Справа № 127/6192/16-ц Провадження № 22-ц/772/2826/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 43Доповідач Іващук В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючогоОСОБА_2,
суддів:ОСОБА_3, ОСОБА_4.
при секретаріОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи - орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про встановлення порядку користування квартирою та відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року,

у с т а н о в и л а :

із зазначеним позовом ОСОБА_6 звернувся в суд 25 березня 2016 року.

Зазначав, що він та відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_8 є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_1

в м. Вінниці - по 1/3 частці. Він не може користуватись квартирою і жодного разу не був в квартирі після набуття її частки у власність, оскільки відповідачі чинять перешкоди і не дають ключі від вхідних дверей.

За наведених обставин просив суд зобов`язати ОСОБА_7 передати ОСОБА_6 ключі від вхідних дверей квартири та не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_6 1/3 часткою квартири АДРЕСА_2. Встановити порядок користування квартирою та виділити ОСОБА_6 кімнату 1-6 площею 11,7 кв.м., відповідачам ОСОБА_7, ОСОБА_8 кімнату 1-5 площею 17,5 кв.м., кімнату 1-8 площею 7,9 кв.м. Коридор 1-1 площею 6,0 кв.м., комору 1-2 площею 0,9 кв.м., кухню 1-3 площею 7,5 кв.м., вбудовані шафи 1-4 площею 0,2 кв.м. та 1-7 площею 0,6 кв.м, туалет 1-9 площею 1,1 кв.м. та ванну кімнату 1-10 площею 2,5 кв.м. залишити в загальному користуванні.

Позивач посилаючись на те, що неправомірними діями відповідача йому завдані душевні страждання відповідно, то відповідно до ст. 23 ЦК України просив стягнути з ОСОБА_7 2 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 5 травня 2016 року до участі у справі залучено орган опіки і піклування Вінницької міської ради, оскільки справа стосується, зокрема, майнових інтересів неповнолітньої дитини ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 серпня 2016 року позов задоволено частково.

Встановлено порядок користування квартирою № 1 в будинку № 69 по вул. Стрілецькій (Червоноармійській) в м. Вінниці та виділено у користування:

- ОСОБА_6 кімнату 1-6 з лоджією житловою площею 11,7 кв.м.

- ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в спільне користування кімнату 1-5 з балконом площею 17,5 кв.м та кімнату 1-8 площею 7,9 кв.м.

- приміщення кухні 1-3 площею 7,5 кв.м., ванної кімнати 1-10 площею 2,5 кв.м., вбиральні 1-9 площею 1,1 кв.м., коридору 1-1 площею 6,0 кв.м., вбудованих шаф площами 0,6 кв.м., 0,9 кв.м., 0,2 кв.м. залишено в загальному користуванні співвласників.

В решті позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати на правову допомогу в сумі 1000 грн. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

У апеляційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Представники позивача заперечували доводи апеляційної скарги через їх безпідставність та просили апеляційну скаргу відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи із наступного.

У відповідності до положення статті 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Із судового рішення вбачається, що воно по суті є правильним і справедливим, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Судом першої інстанції правильно встановлено і не заперечується сторонами, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 04 вересня 2014 року позивачу на праві власності належить 1/3 частка квартири АДРЕСА_2. (а.с. 6).

Право власності ОСОБА_6 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 8).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 червня 2016 року відповідачу ОСОБА_7 належить 1/3 частка квартири (а.с. 57).

Право власності ОСОБА_7 зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 52-53).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21 березня 2002 року неповнолітній ОСОБА_8 є власником 1/3 частки цієї квартири.

Згідно відомостями у технічному паспорту на квартиру АДРЕСА_2 розмір квартири становить 58 кв.м. загальної площі та складається з трьох кімнат житловою площею 37,1 кв.м.: кімната 1-5 з балконом площею 17,5 кв.м., кімната 1-6 з лоджією площею 11,7 кв.м., кімната 1-8 площею 7,9 кв.м., кухня 1-3 площею 7,5 кв.м., ванна кімната 1-10 площею 2,5 кв.м., вбиральня 1-9 площею 1,1 кв.м., коридор 1-1 площею 6,0 кв.м., вбудовані шафи площами 0,6 кв.м., 0,9 кв.м., 0,2 кв.м. (а.с. 54-56).

Відповідно до довідки ТОВ «ЖЕО» від 27 липня 2016 року в квартирі зареєстровані і проживають ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Задовольняючи позов частково та встановлюючи порядок користування квартирою №1 у буд. №69 по вул. Червоноармійській в м. Вінниці між сторонами, суд першої інстанції правильно виходив із того, що порядок користування квартирою співвласниками можна встановити і такий порядок користування не буде суперечить вимогам закону та не буде порушувати інтереси кожного із співвласників.

Доводів про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які дають підстави для скасування судового рішення подана ОСОБА_7 апеляційна скарга не містить. Наведені у апеляційній скарзі доводи не спростовують правильні висновки суду.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд дійшов невірного висновку, що права співвласників квартири встановленим порядком користування не порушуються.

Не спростовує правильних висновків суду в цій частині посилання апелянта на те, що кожен із співвласників квартири має право на виділення йому в користування кімнати площею 12,3 кв.м, проте виділено у користування кімнати площею які не відповідають рівній частці.

Із технічної характеристики квартири вбачається, що ідеально рівні частки житлових приміщень виділити у користування кожному із співвласників не можливо, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними, і зокрема виходячи із позиції відповідачів щодо суті позовних вимог.

Щодо виділення в користування лоджії та балкону, то такі доводи є безпідставними і не спростовують правильних висновків суду, оскільки вказані приміщення квартири не є житловими, не мають окремого доступу і є невідємною частиною виділених житлових кімнат, а тому при визначенні порядку користування квартирою вони обґрунтовано відійшли в користування тим співвласникам до кімнати якої вони відповідно прилягають.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у позивача іншого житла, а також щодо наявності у складі сімї відповідача малолітньої дитини не дають підстав для висновку щодо можливості визначення іншого варіанту порядку користування квартирою та скасування у звязку з цим рішення суду.

Позивач є співвласником спірної квартири і його право володіння та користування власністю захищене законом (статті 321 ЦК України), а тому наведені доводи не можна визнати таким, що ґрунтуються на законі.

Безпідставними є посилання відповідача у апеляційній скарзі на ухвалення рішення суду поза межами позовних вимог.

Балкон та лоджія, на які посилається апелянт, які виділені у користування співвласникам є невідємними частинами квартири і зокрема тих кімнат, які виділені у користування сторін. Вказані приміщення квартири суд зобовязаний був визначити у користування, незалежно від того, що позивач не заявляв таких вимог. Колегія суддів не вбачає підстав для висновку, що судом було допущено порушення правил статті 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства.

Доводи ОСОБА_7 про те, що з нього безпідставно стягнуто судовий збір у повному обсязі, при тому, що суд позов задовольнив частково, не відповідають обставинам справи та нормам процесуального права, які регулюють ці питання.

Так, згідно з вимогами частин 1 та 2 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно розясненню даному у пункті 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об'єднано дві або більше самостійних вимог немайнового характеру, пов'язані між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог (або загальною сумою), наприклад, за вимогами про усунення перешкод у користуванні власністю та відшкодування моральної шкоди.

Виходячи із зазначеного, оскільки позивач як інвалід другої групи звільнений законом від сплати судового збору, а у його позовній заяві заявлено дві вимоги немайнового характеру, одна з яких задоволена, то суд, відповідно до вимог вказаної норми процесуального права, при вирішенні питання про розподіл судових витрат в частині судового збору, правильно стягнув з відповідача на користь держави судовий збір за вимогами немайнового характеру за однією задоволеною вимогою в сумі 551 грн. 20 коп. За іншою вимогою немайнового характеру у задоволенні якої суд відмовив, судовий збір відноситься за рахунок держави.

За таких обставин судом першої інстанції правильно вирішено питання щодо розподілу судових витрат по оплаті судового збору.

Щодо доводів апеляційної скарги про неправильний стягуваний судом розмір витрат на правову допомогу, то такі доводи теж є безпідставними.

Представником позивача адвокатом ОСОБА_11 надано розрахунок розміру компенсації витрат на правову допомогу (а.с.64), із розрахунку 580 грн. за 1 годину надання правової допомоги (1450 грн. х 40% х 1 год.), який відповідає фактичним обставинам справи і це вбачається з Журналу судового засідання (а.с. 76).

Згідно Журналу судового засідання від 1 серпня 2016 року представник позивача приймав участь у судовому засіданні з 10 год. 36 хв. до 11 год. 46 хв., тобто 1 год. 10 хв.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що представник крім судового засідання виконував обєм роботи з підготовки до участі у розгляді справи.

Згідно з наданим представником позивача розрахунком, з яким погоджується колегія суддів, компенсації підлягає 2320 грн. Разом із тим, позивачем фактично оплачено лише 1000 грн. (а.с.63), які суд обґрунтовано стягнув з відповідача.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржено, а тому колегія суддів, в силу положень статті 303 ЦПК України, не перевіряє законності та обґрунтованості рішення суду у цій частині.

Отже, оскаржуване рішення суду є правильним і справедливим та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому зміні чи скасуванню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 01 серпня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: /підпис/ ОСОБА_2

/підпис/ ОСОБА_3

/підпис/ ОСОБА_4

Згідно з оригіналом

Суддя В.А. Іващук