Справа №705/3306/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2016 року Уманський міськрайонний суд, Черкаської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Музичук Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умані цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ладижинської сільської ради про визнання права,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Ладижинської сільської ради Уманського району Черкаської областіпро визнання права, посилаючись на те, що 27 березня 2003 року між ним орендарем та Ладижинською сільською радою орендодавцем заключено договір оренди земельної ділянки із водоймою загальною площею 21,4га із земель водного фонду, що знаходяться в межах села Ладижинка Уманського району Черкаської області, терміном на 10 років з 27.03.2003 року по 27.03.2013 рік. Договір посвідчено нотаріально. Відповідно до п. 3 договору сторонами надано орендарю право після закінчення строку договору на поновлення його на новий строк, про що свідчить положення даного пункту договору про те, що орендодавець зобовязаний розглянути клопотання орендаря про продовження дії договору протягом 2-х місяців. Відповідно до аб.4 п. 7 договору після закінчення терміну дії цього договору орендар має першочергове право на оренду земельної ділянки з водоймою. Так, у 2012 році, на виконання умов п. 3 договору оренди він звернувся з відповідною заявою до Ладижинської сільської ради, про надання дозволу на виготовлення проекту відведення земельної ділянки площею 21,4 га із земель водного фонду для продовження договору оренди на новий строк. Розглянувши його заяву, Ладижинська сільська рада прийняла рішення від 13.12.2012 року № 26-10/VІ, яким вирішила надати йому дозвіл на виготовлення проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 21,4 га із земель водного фонду для продовження договору оренди, а 03.04.2013 року прийняла рішення № 30-4/VІ про погодження на продовження вказаного договору оренди. В звязку з викладеним, ним замовлено та надано технічну документацію на означену земельну ділянку, їй присвоєно кадастровий номер. При цьому, в ході виконання технічної документації на означену земельну ділянку встановлено землевпорядною організацію дійсний розмір орендної ним земельної ділянки, а саме: земельна ділянка площею 22,9924 га, кадастровий номер: :01:002:0349. Через відсутність фактичних заперечень з приводу продовження договору оренди він продовжував використовувати вказану земельну ділянку, отже договір оренди вважаючи, що автоматично продовжений, сплачував орендні платежі, здійснював зариблення тощо. Однак, 05 червня 2015 року, він отримав рішення Ладижинської сільської ради від 13.05.2015 року № 55-4/VІ про відміну рішення сільської ради від 13.12.2012 року № 26-10/VІ та від 03.04.2013 року № 30-4/VІ «Про погодження на продовження договору оренди на земельну ділянку площею 21,4 га в межах села Ладижинка ОСОБА_2 із земель водного фонду», тим самим грубо порушуючи його права та законні інтереси як орендаря вказаної земельної ділянки, а тому позивач вимушений звернутися до суду з вказаним позовом.

В судовому засіданні позивач та його представник уточнили позовні вимоги, про що позивач подав відповідну заяву. Уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Ладижинської сільської ради вказав, що позов позивача є необґрунтованим. Крім того, зазначив що спірний договір оренди від 27.03.2003 року було укладено між Ладижинською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_2, а не фізичною особою ОСОБА_2.

А відповідно до п. 6 ст. 12 ГПК України, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів підвідомчі господарським судам. В звязку з чим просить провадження по даній цивільній справі за позовом ОСОБА_2 закрити, а також вирішити питання щодо судових витрат, а саме стягнути з позивача на користь відповідача витрати повязанні з розглядом справи на загальну суму 1980 грн. 67 коп.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи приходить до наступного.

В судовому засіданні було зясовано, що спірний договір оренди від 27.03.2003 року було укладено між Ладижинською сільською радою та Приватним підприємцем ОСОБА_2, а не фізичною особою ОСОБА_2.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України, справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів підвідомчі господарським судам.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.

В звязку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне закрити провадження по справі, розяснивши при цьому позивачу його право звертатися з вимогами до Господарського суду Черкаської області.

Що стосується вимог представника відповідача щодо стягнення з позивача витрат повязаних з розглядом справи, то дане питання вирішується судом при розгляді справи по суті та ухваленні судового рішення.

Керуючись ст.ст. 205, 206 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Ладижинської сільської ради про визнання права закрити.

Розяснити ОСОБА_2 його право звертатися до Господарського суду Черкаської області з даними позовними вимогами.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Черкаської області протягом пяти днів з дня її проголошення через Уманський міськрайонний суд.

Суддя Л.С. Годік