Справа № 302/156/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Кожух О.А.,

суддів - Готри Т.Ю., Леска В.В.,

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 12 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: орган опіки і піклування Міжгірської райдержадміністрації - про позбавлення батьківських прав,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2005, від якого у сторін є дитина - малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Даний шлюб розірвано рішенням Міжгірського районного суду від 01.06.2009, яким також ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 07.05.2009 до досягнення сином повноліття.

Після розірвання шлюбу син проживає окремо від батька разом з матір'ю в іншому населеному пункті у будинку її громадянського чоловіка у АДРЕСА_1

Позивачка зазначала, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, аліменти жодного разу не сплатив, його заборгованість за аліментами станом на 01.04.2016 складає 18 097,00 грн., життям сина не цікавиться, не телефонує, не виявляє бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не відвідує батьківські збори і не цікавиться навчанням дитини, свідомо нехтує своїми обов'язками. За висновком органу опіки та піклування Міжгірської райдержадміністрації від 07.12.2015 такий орган вважає доцільним позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Посилаючись на дані обставини та норми сімейного законодавства, позивачка просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина ОСОБА_3

Рішенням Міжгірського районного суду від 12.04.2016 у задоволенні позову відмовлено.

На це рішення подала апеляційну скаргу ОСОБА_1, у якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, надіслав заяву, у якій просив справу розглянути без його участі.

Заслухавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка не довела наявність підстав для позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, зокрема того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), а неналежне виконання останнім своїх обов'язків викликано поважними причинами - майновим станом і труднощами в організації життя, відсутністю постійного місця роботи, хворобою пов'язаною з неврологічними розладами, необхідністю догляду за матір'ю похилого віку, що є інвалідом 3-ї групи.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 перебувала із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі з 29.01.2005.

Від цього шлюбу у сторін є дитина - малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Даний шлюб розірвано рішенням Міжгірського районного суду від 01.06.2009, яким також ухвалено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 300 грн. щомісячно починаючи з 07.05.2009 до досягнення сином повноліття (а.с.9).

Згідно довідки державного виконавця відділу ДВС Міжгірського районного управління юстиції від 11.04.2016 № 06-42/859 ОСОБА_2 аліменти жодного разу не сплатив, а його фактична заборгованість станом на 01.04.2016 складає 18 097,00 грн. (а.с.35).

Після розірвання шлюбу син ОСОБА_4 проживав окремо від батька разом з матір'ю, що мешкала в АДРЕСА_2 а з 2012 року разом із сином проживає у АДРЕСА_3 у будинку громадянського чоловіка ОСОБА_5 разом із яким ОСОБА_1 виховує спільну дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7, 8, 11).

Малолітній ОСОБА_3 з 2012 року навчається у Вишківській ЗОШ І-ІІІ ст. Хустського району, а з наданої цією школою довідки від 27.08.2015 вбачається, що батько ОСОБА_4 протягом трьох років жодного разу не відвідував батьківські збори і не цікавився навчанням дитини (а.с. 10).

Висновком органу опіки і піклування Міжгірської райдержадміністрації від 07.12.2015 № 01-41/20136 визнано за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дитини ОСОБА_3 Згідно даного висновку ОСОБА_2 з моменту розлучення самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не займається вихованням сина, не цікавиться його навчанням, не відвідує батьківські збори та інші заходи, не надає жодної матеріальної чи грошової допомоги (а.с.7).

Згідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідач не навів жодних обставин на обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема щодо наявності перешкод для зустрічі з дитиною, причин невиконання своїх батьківських обов'язків, не надав жодних доказів щодо участі в піклуванні про фізичний і духовний розвиток сина, його навчанні, підготовці до самостійного життя.

В суді першої інстанції ОСОБА_2 визнав ту обставину, що він не зустрічається зі своїм сином ні за місцем проживання, ні за місцем навчання дитини, спілкування з дитиною телефонним зв'язком є вкрай рідким (на дні народження і за ініціативою матері відповідача).

Таким чином, ОСОБА_2 не виконує свого обов'язку утримувати дитину, не надає жодної матеріальної чи грошової допомоги, стягувані за судовим рішенням аліменти не сплачує, не бере участі у вихованні сина, його навчанням не цікавиться, батьківські збори та інші заходи не відвідує, спілкування необхідного для фізичного і духовного розвитку дитини не забезпечує, навчання та підготовку до самостійного життя сина не здійснює, інтересу до внутрішнього світу дитини не проявляє, і такі обставини у сукупності свідчать про свідоме нехтування батька своїми обов'язками та ухилення його від обов'язків по вихованню дитини.

Судова колегія не погоджується із позицією місцевого суду, що самоусунення ОСОБА_2 від виконання своїх батьківських обов'язків може виправдати факт проживання дитини в іншому населеному пункті, оскільки Міжгірський та Хустський райони Закарпатської області є суміжними.

При цьому, місцевий суд дійшов висновку про незадовільний майновий стан відповідача за відсутності належних і допустимих доказів у справі щодо цієї обставини. До того ж від обов'язку брати участь у вихованні дитини не може звільняти скрутне матеріальне становище відповідача, котре не спростовує винну поведінку відповідача та його свідоме нехтування своїми обов'язками.

Копія путівки для направлення хворого ОСОБА_2 на консультацію, надана відповідачем, не може бути прийнята до уваги, оскільки в ній відсутні дата документу та підписи лікуючого і головного лікарів (а.с. 36).

В судовому засіданні суду першої інстанції син сторін висловився, що бажає мати батька і більше спілкуватись з ним. Відповідно до ч. 3 ст. 171 СК України суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. Попередня поведінка відповідача свідчить про свідоме ухилення від виконання обов'язків по вихованню дитини, нехтування ним цими обов'язками, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

В той же час, відповідач не позбавлений права, відповідно до положень ст. 169 СК України, звернутись до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, що, відповідно до пунктів 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволенні позову ОСОБА_1

При зверненні до суду позивачкою було сплачено 551,21 грн. судового збору (а.с. 1), при поданні апеляційної скарги - 607,21 грн., а всього - 1158,42 грн., які, відповідно до ст. 88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.3,4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду від 12 квітня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4, батьківських прав відносно ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1158,42 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: