Дата документу 16.12.2016
ЄУ № 420/1992/16-ц
Провадження №2/420/961/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2016 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Тарасова Д.С.

за участю секретаря Гречаної Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Агро-Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом до відповідачів і відповідно позовних вимогах просить стягнути солідарно: з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Кредитної спілки «Агро-Кредит», суми боргу за кредитним договором №У Бд547 від 18 жовтня 2013 року в розмірі 63501 грн. 76 коп. за рахунок особистих доходів солідарних боржників, або їх особистого рухомого та нерухомого майната судові витрати у сумі 1450 грн.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що 18 жовтня 2013 року між КС «Агро-Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №Бд 547, за яким відповідач отримав кредит у сумі 25 000 грн. на строк 36 місяців, плата за користування кредитом становить 60%річних від суми залишку кредиту за умови дотримання графіку платежів за кредитним договором. Цього ж дня між відповідачем та відповідачами-поручителями було укладено договори поруки, за якими відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 зобов'язувались відповідати за зобов'язаннями ОСОБА_1 Відповідач свої зобов'язання не виконав та станом на 03 жовтня 2016 року заборгованість по тілу кредиту становить 24169,06 гривень, за процентами 39332,70 грн., а всього 63501,76 грн. У зв'язку з чим просив суд винести рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів на користь КС «Агро-Кредит» заборгованість за кредитним договором у сумі 63501,76 грн.

Представник позивача в судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, та зазначив, що заперечення проти позову від 27.11.2016 року адвоката ОСОБА_7 вважає безпідставним та не обґрунтованим тому що п.п. 5.1, 5.2 Договорів поруки №Бд547 від 18.10.2013 року встановлено строк дії Договору поруки. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до судового засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать поштові повідомлення, про причини неявки суду не повідомили.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, до суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_7 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заперечення проти позову, в якому зазначає, що позичальник з 18.02.2014 року перестав виконувати свої зобовязання та сплачувати встановлені договором періодичні платежі, та зазначає, що порука припиняється за умови, якщо кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що між позивачем КС «Агро-Кредит» та відповідачем ОСОБА_1 18 жовтня 2013 року було укладено кредитний договір № Бд547 (далі Договір).

Відповідно до п.п. 1.1, 2.1. кредитного договору №Бд547 від 18 жовтня 2013 року Кредитодавець КС «Агро-Кредит» зобов'язується надати позичальнику ОСОБА_1 кредит у сумі 25 000 гривень на засадах строковості, зворотності, цільового характеру використання, платності та забезпеченості, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, кредит надається строком на 36 місяців з 18 жовтня 2013 року по 18 жовтня 2016 року.

Відповідно до п.3.2 вказаного договору плата за користування кредитом становить 60% річних.

В забезпечення виконання зобовязань за Договором № Бд547 від 18 жовтня 2013 року між КС «Агро-Кредит» та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кожним окремо були укладені договори поруки.

Відповідно до п. 3.2 договорів поруки поручитель та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. Поручитель відповідає по зобовязаннях боржника в повному обсязі, тобто: повернення кредиту, виплату відсотків за його користування, сплату додаткових відсотків, відшкодування збитків, завданих кредитору невиконанням або неналежним виконанням божником умов кредитного договору.

Пунктами 5.1, 5.2 договорів поруки передбачено, що договір вступає в силу з моменту його підписання і діє до повного виконання сторонами умов Даного Договору. Договір припиняє свою дію у разі виконання боржником зобовязання за кредитним договором №Бд 547 від 18 жовтня 2013 року.

Кредитною спілкою «Агро-Кредит» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 були направлені претензії від 21.04.2015 року.

Відповідно до ксерокопії видаткового касового ордеру від 18 жовтня 2013 року ОСОБА_1 отримано в КС «Агро-Кредит» суму кредиту за договором №Бд547 від 18.10.2013 року у розмірі 25 000 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості заборгованість за кредитним договором №Бд547 від 18 жовтня 2013 року станом на 03.10.2016 рік складає: заборгованість по тілу 24169,06 грн., заборгованість по відсоткам 39332,70 грн.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та надання фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов'язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» передбачено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність з залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

За правилами ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державний ринок фінансових послуг» діяльність з надання фінансових кредитів дозволяється після отримання відповідної ліцензії.

Статтею 21 цього Закону передбачена господарська діяльність кредитної спілки, яка полягає, зокрема, у наданні кредитів своїм членам і залученні на договірних умовах внесків (вкладів) своїх членів на депозитні рахунки. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих вказаних кредитною спілкою умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі.

Таким чином волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача на отримання кредиту, а з боку позивача на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Поряд з цим, сторони також погодили між собою відповідальність сторін, яка настає при невиконанні ними умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частини першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договорута у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобов'язання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.п. 5.2 Договорів поруки №БД547 від 18 жовтня 2013 року, договір припиняє свою дію у разі виконання боржником зобовязання за кредитним договором №Бд547 від 18 жовтня 2013 року.

За змістом частини четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, зобов'язання поручителя виконати договір поруки має строковий характер. Поручителя слід вважати зобов'язаним виконати договір поруки виключно в межах строків, установлених у частині четвертій статті 559 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим з настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

Умови договору поруки про його дію до повного припинення всіх зобов'язань боржника не свідчать про те, що договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку зявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов'язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

З договорів поруки вбачається, що в них не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного припинення усіх зобов'язань боржників за основними договорами не вважається встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред'явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, договором чи законом установлено строк її дії, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Таким чином, порука за договором поруки, укладеним між КС «Агро-Кредит» та поручителями ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 є припиненою, оскільки вимогу до поручителів про повернення боргових сум кредитор пред'явив більш ніж через шість місяців після настання строку виконання основного зобов'язання, а саме 06.10.2016 року, тоді як боржник ОСОБА_1 зобовязана була здійснити черговий платіж 18.01.2014 року (відповідно до розрахунку заборгованості від 03.10.2016 року).

Аналогічний правовий висновок щодо припинення поруки на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України висловлений в постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року (справи № 6-28цс14).

Згідно вимог ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи з вищевикладеного, позовні вимоги про стягнення заборгованості з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, задоволенню не підлягають.

Таким чином, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що у чинність ст.ст. 526, 530, 554, 610-612, 1049 ЦК України, позов підлягає частковому задоволенню, а саме на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 63501,76 грн. з яких: заборгованість з основної суми боргу 24169,06 грн., заборгованість по відсоткам 39332,70 грн. з відповідача ОСОБА_1

У чинність ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1450 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 554, 599, 610-612, 625, 1046, 1048, 1049 ЦК України суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Кредитної спілки «Агро-Кредит» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь Кредитної спілки «Агро-Кредит» (р/р 67000, МФО 304665, ) заборгованість за кредитним договором №Бд547 від 18 жовтня 2013 року у розмірі 63501,76 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Кредитної спілки «Агро-Кредит» судові витрати у розмірі 1450 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано Апеляційному суду Луганської області через Новопсковський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис