Справа № 344/2037/16-ц
Провадження № 2/344/2789/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретарів Орнат Л.І., Струк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», інженера-інспектора комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до КП «Єдиний розрахунковий центр» (назву змінено на КП Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія») та інженера-іспектора КП «Єдиний розрахунковий центр» ОСОБА_2 про визнання незаконними дій відповідачів щодо облаштування спільного витяжного вентиляційного каналу на дві кухні; зобовязання КП «Єдиний розрахунковий центр» облаштувати кухню помешкання позивача індивідуальним витяжним вертикальним каналом; визнання незаконними дій ОСОБА_2 щодо поширення недостовірної інформації про «не надання доступу до вентканалу»; відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що керуючись правилами і вимогами облаштування житлових будинків позивач неодноразово звертався до відповідача КП «ЄРЦ» з проханням облаштувати для кухні в помешканні індивідуальний витяжний вентиляційний канал, об забезпечити санітарно-гігієнічне благополуччя і пожежну безпеку мешканців квартири № 10. Але, інженер-інспектор КП «ЄРЦ» ОСОБА_2 прийняла рішення про облаштування спільноо витяжного вентиляційного каналу на дві кухні: квартири № 7 та квартири № 10, що було зроблено 26.11.2015 року. Таке рішення порушує вимоги ДБН, а тому є незаконним. На розгортці для будинку № 2 на вул. Рєпіна ідентифіковані саме вентиляційні канали, а не збірна вентиляційна шахта. Згідно проектної документації в будинку для кожної кухні окремо передбачені тільки витяжні індивідуальні канали. ОСОБА_2 двічі подавала недостовірні інформацію про те, що позивач «відмовляється надати доступ до вентканалу» і довела цю інформацію до сусідів. Погрози і звинувачення зі сторони ОСОБА_2, її залякування мешканців будинку відключенням від газопостачання створювали стресові ситуації з наслідками для здоровя позивача та його дружини, чим спричинила моральну шкоду позивачу та його дружині.

10 червня 2016 року позивач подав заяву про збільшення позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди та просить відшкодувати моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з мотивів наведених в позовній заяві, також суду пояснив, що підставність його вимоги № 2 підтверджується листом від 17.12.2015 року та розгорткою димових та вентиляційних каналів; вимога № 3 підтверджується п. 5.31 ДБН та проектною документацією; вимога № 4 підтверджується листом від 17.12.2015 року та листом від 02.12.2015 року, який готувала відповідач ОСОБА_2

Представник відповідача комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити, оскільки позивачем не надано суду доказів того, що облаштування вентиляційного каналу здійснювалось відповідачем. Крім того в п. 5.31 ДБН вказано, що вентиляційні канали однієї квартири допускається приєднувати до збірної вентиляційної шахти вище витяжних грат не менше ніж на 2 м.

Відповідач ОСОБА_2, яка давала пояснення в судовому засіданні в якості свідка суду пояснила, що зі скаргою до КП «ЄРЦ» звернулись мешканці квартири № 7 оскільки не функціонував вентиляційний канал. Виявилось, що вентиляційний канал засмічено на рівні вище квартири № 10, так сказали працівники ТзОВ «Сервіс Сіті», які оглядали вентиляційний канал. Для того, щоб прочистити вентиляційний канал потрібен був доступ до вентиляційного каналу з квартири № 10, потрібно було розбити стіну у квартирі № 10. Позивач відмовив у доступі до квартири, тому йому було направлено попередження. Жодним працівникам КП «ЄРЦ» відповідач не давала вказівок чистити вентиляційний канал, працівники «Сервіс Сіті» цього також не робили. Згодом власник квартири № 7 зателефонував до відповідача та сказав, що він самостійно прочистив вентиляційний канал.

Свідок ОСОБА_3, який працює в ПП «Івано-Франківськ промсервіс», суду дав покази в яких вказав, що він проводив розгортку вентиляційних каналів в будинку № 2 на вул. Рєпіна. В квартир позивача № 10 був отвір у вентиляційному каналі на кухні, але коли цей отвір було зроблено свідок не знає. У квартирі позивача у ванні є вентиляційний канал, якого достатньо для квартири. Розгортку свідок робив на замовлення мешканців квартири № 7, також був складений акт.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачів та їх представників, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.

Позивач проживає в квартирі № 10 на вул. Рєпіна 2 в м. Івано-Франківську, вказаний факт сторонами визнається, а тому доказуванню не підлягає.

Також сторонами визнається що для квартири № 7 та квартири позивача № 10 на кухні облаштовано один спільний вентиляційний канал.

Позивач вважає, що такий канал облаштовано відповідачами всупереч ДБН, а тому такі дії відповідачів є незаконними та їх слід зобовязати облаштувати кухню позивача індивідуальним витяжним вертикальним каналом.

КП «ЄРЦ» згідно договору «Про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» надає позивачу, як споживачу, послуги з утримання будинків.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розяснював позивачу його права та обовязки.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що саме відповідачами було прийнято рішення про облаштування спільного витяжного вентиляційного каналу на дві кухні. Також позивачем не обґрунтовано своєї вимоги про зобовязання саме відповідачів облаштувати кухню позивача індивідуальним витяжним вертикальним каналом.

Крім того, відповідно до п. 5.31 ДБН В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення вказано, що вентиляційні канали однієї квартири допускається приєднувати до збірної вентиляційної шахти вище витяжних грат не менше ніж на 2 м.

На підтвердження своїх вимог позивач посилається на: розгортку димових та вентиляційних каналів будинку, але вказана розгортка тільки відображає наявність каналів, а не підтверджує неправомірність їх розміщення; витяг з проектної документації (а.с.14), але із вказаного витягу не вбачається якого будинку він стосується; акт № 20.11.2015 року повторної перевірки та прочищення димових і вентиляційних каналів від 09.11.2015 року в якому вказано, що вентиляційні канали за адресою Рєпіна 2 квартири № 1, 4, 10, 13 відповідають проектному рішенню та придатні до експлуатації, за виключенням квартири № 7 по причині засмічення; свідчення ОСОБА_2, які на його думку підтверджують те, що процесом прочищення каналу керувала вона, але ОСОБА_2 таких свідчень не давала та такого факту не визнавала в своїх свідченнях в судовому засіданні 26 липня 2016 року.

З урахуванням наведеного у задоволенні вимог позивача про визнання незаконними дій відповідачів щодо облаштування спільного витяжного вентиляційного каналу на дві кухні; зобовязання КП «Єдиний розрахунковий центр» облаштувати кухню помешкання позивача індивідуальним витяжним вертикальним каналом слід відмовити.

Що стосується вимоги позивача про визнання незаконними дій ОСОБА_2 щодо поширення недостовірної інформації про «не надання доступу до вентканалу», то така вимога позивача також не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 269, ч. ч. 1, 6 ст. 277 ЦК України, особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Як роз'яснив Пленум ВСУ в п. п. 6, 15 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1, позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

При розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Негативною, в розумінні ст. 277 ЦК України слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

В справі, що розглядається позивач вважає поширенням інформації надіслання листа від 17.12.2015 року (а.с.11) та листа від 02.12.2015 року (а.с.16-17).

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного і презумпція добропорядності.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які снували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Але як вбачається із копій вказаних листів один з них від 17.12.2015 року адресований тільки позивачу, тобто в даному випадку немає факту поширення, а інший лист хоч і адресований багатьом адресатам, мешканцям будинку № 2, але позивачем не доведено що вказаний лист підписувала чи розповсюджувала відповідач ОСОБА_2

Також у вказаному листі від 02.12.2015 року не має твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що позивач не надає доступ до вентканалу.

Щодо вимоги позивача про відшкодування 10 000 грн. то суд виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В п. 3 Постанови Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності, прав наданих споживам, інших цивільних прав, у звязку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

При вирішенні спору в частині вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру не доведено позивачем, крім того, судом не встановлено неправомірність дій відповідачів щодо позивача, які могли б спричинити позивачу моральну шкоду. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення.

Таким чином, виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі вищенаведеного, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», п. п. 6, 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року №1ст. ст. 16, 23, 269, 277 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України, керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія», інженера-інспектора комунального підприємства Івано-Франківської міської ради «Муніципальна інвестиційна управляюча компанія» ОСОБА_2 про визнання дій незаконними, зобовязання вчинити дії, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 29 липня 2016 року.

Суддя Бабій О.М.