Головуючий суду 1 інстанції - Скворцова В.Г.
Доповідач - Коновалова В.А.
Справа № 409/3481/15-ц
Провадження № 22ц/782/163/16
УХВАЛА

Іменем України

09 березня 2016 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - Коновалової В.А.,

суддів:Коротенка Є.В., Луганської В.М.,

за участю секретаря Козубської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області справу

за апеляційною скаргою скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року

за позовом ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення безпідставно набутих грошових сум,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення безпідставно набутих грошових сум.

Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року закрито провадження у зазначеній цивільній справі з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року та справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду, оскільки вважає, що ухвала винесена із порушенням норм процесуального права.

Позивач та його представники в судове засідання не з'явилися, про час і місце повідомлені належним чином і в установленому законом порядку.

Представники відповідача в судовому засіданні апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2015 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» на користь ОСОБА_2 борг у сумі 3813447,10 грн., з них 3484125,70 грн. (еквівалент 116215 доларів США) - сума основного боргу, 329321,40 грн. - три відсотка річних, а також 3654 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 3817101,10 грн. Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2015 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення боргу за договором позики відмовлено за необґрунтованістю. Тобто, є таке, що набрало законної сили рішення у спорі між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав.

Проте, до такого висновку суд дійшов передчасно з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Із системного аналізу зазначеної норми права вбачається, що суд закриває провадження у справі, якщо в позовах, які розглядаються судами, одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах від 22 квітня 2015 року за № 6-79цс15, від 21 жовтня 2015 року за № 6-1133цс15, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для судів.

Із матеріалів справи вбачається, що у лютому 2015 року ОСОБА_2 звертався до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення боргу за договором позики.

Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2015 року поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду, уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено в повному обсязі, стягнуто з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 3813447,10 грн., з них 3484125,70 грн. (еквівалент 116215 доларів США) - сума основного боргу, 329321,40 грн. - три відсотка річних, а також 3654 грн. в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 3817101,10 грн.

Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 16 грудня 2015 року рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 13 жовтня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальність «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення боргу за договором позики відмовлено за необґрунтованістю. При цьому, судом встановлено, що запис здійснений на документі, що носить назву «боргова розписка» свідчить не про боргові правовідносини між сторонами, а підтверджує пояснення ОСОБА_3 про існування правовідносин, які ґрунтувалися на наданні сторонами взаємо послуг.

Зазначені вище обставини свідчать про те, що позовні вимоги позивачем були пред'явлені до відповідача про стягнення боргу за договором позики на підставі ст. ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертаючись у грудні 2015 року до суду з позовними вимогами до відповідача про стягнення безпідставно набутих грошових сум, послався на те, що впродовж тривалого часу він передавав грошові кошти на створення та розвиток СТОВ «МТС «Альянс», між позивачем та відповідачем з 2002 року існували матеріальні відносини, пов'язані з діяльністю підприємства. Відповідач заперечує проти повернення позивачу грошових коштів, які позивач просить стягнути як безпідставно набуті.

Отже позивачем заявленідо СТОВ «Машинно-технологічна станція «Альянс» позовні вимоги про стягнення грошових сум, як безпідставно набутих на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що приймалося рішення про стягнення з СТОВ «Машинно-технологічна станція «Альянс» на користь ОСОБА_2 безпідставно набутих грошових сум.

Таким чином, спір про стягнення безпідставно набутих грошових сумв сумі 3484125,70 грн. виник з того самого предмету спору і між тими самими сторонами, але з інших підстав, ніж за позовом ОСОБА_2 до СТОВ «Машинно-технологічна станція «Альянс» про стягнення боргу за договором позики, щодо якого прийнято судом рішення від 16 грудня 2015 року, тобто підстави позовів не є тотожними.

Тому суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що є рішення суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Таким чином, у суду першої інстанції в даному конкретному випадку не було достатніх правових підстав для винесення ухали про закриття провадження у справі на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Розподіл суми судового збору, пов'язаного з розглядом апеляційної скарги, сплаченої відповідачем, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України.

В пункті 4 ч. 1 статті 311 ЦПК України зазначено, що підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Оскільки у даному випадку судом порушено порядок вирішення питання про закриття провадження у справі, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року скасувати, справу справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після її проголошення у касаційному порядку.

Головуючий

Судді: