Провадження №22-ц/784/892/16
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-п-3524/10 Головуючий І інстанції Спінчевська Н.А.
Провадження № 22-ц/784/892/16 Доповідач Темнікова В.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

за участю секретаря Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2010 року у справі за позовом Акціонерного комерційного інноваційного банку (далі АКІБ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» звернувся до суду з даним позовом, в якому посилався на те, що згідно з умовами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 23.03.2007 року позивач надав ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 20000 доларів США. Відповідно до положень кредитного договору та графіку погашення кредиту, відповідач зобов'язався належним чином використовувати і повернути кредит у повному обсязі до 23.03.2014 року. З метою забезпечення зобов'язань по кредитному договору, відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу, відповідно до якого у заставу був переданий транспортний засіб автомобіль КІА, модель СЕRАТО 1,6 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності. Також, з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору з поручителем - фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір поруки б/н від 23.03.2007 року, відповідно до якого поручитель зобов'язався солідарно відповідати перед Банком за виконання зобов'язань боржника по кредитному договору. Однак відповідачі вимогу банку не виконали. Через невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 12.03.2009р. загальна сума заборгованості по кредиту ОСОБА_2 становить 17840,35 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 137370,72 грн., яка складається з : суми заборгованості за основним та простроченим кредитом 17071,14 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 131447,78 грн.; суми заборгованості за строковими та простроченими процентами за користування кредитом 737,12 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 5675,82 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 23,64 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 182,04 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом - 8 доларів США 45 центів, шо в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 65,08 грн. На підставі зазначеного, позивач просив суд стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь АКІБ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 23.03.2007 року в сумі 17840 доларів США 35 центів, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на зазначену дату складає 137370,72 грн., а також судові витрати в сумі 1403,71 грн.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2010 року позов ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Судом стягнуто з ОСОБА_2, ОСОБА_1 в солідарному порядку на користь ПАТ «УкрСиббанк» 137370,72 грн. заборгованості. Також судом стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 1373,71 грн. судового збору та 30 грн. інформаційно-технічних витрат.

Не погодившись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить повторне заочне рішення суду скасувати та повернути справу до суду першої інстанції на новий розгляд, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Учасники процесу до судового засідання не зявилися, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи були створені такі умови. Судом були досліджені і оцінені в їх сукупності всі докази, надані сторонами, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України. Виходячи з наданих сторонами доказів, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що ним були встановлені факти про те, що 23.03.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0. Згідно договору Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 20000 доларів США, що еквівалентно 101000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом протягом перших 30 календарних днів в розмірі 12,5 % на рік з кінцевим терміном повернення 23 березня 2014 року. 23.03.2007 року в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором був укладений договір поруки з ОСОБА_1, згідно якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_2 С.В. усіх його зобовязань, що виникли з кредитного договору. 23 березня 2007 року між банком і ОСОБА_2 було укладено договір застави, відповідно до якого заставодавець з метою забезпечення зобовязань за кредитним договором передав у заставу транспортний засіб «КІА CERATO 1.6», 2007 року випуску.

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору у випадку порушення зобовязання позичальником в частині несплати чергового ануїтетного платежу в установлений день, чи сплати такого платежу у розмірі меншому, ніж передбачено кредитним договором, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищенні проценти в розмірі діючої процентної ставки. Відповідачі зобовязання за вказаним договором належним чином не виконали, у звязку з чим станом на 12.03.2009 року виникла заборгованість перед банком в сумі 137 370 грн. 72 коп., яка складається із: заборгованості за основним та простроченим кредитом 131447,78 грн.; заборгованості за строковим та простроченим процентам за користування кредитом 5675,82 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 182,04 грн.; суми пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом 65,08 грн. Тому суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог та про необхідність їх задоволення.

Проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що висновки суду з цього питання підтверджуються матеріалами справи та відповідають вимогам закону, зазначеному в тексті рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідачі не отримували вимоги про дострокове повернення коштів, що копія опису вкладення у цінний лист, яку надав позивач, є сумнівною, що в матеріалах справи відсутні належні докази отримання відповідачами цього повідомлення, навіть якщо воно було відправлене, не заслуговують на увагу як на підставу для скасування рішення, так як не мають вирішального правового значення для вирішення спору по суті заявлених позовних вимог, так як отримання повідомлення про дострокове повернення кредиту має значення тільки для визначення того, чи було змінено позивачем строк виконання зобовязання за кредитним договором та чи не пропущено позивачем строк позовної давності для звернення до суду у звязку зі зміною строку виконання зобовязання, чи визнання поруки припиненою, чого не сталося в даному випадку і доказів чого апелянтом суду надано не було. Підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку є не повідомлення позивачем відповідачів про дострокове повернення кредиту, а прострочення чергового платежу за кредитним договором. Як убачається з доказів, надісланих позивачем на адресу апеляційного суду, позивачем відповідачам були направлені вимоги про дострокове повернення кредиту від 17.12.2008р. цінним листом. Згідно опису вкладення у цінний лист дане поштове відправлення було прийняте поштою 19 січня 2009 року. Як убачається з зворотнього повідомлення на імя ОСОБА_2 було отримано останнім 24 січня 2009р. З тексту вимоги вбачається, що банк вимагав повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором у десятиденний строк з дати отримання цього листа. До суду з позовом позивач звернувся 24 березня 2009р. Крім того, приймаючи рішення по справі, колегія суддів враховує також розяснення, які містяться в п. 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» стосовно того, що предявленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і предявлення до нього позову. При цьому в разі предявлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання. Тобто, навіть не надіслання поручителю письмової вимоги про усунення порушення зобовязання не є перешкодою для реалізації права банку звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду, оскільки поручитель у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог банку, що відповідає положенням статті 124 Конституції України.

Що стосується доводів апеляційної скарги про відсутність доказів підтвердження розміру заборгованості за кредитним договором через відсутність виписок по рахункам відповідача, то колегія суддів вважає, що ці доводи не є достатньою підставою для скасування рішення. Так, позивачем була надіслана на адресу апеляційного суду виписка про рух грошових коштів позичальника ОСОБА_2 по кредитному договору № 0 від 23.03.2007р., в якій відображені нарахування банку та сплачені позичальником грошові кошти за період з 23.03.2007р. по 31.03.2009р., а також виписки і кредитні документи про надання та отримання ОСОБА_2 20000 доларів США, що на 23.03.2007р. складали 101000 грн. Зазначені докази підтверджують факт отримання ОСОБА_2 грошових коштів за кредитним договором та розмір заборгованості за кредитним договором.

Ніяких конкретних заперечень проти розміру заборгованості за кредитним договором апелянт в апеляційній скарзі не зазначив. Посилаючись на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження розміру заборгованості, апелянт просив скасувати заочне рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Однак, згідно ст. 307 ЦПК України в нині діючій редакції апеляційний суд не наділений такими повноваженнями після скасування рішення суду. У разі неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на що і посилається апелянт в апеляційній скарзі, апеляційний суд згідно ч.1 ст. 309 ЦПК України має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення або змінити його. При цьому колегія суддів враховує те, що по справі постановлено повторне заочне рішення, а згідно ч. 3 ст. 232 ЦПК України повторне заочне рішення позивачем та відповідачем оскаржується в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Тому розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зроблених в рішенні суду, а отже підстави для скасування чи зміни рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 серпня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, але може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку.

Головуючий

Судді