Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 лютого 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Голуб А. В. ,

при секретарі Куца В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Біла Церква в залі суду №4 цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_3 до Білоцерківської міської ради про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 08.04.2010 року помер ОСОБА_4, який являвся сином позивачки ОСОБА_1 та батьком неповнолітнього ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на спадкове майно померлого, а саме на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, що розташована АДРЕСА_1, цільове призначення земельної ділянки - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :07:016:0001. Позивачі вказували на те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вчасно прийняли спадщину. 10.12.2015 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 відмовила ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,0468 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер :07:016:0001 після померлого 08.04.2010 року ОСОБА_4, через відсутність державного акта на вказану земельну ділянку. Позивачі просили в судовому порядку визнати за ОСОБА_1 та за ОСОБА_3 право власності по 1/4 частині за кожним на земельну ділянку площею 0,0468 га, кадастровий номер :07:016:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер 08.04.2010 року.

Позивачі у суді позов підтримали.

Представник Білоцерківської міської ради Київської області до суду не зявився, про день і час розгляду справи був належним чином повідомлений, причину неявки суду не повідомив, а тому суд згідно ст.ст. 224, 225 ЦПК України вважає за можливе провести заочний розгляд справи, про що не заперечували позивачі.

Заслухавши учасників процесу, оглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, по справі встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 являється сином ОСОБА_1, та батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження ОСОБА_4, копією свідоцтва про розірвання шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7І, копією ОСОБА_6 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища сформованого 04.11.2015 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_3 та матеріалами справи.

08.04.2010 року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про його смерть.

За ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

За ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно зі ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

За ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 при житті заповіт не залишив. На день смерті ОСОБА_4 в шлюбі не перебував.

Згідно до копії спадкової справи Першої Білоцерківської міської державної нотаріа льної контори до майна померлого 08.04.2010 року ОСОБА_4, із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 13.04.2011 року звернулася ОСОБА_1 30.11.2015 року ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 звернулися із заявою до Першої Білоцерківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на спадщину, що складається з 1/6 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель під №24 по вулиці Крутогірній в м.Біла Церква Київської облас ті.

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 27.01.2016 року у Спадковому реєстрі є інформація про заведення 13.04.2011 року спадкової справи до майна померлого 08.04.2010 року ОСОБА_4.

З копії довідки виданої Комунальним підприємством Білоцерківської міської ради Житлово-експлуатаційна контора №5 від 02.07.2010 року №1914, яка була видана ОСОБА_1, вбачається, що ОСОБА_4 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 з 22.01.2008 року по день смерті 08.04.2010 рік. Разом (спільно) проживав з мамою ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованою з 26.11.2002 року по теперішній час. Всього двоє осіб.

Отже, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 прийняли спадщину після смерті ОСОБА_4, померлого 08.04.2010 року у передбаченому законом порядку.

Судом встановлено, що 30.11.2015 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 видала свідоцтва про право на спадщину за законом в якому вказано, що спадкоємцями зазначеного у свідоцтві майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, який помер 08.04.2010 року є його син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, - на 1/2 частку; мати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 на 1/2 частку. Спадщина, на яку в указаних частках видано це свідоцтво, складається з: 1/6 частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель під №24, що знаходиться по вулиці Крутогірній в місті Біла Церква Київської області. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 видані свідоцтва про право на спадщину на 1/12 частку житлового будинку кожному. Вказані свідоцтва зареєстровані в реєстрах за №5-1778, №5-1783.

Згідно до копії ОСОБА_6 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень сформованих 30.11.2015 року, за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/12 частину будинку 24 по вулиці Крутогірній в м.Біла Церква, а також за ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/12 частину будинку 24 по вулиці Крутогірній в м.Біла Церква.

Судом встановлено, що згідно до договору дарування земельної ділянки від 12.08.2002 року нотаріально посвідченого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 в реєстрі №2-4088, ОСОБА_9 подарувала ОСОБА_1 та ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0468 га, яка розташована на території АДРЕСА_3, цільове призначення земельної ділянки будівництво, обслуговування жилого будинку та господар ських будівель. Із вказаного договору дарування земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка належала ОСОБА_9 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КВ №042242, виданого Білоцерківською міською Радою народних депутатів 05.04.2002 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №882.

