АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/2561/16 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 року м. Харків.

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Яцини В.Б.

суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря : Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 28 січня 2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

14.09.2015 року до суду звернувся представник позивача з позовом, в якому просив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитним договором № НАА0АК01200080 від 27.02.2007 року у розмірі 171157,65 доларів США. що за курсом НБУ станом від 17.08.2015 року складає 3722678,89 грн. та відшкодувати понесені судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог послався на те, що 27.02.2007 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 укладено кредитний договір № НАА0АК01200080, відповідно до якого останній отримав кредит в розмірі 63621,21 доларів США на строк до 26.02.2014 року, та зобовязувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором. Відповідач ОСОБА_5 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконував, внаслідок чого ОСОБА_5 станом на 17.08.2015 року має заборгованість - 171 157,65 доларів США, що складається з наступного: 32306,67 доларів CШA- заборгованість за кредитом; 22041,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3396,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом: 113413,54 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 (нині Семенко) A.B. в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором відповідача ОСОБА_5 було укладено договір поруки, відповідно до якого боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.

Справа була розглянута за відсутності сторін, які своїм правом на участь у судовому засіданні не скористалися і своїх представників не направили.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь ПАТ КБ «Приватбанк», заборгованість за кредитним договором № НАА0АК01200080 від 27.02.2007 року у сумі 57 744 доларів США 11 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2015 року становить 1 255 934 гривень 39 коп. Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь ПАТ КБ «Приватбанк» пеню в розмірі 2 466 744 гривень 50 коп. Стягнуто з ОСОБА_5, і.н. НОМЕР_1, ОСОБА_3, і.н. НОМЕР_2, на користь ПАТ КБ «Приватбанк»,

судові витрати в сумі 55 840 гривень 18 коп., тобто по 27 920 гривень 09 коп. з кожного. В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням представник ОСОБА_3- ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову повністю у зв?язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, посилаючись на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_6, за відсутності відповідача ОСОБА_5, що передбачено ст. 305 ЦПК України, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши її доводи, вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Судом встановлено, що 27.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № НАА0АК01200080, згідно якого Банк надав відповідачу кредиту вигляді не поновлювальної кредитної лінії в розмірі 63621,21 доларів США на строк з 27.02.2007 року по 26.02.2014 р. на купівлю автомобіля Toyota Camry зі сплатою 0,84% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторинг), згідно п.6.2 даного договору. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що оплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця, з 25 по 30 число, позичальник повинний надавати банку щомісячний платіж 785,00 дол. США для погашення заборгованості за Кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, п. 7.1 (а.с. 16).

В якості забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 27.02.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до умов яких поручитель зобовязується перед кредитором у солідарному порядку відповідати за виконання ОСОБА_5 усіх його зобовязань перед кредитором, що виникли з вищевказаного договору.

У звязку з невиконанням умов договору кредиту, невиплатою процентів і не повернення суми кредиту, відповідач ОСОБА_5 станом на 17.08.2015 року перед позивачем має заборгованість у розмірі 171157,65 доларів США, що складається з наступного: 32306,67 доларів США- заборгованість за кредитом; 22041,04 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3396,40 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 113413,54 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Згідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526,527 ЦК України, зобовязання, взяті сторонами за договором, повинні виконуватися належним чином, одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до ч.1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, а за правилами частини першої статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 525 ЦК України визначено недопустимість односторонньої відмови від зобовязання.

В порушення зазначених вище умов Кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України відповідачем ОСОБА_5не погашено належні за умовами договору до сплати суми кредиту та не сплачені відсотки.

Як передбачено ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до п.12 вказаного договору поруки, порука за цим договором припиняється після закінчення 5 років з дня настання терміну повернення кредиту за кредитним договором, який у даному випадку конкретно визначено у п. 7.1 кредитного договору - 26.02.2014 року. ОСОБА_8 надала письмову згоду на укладення цього договору кредиту, а тому їй було відомо про його умови. Крім того, у п. 16 договору поруки прямо зазначено про надання поруки відповідачем ОСОБА_8 перед позивачем за виконання відповідачем ОСОБА_5 зобов?язань повернення кредиту, наданого у вигляді не відновлювальної лінії в сумі 43321,21 доларів США, відсотків, комісії, пені, - у строк до 26.02.2014 року включно (а.с. 16). Доводи скарги про те, що строк поруки почав спливати після першого прострочення основного боржника не відповідає змісту ч. 4 ст. 559 ЦК України та умовам договору поруки і тому підлягають відхиленню.

Таким чином рішення суду про стягнення основної заборгованості за договором кредиту є законним і обґрунтованим і доводами скарги не спростовується.

Що стосується стягнення пені, то в цій частині суд безпідставно застосував ст.ст. 3, 4 Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», на підставі чого при її розрахунку застосував подвійну облікову ставку НБУ, що діяла у період, за який вона сплачується, і зменшив заявлений розмір пені до 2466744,50 грн.

Однак при цьому всупереч вимог ст. 213 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості не звернув уваги на те, що згідно рішенням Конституційного суду України від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 по справі № 1-12/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_9 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань», в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули вказаного Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці).

Крім того, у преамбулі вказаного Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР визначено субєктів правовідносин, на яких поширюється його дія: платниками і одержувачами грошових коштів є підприємства, установи та організації незалежно від форми власності та господарювання, а також фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності.

У даному випадку підлягають до застосуванню положення ч. 3 ст. 551 ЦК України про те, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, а не вказаний Закон України, який відповідно до вказаного рішення КС України у даному спорі, з огляду на його субєктний склад та зміст спірних правовідносин цивільного, а не господарського характеру, не застосовується.

Положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень п. 6 ч. 1 статті 3 цього Кодексу щодо загальних засад цивільного законодавства: справедливість, добросовісність та розумність, та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, надають право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Згідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Суд першої інстанції вищевказані приписи цивільного матеріального і процесуального права не врахував і не з?ясував, що пунктом 4.1 кредитного договору передбачено при порушенні взятих на себе зобов'язань по своєчасній і повній сплаті відсотків за користування кредитом, сплати банку відповідної винагороди, банк має право нараховувати обов?язкову для сплати позичальником пеню у розмірі 1 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочення, при отриманні кредиту в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати. Крім того, п. 7.4 кредитного договору передбачено, що згідно до ст. 212 ЦК України, при порушенні позичальником зобов?язань по погашенню кредиту позичальник виплачує підвищені відсотки за користування кредитом, 2% на місяць, розраховані на суму непогашеної у строк заборгованості за кредитом та пеню у розмірі 1,00% від суми непогашеного платежу, але не менше 1 гривні за кожен день прострочення. Оплата пені здійснюється у гривні, по курсу НБУ на дату оплати (а.с. 16).

На підставі вказаних умов позивач відповідно до наявного у справі розрахунку заявив до стягнення пеню за несвоєчасність виконання зобов?язань за договором кредиту у сумі 113413,54 дол. США, що складає еквівалент 2466744,50 грн., сума основного боргу за цим договором складає: 32306,67 доларів США заборгованості за кредитом + 22041,04 доларів США заборгованості по процентам за користування кредитом + 3396,40 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом = 57744,11 дол. США, що складає еквівалент 1 255 934 гривень 39 коп (а.с. 9).

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Отже, суд не з?ясував, що у даному випадку розмір пені значно більший від розміру боргового зобов'язання, а стягнення заявленої у позові суми порушить розумний баланс, про який йдеться у вказаному рішенні Конституційного Суду України, внаслідок чого помилково не застосував до спірних правовідносин положення частини третьої статті 551 ЦК України і не зменшив розмір пені до розумних меж, які судова колегія з урахуванням основної заборгованості визначає відповідно до ст. 533 ЦК України за офіційним курсом валюти кредиту на день платежу у розмірі 1 255 934 гривень 39 коп.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції порушив вказані вище норми матеріального і процесуального права, внаслідок чого пеня була стягнута у більшому розміру, ніж це необхідно за обставинами справи, то з передбачених п.п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підстав колегія суддів в цій частині ухвалює нове рішення про зменшення стягнення пені до 1 255 934 гривень 39 коп.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України пропорційно до задоволених вимог підлягає зменшенню сума відшкодування понесених позивачем судових витрат. Також відповідно до ухвали про відстрочення сплати ОСОБА_3 судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 6699 грн. 00 коп., не маючи підстав для зміни такого рішення, вказану суму необхідно стягнути з неї у дохід держави на рахунок апеляційного суду Харківської області.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 315, 319, 323-325, 327 ЦПК України, судова колегія

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 28 січня 2016 року змінити.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_3, солідарно, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № НАА0АК01200080 від 27.02.2007 року: 32306,67 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 22041,04 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 3396,40 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом, що становить 57 744, 11 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 17.08.2015 року дорівнює 1 255 934 гривень 39 коп., а також пеню в сумі 1 255 934 гривень 39 коп., а всього 2 511 868 гривень 79 коп.

У задоволенні позову в іншій частині відмовити.

Зменшити відшкодування судових витрат з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» до 37 678 грн. 03 коп., стягнувши з кожного з них на користь банку по 18839 грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 6699 грн. 00 коп., - у дохід держави на рахунок апеляційного суду Харківської області: отримувач УДКСУ у Червонозаводському районі м. Харкова Харківської області, код за ; МФО банку 851011; назва банку ГУ ДКСУ у Харківській області; рахунок 0011, код класифікації доходів бюджету 22030001.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: