Справа № 464/8903/15 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З.
Провадження № 22-ц/783/1406/16 Доповідач в 2-й інстанції: Гірник Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді - Гірник Т.А.

суддів - Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар - Симець В.І.

з участю позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено частково.

Постановлено про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 02.11.2015 року і до закінчення ним навчання, але не довше ніж до досягнення ним 23 років.

Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 половину понесених витрат на оплату навчання дитини в розмірі 3 200 грн.

В решті в позові відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення оскаржив відповідач. Посилається на його незаконність та необґрунтованість, винесення з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з»ясуванням обставин, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, незастосування судом норм матеріального права, які необхідно було застосувати, просить рішення скасувати та ухвалити нове, про відмову у позові в частині позовних вимог щодо стягнення 3200 грн. та зменшити визначену судом частку щомісячних платежів в рахунок аліментів з 1/6 до 1/8 частки від його доходу.

Мотивує тим, що суд не застосував ч.3 ст. 182 СК України, оскільки стягнення з нього такої великої частки на утримання вже повнолітнього сина ставить його в скрутне становище, адже крім повнолітнього сина на його утриманні знаходиться інші непрацездатні особи: неповнолітня дитина від другого шлюбу, престарілий батько. Мотиви апеляційної скарги щодо перебування на утриманні бабусі не підтримав в зв»язку із смертю особи про що подав відповідне свідоцтво. Крім того, визначаючи розмір аліментів в 1/6 частці від заробітку суд не врахував його стан здоров'я, який через автомобільну аварію змушений що півроку лікуватись, що підтверджують записи в трудовій книжці.

Щодо стягнення 3 200 грн. оплати за навчання як витрат на дитину, суд невірно застосував положення ст. 185 СК України, оскільки у витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча й вони є додатковими, але не викликані особливими обставинами, тому участь другого з батьків не є обов'язковою. Таку правову позицію висловила судова палата в цивільних справа ВСУ в постанові по справі №6-186ц14 від 24 грудня 2014 року.

При розгляді справи за апеляційною скаргою апелянт доводи такої підтримав.

Позивач проти доводів апеляційної скарги категорично заперечила. Просить врахувати, що сім»я між сторонами розпалась по вині відповідача. З врахуванням її доходів, важко нести витрати на навчання сина та його утримання. Вважає, що суд першої інстанції врахував всі обставини справи та постановив законне рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача в рахунок додаткових витрат 3 200 гривен таким вимогам не відповідає.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, але не довше ніж до 23 років, суд першої інстанції вірно виходив з положень закону, які регулюють спірні правовідносини. Зокрема, ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв»язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов»язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Судом встановлено, що сторони є батьками повнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого 23.07.1997р.. Дитина на даний час проживає з позивачем.

Згідно довідки № ІГДГ-340 від 13.10.2015р. ОСОБА_4 є студентом першого курсу денного відділення Інституту геодезії Національного університету «Львівська політехніка», навчається на платній формі та закінчує навчання 30.06.2019р. Факт навчання також підтверджується двостороннім договором № 4769-03 про платні послуги, укладеним між навчальним закладом та замовником ОСОБА_2

Судом вірно встановлено, що у зв'язку із навчанням сина сторін ОСОБА_4, останній потребує матеріальної допомоги, оскільки немає змоги працювати, заробіток позивача не можна вважати достатнім доходом для сім»ї з двох осіб, а відповідач, в свою чергу, має змогу надавати синові відповідну матеріальну допомогу, зважаючи на наявні у справі докази розміру постійного доходу у вигляді заробітної плати, що підтверджено довідкою про доходи ОСОБА_3 № 2887, виданою 10.12.2015р. ПрАТ «Компанія Ензим».

Задовольняючи частково вимоги про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про підставність позовних вимог, потребу у матеріальній допомозі зі сторони батька та можливість надання з його сторони такого утримання.

При визначенні розміру таких аліментів, суд вірно врахував, матеріальне становище дитини, яка навчається та перебуває на утриманні лише позивача, матеріальне становище відповідача, як платника аліментів, який офіційно працює, отримує постійний та стабільний дохід у вигляді заробітної плати, який в середньому втричі перевищує дохід позивача, відсутність даних про витрати по причині незадовільного стану його здоров'я, а також те, що на його утриманні перебуває неповнолітня донька ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3., якій за законом повинен надавати утримання. Мотиви апеляційної скарги про інших утриманців, а саме на даний батька відповідача - не підтверджено доказами. Крім того, з пояснень відповідача - особа отримує пенсію.

З врахуванням наведених обставин суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчатись щомісячно аліменти у розмірі 1/6 частини із всіх видів заробітку, починаючи з 02.11.2015р. і до закінчення дитиною навчання, але не довше ніж до досягнення нею 23 років.

Вирішуючи питання про стягнення додаткових витрат на дитину, а саме половини понесених витрат на оплату навчання дитини, суд не врахував, що ч. 1 ст. 185 СК України за якою - той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також, той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом тощо) - не поширюються на правовідносини врегульовані главою 16 СК України, що прямо визначено у статті 201 СК України.

За таких обставин рішення суду в означеній частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову у позові.

У відповідності до вимог ч.5 ст. 88 ЦПК України судом апеляційн6ої інстанції вирішується питання судових витрат.

Керуючись ст.. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п.4 ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 грудня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_3 3 200 гривен додаткових витрат на оплату навчання ОСОБА_7 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у позові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 частково суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 174 гривни.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді