справа №619/3368/15-ц
провадження №2/619/552/16
РІШЕННЯ

іменем України

10 березня 2016 року м. Дергачі

Дергачівський районний суд Харківської області
у складіголовуючого - суддіБолибок Є.А.
за участю:секретаря судового засіданняМолотко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановив

Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором №СL82935 від 02.09.2008 року в сумі 38853,35 грн. В обґрунтування позову позивач вказав, що ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Банк Універсальний». 27 серпня 2007 року рішенням загальних зборів учасників ВАТ «Банк Універсальний» перейменовано у ВАТ «Універсал Банк». Внаслідок зміни найменування ПАТ «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов'язків ВАТ «Універсал Банк» (рішення загальних зборів від 22.06.09 року), що підтверджується п.1.1. Статуту ПАТ «Універсал Банк» (нова редакція - витяг додається). Відповідно до умов Кредитного Договору №СL82935 від 02 вересня 2008 року ОСОБА_3 отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 7500,00 гривень строком до 15.08.2012 року зі сплатою 38,60% річних за користування кредитом. У зв'язку з невиконанням прийнятих на себе зобов'язань за Договором №СL82935 від 02.09.2008 року за відповідачем станом на 22.05.2015 року числиться заборгованість в сумі 38853,35 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі - 6682,73 грн., суми додаткового стягнення по кредиту 0,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі - 8635,58 грн., підвищенні відсотки у сумі 23535,04 грн.

У судове засідання відповідач ОСОБА_3 не з'явилася, про час та місце судового розгляду повідомлялася належним чином, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність та застосувати позовну давність.

У судове засідання представник позивача не з'явився, подав до суду заяву, в якій просив справу розглядати у його відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечував проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

Відповідно до договору №СL82935 від 02.09.2008 року ВАТ «Універсал Банк» надав ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 7500,00 грн.

Згідно розрахунку за кредитним договором №СL82935 від 02.09.2008 року, станом на 22.05.2015 року числиться заборгованість в сумі 38853,35 грн., яка складається з заборгованості по кредиту у сумі - 6682,73 грн., суми додаткового стягнення по кредиту 0,00 грн., заборгованості по відсоткам за користування кредитом у сумі - 8635,58 грн., підвищенні відсотки у сумі 23535,04 грн.

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1, шлюб між чоловіком ОСОБА_5 і дружиною ОСОБА_3 розірвано, про що 08.12.2015 року складено відповідний актовий запис №256. Після державної реєстрації розірвання шлюбу присвоєно прізвище йому ОСОБА_5, їй ОСОБА_3.

Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову з наступних мотивів.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається з кредитного договору №СL82935від 02.09.2008 року ВАТ «Універсал Банк» надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 7500 гривень строком до 15.08.2012 року зі сплатою 38,6% річних за користування кредитом.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За весь час користування кредитом ОСОБА_3 свої зобов'язання не виконувала та не сплатила суму заборгованості по кредиту та відсотках.

Згідно ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Суд вважає встановленою наявність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги про стягнення боргу за договором, оскільки ОСОБА_3 не виконала умови договору та не повернула запозичені нею кошти.

Пленум Верховного Суду України у п.11 своєї постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року №14, роз'яснив судам, що встановивши, що строк для звернення з позовом пропущений без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

За змістом ст.ст. 256, 261 ЦК України позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові №6-178цс15 від 01 липня 2015 року, яка повинна враховуватися судом відповідно до вимог ч.1 ст.3607 ЦПК України.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до правової позиції, яка наведена Верховним Судом України у постанові №6-133цс14 від 01 жовтня 2014 року, за договором про комплексне банківське обслуговування, яким установлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту, а й кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України).

Відповідачем заявлено клопотання щодо застосування строку позовної давності.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором №СL82935 від 02.09.2008 року, відповідачем починаючи з розрахункового періоду 15.03.2011 - 14.04.2011 не здійснювалися чергові платежі по кредиту та відсотках.

З позовом до суду банк звернувся 12 серпня 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 2,3,4 ст.60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так як позивачем не надано суду належних та допустимих доказів того, що відповідачем здійснювалося погашення чергових платежів по кредиту в трирічний період до дня звернення до суду, тобто до 12 серпня 2015 року, та не надано даних про поважність причин пропущення позовної давності, то суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності, тобто на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що строк позовної давності, в межах якого, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позивач мав право звернутися до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором №СL82935 від 02.09.2008 року, сплинув.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 58-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

ухвалив

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Є. А. Болибок