У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Нагорняка В.А., Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, просила змінити розмір, форму і термін стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тверду грошову суму у розмірі 2 тис. грн щомісячно з моменту звернення до суду з позовом і до закінчення навчання.

Позивачка посилалась на те, що у зареєстрованому шлюбі із відповідачем у них народився син, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач протягом тривалого часу проживає окремо, а дитина проживає разом із нею.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 1999 року задоволено вимоги позивача та стягнуто із відповідача ОСОБА_5 на її користь на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 аліменти в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше як 25 % мінімальної заробітної плати починаючи з 16 червня 1999 року та до досягнення дитиною повноліття.

Протягом цього часу відповідач несистематично оплачує вказану суму аліментів або взагалі ухиляється від сплати. Останнє надходження коштів на рахунок в сумі 412 грн було 12 червня 2015 року. Окрім цього, з вересня 2015 року син навчається у Львівській комерційній академії на контрактній основі, у зв'язку із чим потребує додаткових коштів на утримання.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року, позов задоволено частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з дня подачі позову - 02 листопада 2015 року та до досягнення дитиною повноліття 16 грудня 2015 року.

Ухвалено стягувати із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання повнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 1 тис. грн щомісячно, починаючи з 17 грудня 2015 року і до досягнення ОСОБА_6 23 років, на час навчання у вищому учбовому закладі. У випадку припинення навчання право на утримання припинити.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Допущено негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у межах суми платежу за один місяць в розмірі 1 тис. грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постановою Личаківського районного суду м. Львова від 29 червня 1999 року задоволено вимоги позивача та стягнуто із відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку, але не менше як 25% мінімальної заробітної плати, починаючи з 16 червня 1999 року та до досягнення дитиною повноліття.

Перерахунок коштів відповідачем на рахунок позивача здійснювався несистематично, останнє перерахування коштів в сумі 412 грн проведено 12 червня 2015 року.

Позовна заява про зміну розміру аліментів та форми стягнення аліментів на тверду грошову суму для утримання дитини, яка продовжує навчатися, подана до суду 02 листопада 2015 року, а саме до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у ст. ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

За положеннями ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Враховуючи матеріальний стан відповідача, а саме те, що дохід відповідача носить мінливий характер, оскільки офіційно він не працює, так як займається громадською діяльністю, потреби сина, який навчається, його стан здоров'я, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі 1 000 грн.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 29 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. В.А. Нагорняк Л.М. Мазур