Дата документу 03.03.2016 Справа № 554/9348/15-ц
Провадження № 2/554/294/2016
РІШЕННЯ

Іменем України

03 березня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі :

Головуючого судді - Тімошенко Н.В., при секретарі - Бойко А.В..

за участю позивача - адвоката ОСОБА_1,

представників відповідача - адвоката ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів, -

встановив:

17.07.2015 року до суду надійшла позовна заява адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів.

Відповідно до якої позивач прохала стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 240 044 грн. - основного боргу, 183 380 грн. 23 коп. - інфляційні втрати, 21 043 грн. 66 коп. - 3% річних, а всього - 444 467 грн. 89 коп., а також 4000 грн - витрати на правову допомогу, 3654 грн. - сплачений судовий збір.

Заявлені вимоги позивач мотивує наступним.

08.08.2008 року позивачем ОСОБА_4 було видано нотаріальну довіреність на ім»я ОСОБА_6 та на ім»я відповідача ОСОБА_5 на право експлуатувати та розпоряджатися належним позивачу на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ВІС 083259, виданого Полтавським ВРЕР 08.08.2008 року, легковим автомобілем марки «ТОYОТА LAND CRUISER» легковий універсал, випуску 2008 року, № шасі JTMHV05J204013086, номерний знак НОМЕР_1, зареєстрованого в Полтавському ВРЕР 08.08.2008 року з правом керування (користування), продажу, обміну, передачі в заставу,ордеру, зняття з обліку та постановки на облік в органах ДАІ, одержання грошей.

Зазначена довіреність ОСОБА_4 була скасована 06.08.2012 року, однак 07 серпня 2012 року ОСОБА_5 продав вказаний автомобіль своїй рідній сестрі ОСОБА_7 за 240044 грн.

Але відповідач не г Відповідач одержані від продажу вказаного автомобіля кошти позивачу не повернув, чим порушив вимоги ст. 1006 ЦК України, згідно якої повірений зобов'язаний негайно передати довірителеві все одержане у зв'язку з виконанням доручення.

Відповідач негайно, т У зв»язку з цим, у відповідності до ст. 625 ЦК України за прострочення грошового зобов»язання відповідач зобов'язаний сплатити позивачу суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотка річних від простроченої суми з 08.08.2012 року.

У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали та просили відмовити у його задоволенні.

Вислухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року позивач ОСОБА_4 видав ОСОБА_5 та ОСОБА_6 довіреність на керування ( користування), продажу, обміну, передачі в заставу, оренду, зняття з обліку та поставко на облік в органах ДАІ, одержання грошей, тобто на управління та розпорядження автомобілем «ОСОБА_8 ленд крузер», 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, зареєстрований у Полтавському ВРІВ 08.08.2008 року.

Згідно даної довіреність не зазначено умову та застереження щодо повернення грошей ОСОБА_4 після продажу даного автомобіля довіреними особами.

В судовому засіданні також не знайшло свого підтвердження щодо умови та обов»язку повернення грошей після продажу транспортного засобу.

Зазначена довіреність продублювала довіреність від 13 травня 2008 року, видану на зазначений автомобіль на підставі талона про тимчасову реєстрацію транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_5 пояснив в судовому засіданні, що автомобіль купувався за його кошти, а рішення про оформлення права власності на ОСОБА_4 він прийняв тому, що в жовтні 2007 року його колишня дружина ОСОБА_9 звернулась до суду з позовами про розірвання шлюбу і розподіл спільного майна подружжя. При цьому шлюб між сторонами був розірваний у квітні 2008 року, а спір про розподіл майна був вирішений тільки у жовтня 2009 року, що підтверджується рішеннями судів всіх інстанцій.

Обставина, що гроші, витрачені на купівлю спірного автомобіля «Тойота» належали саме ОСОБА_5 підтверджується і тим, що ОСОБА_6 відмовився прийняти участь у спорі між сторонами за зазначений автомобіль.

ОСОБА_4 25 січня 2011 року написав заповіт, у якому свою частку у статутному підприємстві «Сільпродпостач» спірний автомобіль «Тойота» та кв.№40 по вул. Лідова,7 у м. Полтаві заповідав ОСОБА_5

Обовязки повіреного, передбачені ст.1006 ЦК України витікають з договору доручення. Поняття договору доручення, порядок укладення, обовязки сторін договору та правові наслідки його вчинення передбачені главою 68 ЦК України.

Судом встановлено, що ніяких договорів з приводу розпорядження автомобілем ОСОБА_8 Крузер сторонами не укладалось. Тобто, посилання позивача і його представника на вимоги ст.1006 ЦК України безпідставні, а видана ОСОБА_4 ОСОБА_5 довіреність на управління і розпорядження автомобілем не є підтвердженням укладення такого договору. Вказана довіреність видана у серпні 2008 року і діяла до серпня 2012 року. Ця обставина також підтверджує, що фактичним власником автомобіля являвся ОСОБА_5

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні 08 лютого 2016 року повністю підтвердив пояснення відповідача ОСОБА_5 про те, що рішення про купівлю спірного автомобіля було прийнято саме ОСОБА_5 наприкінці 2007 року. На підтвердження свого наміру ОСОБА_5 передав свідку ОСОБА_10, який на той час працював менеджером автосалона «Тойота» у м. Харкові, 400 доларів США. У травні 2008 року автомобіль надійшов до автосалону. ОСОБА_5 зателефонував свідку ОСОБА_10 і повідомив, що оформляти автомобіль він вирішив на ОСОБА_4, про існування якого ОСОБА_10 не знав взагалі. Забирали автомобіль із салону ОСОБА_6 і ОСОБА_4. При цьому ОСОБА_4 тільки підписав акт прийому-передачі автомобіля і пішов пити каву, а прийманням автомобіля займався ОСОБА_6. Гроші за автомобіль зайшли на рахунок автосалону двома сумами на протязі одного тижня.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили суду, що сторони мали спільний бізнес і разом співпрацювали з банками. При цьому, ОСОБА_4 займався документами, а гроші в банк завжди приносив ОСОБА_5 Більше того, ОСОБА_5 мав довіреність від ОСОБА_4 на розпорядження його депозитними рахунками. Ця обставина підтверджується також додатковою угодою від 26.05.2010 року до депозитного договору між Імексбанком і ОСОБА_4, відповідно до якої ОСОБА_5 поповнив цей рахунок на 10 тис. доларів, поставивши в угоді підпис від свого імені.

Окрім того, рішення Октябрського райсуду м. Полтави від 19 грудня 2013 року, залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20 лютого 2014 року, підтвердило правомірність продажу спірного автомобіля ОСОБА_5 після скасування довіреності ОСОБА_4, дійсно є преюдиціальним фактом, який не підлягає доведенню в суді, однак предметом розгляду тієї цивільної справи було не визнання чи оспорювання права власності на автомобіль, а визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, у звязку із скасування довіреності ОСОБА_4

Викладені обставини свідчать про безпідставність вимог ОСОБА_4 про стягнення з ОСОБА_5 грошових коштів за проданий автомобіль, 3% річних та інфляційних витрат.

Що стосується витрат на правову допомогу, то вони визначаються відповідно до Закону України № 4991-IV «Про граничний розмір витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року, а саме: граничний розмір витрат на правову допомогу не може перевищувати 40%, встановленої законом мінімальної заробітної плати, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, тобто 551,20 грн. за годину. Тобто, адвокат, що надавав правову допомогу зобовязаний надати суду не тільки квитанцію про оплату його послуг, але і розрахунок витрат.

В звязку з необґрунтованістю позову, підстав для стягнення витрат на правову допомогу у суду також немає.

На підставі викладеного суд відмовляє у задоволенні позову адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 2-11, 15, 58-61, 88, 159, 205, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог адвоката ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через районний суд шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Н.В.Тімошенко