Провадження № 2/645/28/16
Справа № 645/5826/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2016 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Бабкової Т.В.,

при секретарі судових засідань - Білобровій А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом (з врахуванням уточнень до позову від 20.11.2015р. а.с.270-274), на обґрунтування якого посилався на наступне. З січня 1998р. він проживав однією сім'єю без реєстрації шлюбу із відповідачкою ОСОБА_3 В цей період 06.05.1999 р. мати позивача ОСОБА_4 продала належну їй на праві власності квартиру, а ОСОБА_3 належну їй на праві власності квартиру. За отримані від продажу нерухомості кошти ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу 07.05.1999р. придбали житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по вул. Водопровідній №7 в м.Харкові, який складався з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 27,6кв.м, сараїв літ. «Б», «Г», вбиральні «В», літньої кухні «Д», сіні літ «д», огорожі №1,2, дворового водопроводу «К», на земельній ділянці площею 600 кв.м. З часу придбання в будинок заселились та стали мешкати позивач, відповідачка, син відповідачки, мати позивача ОСОБА_4 За час проживання за особисті кошти позивача було побудовано гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», погріб «З», тамбур літ. «І», кухню 1-7 площею 20 кв.м, комірку 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлову кімнату 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлову кімнату 1-13 площею 10,7 кв.м , переобладнано кімнату літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні). Вказані переобладнання та будови проводилися в період з жовтня 1999р. по 2005р. Рішенням виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові від 16.03.2004р. було узаконено за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вищевказані самовільні побудови. На підтвердження того, що будівництво проводилося саме за рахунок позивача до позову він надає чеки та інші фінансові документи. Після смерті матері ОСОБА_4 позивач успадкував належну їй 1/ 2 частку спірного будинковолодіння. З врахуванням того, що 1/ 2 частку належна відповідачці ОСОБА_3 на думку позивача є їхньою спільною сумісною власністю, 1/1 частина від цієї частки повинна належати на праві власності йому, а за таких обставин він просить визнати за ним право власності на 2/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_2, за ОСОБА_5 - право власності на 1/6 частину.

В судовому засіданні ОСОБА_2 позов підтримав. Пояснив суду, що за час сумісного проживання із ОСОБА_3 основним доходом для будівництва був саме його заробіток, в той час як відповідачка займалася домогосподарством та рахувалася на роботі лише формально, а мати отримувала лише пенсію. З врахуванням наведеного здійснені в будинковолодінні побудови та переобладнання проводилися за його рахунок та його зусиллями, належну ОСОБА_3 частку в будинковолодінні позивач вважає їх спільною сумісною власністю, а тому поросить визнати за ним право власності на 2/6 частин житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_2, за ОСОБА_5 - право власності на 1/6 частину.

Відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала. Пояснила суду, що на час придбання 07.05.1999р. житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_2 ОСОБА_2 перебував у шлюбі з іншою жінкою, спільного сімейного бюджету вона з ним ніколи не мала, він не завжди залишався ночувати разом із нею. Спірне будинковолодіння було придбано за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири відповідачки та квартири матері позивача ОСОБА_4 із зазначенням при купівлі-продажу в якості власників саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Крім того, від продажу квартири ОСОБА_3 залишалися гроші, за рахунок яких і проводилося будівництво на території будинковолодіння. Крім того фізичні зусилля при будівництві надавала і сама відповідачка та її син.

Крім того, представник ОСОБА_3 - адвокат Коваль А.П. звертав увагу суду , що паралельно із проведенням будівництва на території будинковолодіння позивач проводив будівництво нежитлових приміщень для здійснення підприємницької діяльності, а тому невідомо де саме були використані будівельні матеріали, чеки про придбання яких надані ОСОБА_2 до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 слід відмовити в повному обсязі.

При цьому суд виходив з наступного.

Під час розгляду справи суд встановив, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 12-ою Харківською державною нотаріальною конторою 07.05.1999р., ОСОБА_3 та ОСОБА_4 купили в рівних частинах кожна житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2, та складається з житлового будинку літ. «А-1» житловою площею 27,6кв.м, сараїв літ. «Б», «Г», вбиральні «В», літньої кухні «Д», сіні літ «д», огорожі №1,2, дворового водопроводу «К», на земельній ділянці площею 600 кв.м (а.с.17).

Матеріали цивільної справи свідчать, що на час набуття ОСОБА_3 права власності на відповідну частку у спірному будинковолодінні позивач ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який було розірвано 05.10.1999 року, та в подальшому зареєстрований шлюб із відповідачкою не вступав, а.с.216.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Фрунзенської районної ради в м.Харкові № 46/10 від 16.03.2004р. «Про узаконення самовільних будівель, прибудов та переобладнань по АДРЕСА_2 за заявою співвласників вказаного будинковолодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було надано дозвіл про узаконення самовільно побудованих споруд: гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», льох «З», тамбур літ. «І», кухню 1-7 площею 20 кв.м, комірку 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлову кімнату 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлову кімнату 1-13 площею 10,7 кв.м., самовільно переобладнанужитлову кімнату літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні), а.с.304.

Відповідно до даних технічної інвентаризації, відображених в технічному паспорті житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_2, який був складений КП «Харківське МіськБТІ» 20.05.2014р., встановлено час проведення забудови самовільно побудованих приміщень: гараж літ. «Ж» - 2003р., сарай літ. «Е» - 2003р., льох «З» - 2003р., прибудова літ. «А1-2», до складу якої входять тамбур літ. «І», кухня 1-7 площею 20 кв.м, комірка 1-8 площею 4,5 кв.м, санвузол 1-9 площею 4,4 кв.м, коридор 1-10 площею 2,5 кв.м, житлова кімната 1-11 площею 15,0 кв.м, санвузол 1-12 площею 4,6 кв.м, житлова кімната 1-13 площею 10,7 кв.м , самовільно переобладнана житлова кімната літ. 1-6 площею 5,4 кв.м (з кухні), - 2003р., а.с. 305-308.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом ОСОБА_2 намагався довести суду, що перелічені вище будівлі побудовані за його особистий рахунок під час спільного сумісного проживання із ОСОБА_8, а тому належна їй частка у праві власності на будинковолодіння , яка на теперішній час дорівнює 1/ 2 частині, є їх спільною сумісною власністю.

З врахуванням наведеного вище суд зазначає, що спірні правовідносини виникли до набрання чинності з 01.01.2004 року СК України в редакції 2002 року і ЦК України в редакції 2004 року та регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Як роз'яснено у п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» судам слід мати на увазі , що правила ст.22,28,29 КпШС України не застосовують до спорів про поділ майна осіб, які живуть однією сім'єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Такі спори мають вирішуватися згідно з п.1 ст.17 Закону України «Про власність» , відповідних норм ЦК УРСР і з урахуванням роз'яснень, даних Пленумом Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 в п.5 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

Відповідно до чинного законодавства на час виникнення спірних правовідносин на підставі п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спільною сумісною власністю, зокрема, є : майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону України «Про власність», ст.22 КпШС України), майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї (…), якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї (…) не передбачене інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону України «Про власність»).

В суді ОСОБА_3 пояснила, що ніякої домовленості про створення спільної власності на житловий будинок у неї з ОСОБА_2 не було, а будівництво проводилося в тому числі за рахунок її грошових коштів та фізичних та організаційних зусиль.

На підтвердження власної позиції по справі з боку відповідачки було надано суду копію договору купівлі-продажу 19.03.1999р. належної їй та її неповнолітнього на той час сина 2-кімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1, який вчинено відповідно до договору за 8 000 грн. За таких обставин ОСОБА_3 посилалася у суді , що на придбання нею 1/ 2 частини спірного будинковолодіння, який відповідно до договору купівлі-продажу було вчинено за 4991 грн. (9982 : 2 = 4991 ) були використані саме вказані кошти, решта коштів від продажу квартири була залишена на здійснення побудов та переобладнань в будинку.

Зі свого боку ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував факту витрачання на зазначені вище у рішенні прибудови та переобладнання, проведені в будинковолодінні АДРЕСА_2 коштів, які залишилися після продажу квартири відповідачки.

Крім того, суд приймає до уваги заперечення відповідачки, що надані на обґрунтування позову ОСОБА_2 чеки та квитанції про придбання будівельних матеріалів не містять даних про адресу розташування об'єкта нерухомості, де вони були використані, та дані про здійснення приблизно в цей же період часу ОСОБА_2 іншого будівництва нежитлових приміщень, в яких він здійснював підприємницьку діяльність. Поряд з цим встановлено, що деякі з наданих позивачем чеків свідчать про придбання будівельних матеріалів після забудови приміщень в 2003р., що також не може служити на користь позивача.

Суд вважає безпідставними посилання позивача на факт використання при будівництві його коштів, отриманих від продажу 01.03.2004 року належної йому на праві власності 1-кімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_2 з врахуванням того, що забудова житлового будинку та надвірних споруд , як зазначалося судом вище, була проведена в 2003 році. Крім того, сам позивач не заперечував, що замість квартири АДРЕСА_2 25.03.2004 року їм було придбано у власність 1-кімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_4, а.с. 337.

02.10.2008р. інший співвласник спірного будинковолодіння ОСОБА_4 померла, а.с.14 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., син ОСОБА_4 - позивач ОСОБА_2 успадкував належну померлій 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_2. В зазначеному свідоцтві міститься вказівка, що саме входить до складу спадкового будинковолодіння: на земельній ділянці площею 600 кв.м розташовано житловий будинок з прибудовою літ. «А-1», житловою площею 58,7 кв.м, та надвірні будівлі при ньому: вбиральня літ. «В», літня кухня «Д», сіні літ. «д»,гараж літ. «Ж», сарай літ. «Е», льох «З», огорожа 1-3, двор. водопровід «к», а.с. 27.

Відповідно до реєстру прав власності на нерухоме майно, ведення якого покладалося на КП «Харківське МіськБТІ » станом на 31.12.2012р., та відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 21.11.2014р., встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями , що знаходиться в АДРЕСА_2 , зареєстрований за ОСОБА_2 - 1/ 2 частка на підставі зазначеного вище свідоцтва про право на спадщину , виданого 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., та за ОСОБА_3 - 1/ 2 частка на підставі договору Харківською державною нотаріальною конторою, а.с.301-303.

Таким чином на час винесення рішення по справі свідоцтво про право на спадщину , видане 12-ю Харківською державною нотаріальною конторою 28.04.2009р., є чинним, що свідчить про визнання позивачем факту отримання у спадщину частини будинковолодіння, до складу якого входили в тому числі забудови та переобладнання здійснені співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_9

За таких обставин відмовляючи у задоволенні позову суд враховує, що участь сторонніх для забудовника осіб у будівництві будинку, за діючими на час виникнення спірних правовідносин нормами ЦК України та роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. №17 зі змінами та доповненнями "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок",не могла бути підставою для визнання за ними права власності на будинок. Ці особи можуть пред'явити до власника будинку вимоги про відшкодування понесених ними витрат.

Позов про визнання права власності на частку житлового будинку міг бути задоволений лише у тому конкретному випадку, коли між сторонами існувала домовленість про створення спільної власності на житловий будинок і саме для цієї мети вони владали свою працю і кошти у будівництво житлового будинку, що в даному випадку суду не доведено.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Від реалізації процесуального права на призначення по справі експертизи позивач відмовився, не довівши таким чином суду заявлених вимог про визнання за ним права власності саме на 2/6 частин спірного житлового будинку та відповідної частини надвірних споруд та доводів про вартість проведеної забудови по відношенню до будинковолодіння в цілому.

Керуючись ст. 119 ЦК УРСР в редакції 1963р., Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12.06.1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991р. №17 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок",ст.ст. 60,208,209,212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку у спільному сумісному майні - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Т.В. Бабкова