У Х В А Л А

12 вересня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м.Києва від 30 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна» про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, у позові ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, рішення суду першої інстанції та апеляційного суду залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 про перегляд судових рішень порушується питання про скасування рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду м.Києва від 30 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року та в частині позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову з підстав, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, зокрема частини другої статті 40, 42 та статті 49-2 КЗпП України.

неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, а саме статтей 212-214 ЦПК України.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 року та 25 травня 2016 року.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові ОСОБА_4 суд першої інстанції, з висновком якого погодились і суди апеляційної і касаційної інстанції, виходив з того, що загальними зборами товариства, які діяли в межах своїх повноважень, прийнято рішення про виключення посади фінансового директора підприємства, яку обіймав позивач, зі штатного розпису. Генеральним директором товариства видано відповідний наказ, отже відбулося скорочення штату працівників у вигляді скорочення посади фінансового директора й новим штатним розписом цієї посади не передбачено. Відповідачем дотримано порядок попередження позивача про наступне вивільнення на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України, на час попередження та проведення звільнення вільних вакансій у товаристві не було, а докази, які б спростували ці обставини, в матеріалах справи відсутні, отже звільнення позивача проведено з дотриманням вимог чинного трудового законодавства.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, що надана заявником як приклад, було скасовано наказ про звільнення ОСОБИ_4 і поновлено його на посаді начальника охорони Державного підприємства спиртової та лікеро-горілчаної промисловості «Укрспирт» з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки при звільненні йому не запропонували жодної з 434 вакантних на підприємстві посад, та не виплачено належну йому матеріальну допомогу на оздоровлення за період з 2011 року до 2015 року.

Порівняння змісту вказаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

За положеннями пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права - при оскарженні судового рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі або яке прийнято з порушенням правил підсудності або встановленої законом компетенції судів щодо розгляду цивільних справ.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року, що надана заявником як приклад, норми цивільного процесуального права, закріплені статтею 213 ЦПК України, не застосовувались.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 жовтня 2014 в цій же справі, що надана заявником як приклад, справа була передана на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки, суди, у порушення вимог статей 213-214 ЦПК України, не перевірили в повному обсязі та не з'ясували належним чином чи було дійсне скорочення штату товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна», та наявність усіх вільних посад під час звільнення, проте, при новому розгляді справи судами, ці обставини не знайшли свого підтвердження.

Ураховуючи наведене, підстава для перегляду судових рішень у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, встановлена пунктом 2 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мішелін Україна» про визнання наказів недійсними, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 травня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м.Києва від 30 вересня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 рок відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук