Справа № 199/3182/16-ц
УХВАЛА

13.05.2016 року суддя Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська Богун О.О., розглянувши заяву Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Представника позивача звернувся до суду з вищезазначеним позовом.

16 квітня 2016 року до суду надійшла заява про забезпечення позову, а саме позивач просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1; обмежити відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань; заборонити відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу ОСОБА_2, ОСОБА_3 паспорту (проїзного документу; Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідачів паспортів (проїзних документів), обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобовязань.

Відповідно до ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Крім цього, Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Враховуючи ціну позову та ту обставину, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, вважаю, що заява представника позивача щодо накладення арешту підлягає задоволенню.

Щодо клопотання представника позивача з приводу обмеження відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань; заборони відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб видачу ОСОБА_2, ОСОБА_3 паспорту, проїзного документу; Адміністрації Державної прикордонної служби України, вжити заходів щодо тимчасового затримання та вилучення наявних у відповідачів паспортів (проїзних документів), обмежити особу (боржника) у праві виїзду за межі України до виконання ними своїх зобовязань, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби з поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Змістом ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується у порядку, передбаченому ЦПК України щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченим ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання яких здійснюється державною виконавчою службою.

Отже, ст. 377-1 ЦПК України є спеціальною нормою, яка застосовується на стадії виконання судових рішень, ухвалених незалежно від виду судочинства та рішень інших органів (посадових осіб), і в разі видачі судового наказу на примусове виконання рішення суду, питання обмеження права боржника за цим листом на виїзд з України вирішується за ст. 377-1 ЦПК України.

Таким чином, клопотання представника позивача в цій частині задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.151,152,153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Забезпечити позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_2.

В іншій частині клопотання представнику позивача відмовити.

Копію ухвали надіслати заявнику та зацікавленим особам негайно.

Копію ухвали для виконання направити Дніпропетровській філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства Юстиції України (вул. Чернишевського, 32 м. Дніпропетровськ), відділу реєстрації прав на нерухоме майно реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області.

Строк предявлення до виконання 1 (один) рік з дня винесення ухвали.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: