Справа №487/7311/14-ц 22.08.2016 22.08.2016 22.08.2016
Справа № 487/7311/14-ц Головуючий у 1 інстанції Карташева Т.А.
Провадження №22-ц/784/1962/16 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

22 серпня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Галущенка О.І.

із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,

за участі:

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року про відмову у забезпеченні позову, постановлену в цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Райффайзен Банк Аваль" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмети іпотеки,

у с т а н о в и л а :

22 липня 2014 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») пред'явило зазначений позов до ОСОБА_2, який обґрунтовувало наступним.

15 жовтня 2007 року Відкрите акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в простій письмовій формі уклало з ОСОБА_2 кредитний договір № 014/08-112/69789, за умовами якого банк зобов'язався надати і надав, а позичальник взяла і використала за цільовим призначенням, грошові кошти у розмірі 252 000 гривень 00 копійок, під зворотне зобов'язання останньої сплачувати відсотки за користування ними у розмірі 13,5% на рік, з кінцевим строком повернення по 15 жовтня 2017 року включно.

У той же день, на забезпечення виконання названого кредитного договору, Банк з однієї сторони та ОСОБА_2 з другої сторони, уклали два іпотечних договори № б/н, за якими остання передала в іпотеку Банку належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме:

- нежитлові приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м.;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 18,8 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.

Не дивлячись на належну договірну поведінку Банку, позичальник взятого на себе обов'язку належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєвавід 08 серпня 2012 року з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» стягнуто заборгованість за зазначеним кредитним договором у розмірі 352 598 гривень 88 копійок.

Проте, вищевказане рішення суду відповідач не виконує, внаслідок чого заборгованість станом на 04 липня 2014 року збільшилася до 567 122 гривень 63 копійок, з яких:

●234 640 гривень 19 копійок - заборгованість за тілом кредиту;

●64 098 гривень 53 копійки - сума несплачених відсотків за користування кредитом;

●268 383 гривень 91 копійок - пеня за тілом кредиту та процентами.

Посилаючись на викладені обставини, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/08-112/69789 від 15 жовтня 2007 року, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме:

- нежитлові приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м.;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 18,8 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.; шляхом продажу на прилюдних торгах відповідно до діючого законодавства України в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Крім того, позивач просив покласти на відповідача обов'язок щодо збереження предмета іпотеки на період до його реалізації.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2014 року та додатковим до нього рішенням того ж суду від 12 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку.

29 червня 2016 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до районного суду заяву, в якій просив вжити заходи забезпечення позову, шляхом заборони Заводському відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі Заводський ВДВС ММУЮ) та його посадовим особам вчиняти дії в межах зведеного виконавчого провадження № 34555666, направлені на звернення стягнення на арештоване майно, належне на праві власності ОСОБА_2 та яке є предметом іпотеки, до набрання законної сили рішення у зазначеній справі.

В обґрунтування заяви посилався на наявність на виконанні Заводського ВДВС ММУЮ зведеного виконавчого провадження відповідно до якого проводяться прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, яка є предметом іпотеки, що в подальшому може унеможливити виконання рішення по даній справі.

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 26 травня 2016 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволені заяви.

Той подав на цю ухвалу апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, та постановити нову, яким забезпечити позов у визначений ним спосіб.

Скаргу обґрунтовував порушенням районним судом норм процесуального права.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржену ухвалу суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив її з додержанням норм процесуального законодавства.

Так, постановляючи оскаржену ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, районний суд виходив з того, що відповідач та її представник не довели можливості настання негативних наслідків в разі незабезпечення позову, в тому числі і для позивача, який не звертався до суду з відповідною заявою адже ці заходи направлені, перш за все, проти недобросовісних дій відповідача, який може сховати майно, продати, знищити тощо, та на створення можливості в майбутнього реального виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними, обґрунтованими й законними.

Дійсно, чинний процесуальний закон встановлює рівні можливості для сторін процесу щодо захисту своїх прав, які дозволяють не тільки позивачу, а й відповідачу у справі активно і ефективно захищати свої інтереси проти пред'явленого до нього позову.

Основними засобами такого захисту від позову є його заперечення; пред'явлення зустрічного позову, а також застосування інституту забезпечення позову за клопотанням відповідача.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Ці заходи спрямовані проти несумлінних дій як відповідача, так і позивача, які можуть сховати майно, продати, знищити або знецінити його, в інший спосіб зробити рішення невиконуваним.

Забезпечення позову - як сукупність процесуальних дій, перш за все, призвана гарантувати інтереси позивача у разі доведеності його вимог, виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Водночас, названа процесуальна дія, повинна захищати й інтереси відповідача, якщо вони спрямовані на виконання ним судового рішення, яке ухвалено з нього на користь позивача. Як приклад, забезпечення позову може слугувати збереженню іпотечного або заставного майна, у разі, якщо дії позивача можуть зашкодити належному виконанню зобов'язання.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

За змістом ч. 1 ст. 151 Цивільного процесуального кодексу України єдиною підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви будь-якої з осіб, котрі беруть участь у справі, де повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Цивільно-процесуальне законодавство передбачає різні види забезпечення позову, зокрема, він може забезпечуватися забороною вчиняти певні дії; зупиненням продажу описаного майна, якщо подано позов про право власності на це майно або про виключення його з опису; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником.

При цьому, названі дії повинні мати місце в даному провадженні і не стосуватися інших проваджень.

Суд не може забезпечувати позов у даній справі, шляхом покладення обов'язку по вчиненню дій в іншій справі або виконавчому провадженні, оскарження яких здійснюється за іншими правилами, юрисдикціями.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 05 листопада 2014 року та додатковим до нього рішенням того ж суду від 12 грудня 2014 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково (а.с.41,42,45).

Ухвалою Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 лютого 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення задоволено, заочне рішення скасовано, а справу призначено до розгляду в загальному порядку (а.с.51-52).

У зв'язку з цим, виконання заочного рішення не проводиться, а виконавче провадження закрито.

У той же час, Заводським ВДВС ММУЮ здійснюється зведене виконавче провадження № 34555666 з виконання виконавчих документів, виданих різними судами.

На виконання цих виконавчих документів, було описане майно та на нього накладено арешт:

- нежитлові приміщення - магазин промислових товарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 45,4 кв.м.;

- двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 18,8 кв.м., житловою площею 14,7 кв.м.

Назване майно передано відповідачем в іпотеку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і, якщо ця іпотека є первісною, то саме названий Банк мав би клопотати про забезпечення позову, оскільки перш за все порушуються його право іпотекодержателя. Проте той, у своєму заперечення на скаргу, навпаки, просить заяву представника відповідача не задовольняти. Доказів же тому, що діями позивача або третіх осіб порушуються право відповідача на спірне майно ним не надано, а тому підстав для задоволення заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про забезпечення позову немає і в ній слід відмовити.

Оскільки цього ж, з таких же підстав дійшов і районний суд, то у апеляційній скарзі слід відмовити за її недоведеністю та безпідставністю.

Стосовно ж тверджень особи, яка подала апеляційну скаргу про наявність процесуальних порушень при розгляді судом заяви представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, то вони не можуть слугувати скасуванню оскарженої ухвали, оскільки більша частина з них не має підтвердження, а ті ж, що мають місце, носять формальний характер і не вплинули на результат вирішення заяви.

Керуючись ст.ст. 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Заводського районного суду м. Миколаєва від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Лисенко П.П.

Судді: Серебрякова Т.В.

Галущенко О.І.