Згідно до ОСОБА_6 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку сформова ного 16.11.2015 року, ОСОБА_9 являється власником земельної ділянки площею 0,0468 га, яка розташована: АДРЕСА_4, кадастровий номер :07:016:0001, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 05.04.2002 року ІІІ-КВ №042242.

В судовому засіданні встановлено, що 10.12.2015 року державний нотаріус Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_5 винесла постанову в якій відмовила ОСОБА_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у видачі свідоцтв про право на спадщину на 1/2 частку земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку та господарських будівель, площею 0,0468 га, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, кадастровий номер :07:016:0001 після померлого 08.04.2010 року ОСОБА_4, через відсутність державного акта на вказану земельну ділянку. Наведене підтверджується копією постанови від 10.12.2015 року за №2846/02-31.

При вирішенні спору суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як роз»яснено в п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування /зі збереженням її цільового призначення/ при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті.

А за ч.2 ст.126 ЗК, право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки; свідоцтвом про право на спадщину.

Відповідно до п.23 наведеної вище в рішенні Постанови Пленуму Верховного Суду України, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно до ст.202 ЗК України державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель, який складається з двох частин: книги записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі із зазначенням кадастрових номерів земельних ділянок; Поземельної книги, яка містить відомості про земельну ділянку.

Законом України «Про державний земельний кадастр» від 07.07.2011 року /зі змінами/, який діє з 01.01.2013 року, передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за місцем їх розташування відповідним Державним кадастровим реєстратором центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

А згідно ч.3 цієї статті, державна реєстрація земельних ділянок здійснюється за заявою, зокрема, особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи.

В ч.7 ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі заяви власника, іншого правонабувача, сторони правочину, за яким виникло право, уповноваженої ними особи або державного кадастрового реєстратора у випадках, передбачених цим Законом.

Крім того, Порядком ведення державного земельного кадастру, який затверджено постановою КМ України від 17.10.2012 року за № 1051 /зі змінами/, визначено, що державна реєстрація земельних ділянок, переданих у власність (користування) без проведення їх державної реєстрації (в тому числі у разі, коли відомості про земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, не внесені до державного реєстру земель), здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельних ділянок державної чи комунальної власності) в порядку, визначеному для державної реєстрації земельної ділянки /п.115/.

В п.п.109, 110 цього Порядку визначено перелік документів, які подаються для державної реєстрації земельної ділянки.

З 1 січня 2013 року документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, є свідоцтво на право власності на нерухоме майно, видане територіальним органом реєстраційної служби відповідно до приписів ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

За ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивіль них і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз»яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Як вказано вище, позивачу нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на дану земельну ділянку.

Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Таким чином, як встановлено судом і вказано вище, 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, яка належала ОСОБА_4, після його смерті успадкували ОСОБА_1 та ОСОБА_3

А тому, враховуючи все вищенаведене, суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :07:016:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер 08.04.2010 року, а також суд вважає за можливе визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :07:016:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер 08.04.2010 року, оскільки спадкоємці ОСОБА_4 позбавлені можливості оформити свої спадкові права на цю земельну ділянку в нотаріальному порядку.

Згідно з п.37 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, є: в т.ч. і рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

На підставі ст.ст. 1216, 1217,1218, 1223, 1225, 1261, 1267, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 125, 126, 202 ЗК України, Законом України «Про державний земельний кадастр», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 17.10.2013 року № 868, керуючись ст.ст.10,60,88, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :07:016:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер 08.04.2010 року.

Визнати за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0468 га, кадастровий номер :07:016:0001, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4, який помер 08.04.2010 року.

Рішення суду для позивача може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення суду.

Заочне рішення суду може бути переглянуте Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за письмовою заявою відповідача про перегляд судового рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_10