-0000003 від 01.09.2015 року вбачається, що вартість робіт по автомобілю «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3 складає 16926.36 грн.

Відповідач, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надав суду належних та допустимих доказів на спростування зазначеного розміру майнової шкоди, завданої позивачу пошкодженням його автомобіля.

Доводи апелянта про те, що автомобіль позивача в січні 2016 року був учасником іншої ДТП, внаслідок якої отримав пошкодження, що не було враховано судом першої інстанції, не заслуговують на увагу, оскільки калькуляція №КА-0000003 про вартість робіт, послуг, запчастин, лакофарбових та витратних матеріалів в розмірі 16926.36 грн., складена станом 01.09.2015 року, тобто, до ДТП, яка сталася, як стверджує апелянт в січні 2016 року, тобто, пошкодження, яких зазнав автомобіль в січні 2016 року не могли бути враховані в калькуляції від 01.09.2015 року.

Доводи апелянта про те, що в калькуляції №КА-0000003 від 01.09.2015 року зазначені ті пошкодження, які, як вважає апелянт, автомобіль «GEELY MR7151А, д.р.н.з. НОМЕР_3, не міг отримати під час ДТП, яка сталася 10.05.2016 року, спростовуються протоколом (актом) огляду транспортного засобу, складеного 12.05.2015 року аварійним комісаром Добрянським І.О.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції про підставність позову ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 19 квітня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

Цяцяк Р.П.