Справа № 750/4345/16-ц Провадження № 22-ц/795/1640/2016 Головуючий у I інстанції -Рахманкулова І. П. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Позігуна М.І., Харечко Л.К.

при секретарі - Шевченко М.О.,

за участю: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Рожка С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі представник за довіреністю ПАТ КБ «ПриватБанк» Сокуренко Н.В. просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18.07.2016 року, яким в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Доводи скарги зводяться до того, що судом неповно з»ясовані обставини справи та неправильно застосовані норми матеріального права.

В скарзі заявник посилається на те, що відповідачем не заперечувався факт отримання кредиту та неповернення коштів за користування кредитом, відповідачем не доведено, та судом не встановлено припинення зобов»язань між сторонами, а тому правовідносини сторін є дійсними.

Застосування судом строку позовної давності є невірним, оскільки суд мав стягнути заборгованість по кредиту і процентам за останні три роки та неустойку за останній рік до звернення банку до суду з позовом з урахуванням дійсності укладеного між сторонами договору, його умов та положень цивільного законодавства, де визначено погашення заборгованості періодичними щомісячними платежами, погашення процентів також повинно здійснюватися щомісячно, а відповідачка просила застосувати строк позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 19.12.2005 року ЗАТ КБ "ПриватБанк", правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" (а.с. 38), та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н (а.с.18-19), за яким ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту, відсотків, винагороди відповідно до Заяви та Умов.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором № б/н від 19.12.2005 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком склала 27112,53 грн. (а.с. 8-17).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.14) відповідач здійснив останній платіж в рахунок погашення заборгованості по кредиту 22.04.2009 року, а перевипуск картки не проводився.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ПАТ КБ "Приватбанк" пропустило визначений положеннями цивільного законодавства трирічний строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного права, на чому в ході розгляду даної справи наполягав відповідач.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги апеляційним судом з наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення, а ч.1 ст.252 ЦК України визначає, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який має визначається календарною датою або настанням події, з якою пов'язаний його початок.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 1048, 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК та ч. 2 ст. 1054 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право позичальника достроково вимагати повернення частини суми позики, що залишилася, та сплати процентів.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Статтею 266 ЦК України передбачено, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, від 19 березня 2014 року № 6-20цс14, від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом першої інстанції, оголошувалась перерва для можливості надання позивачем доказів щодо строку дії картки, проте таких доказів не було надано.

Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, отже кредитний ліміт пролонгувався до закінчення дії картки із збереженням умов, на яких його укладено.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом з 22.04.2009 року, а банк звернувся до суду з позовом 29.04.2016 року, відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності, що є підставою для відмови в позові (а.с. 62-63).

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції і не надають підстав для скасування судового рішення, яке постановлене з дотриманням вимог закону.

Посилання позивача на те, що задоволенню підлягали його позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитними коштами на залишок заборгованості за тілом кредиту, а також неустойки в межах відповідно загального та спеціального строків позовної давності перед зверненням до суду з позовом, оскільки зобов'язання не є виконаним, також не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Дійсно, відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу положень ст. 1050 ЦК України незалежно від сплати процентів, належних кредиторові відповідно до положень ст. 1048 ЦК, у випадку своєчасного неповернення речей, визначених родовими ознаками, позичальник зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 ЦК, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві.

Як зазначено в заяві, порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Таким чином, оскільки договором не визначено кінцеву дату сплати процентів, в силу статті 1048 ЦК України вони повинні виплачуватися до дня повернення позики, а нарахування відсотків за користування кредитними коштами проводиться на залишок заборгованості за тілом кредиту.

Проте, апеляційний суд враховує, що оскільки нарахування відсотків за користування кредитними коштами проводиться на залишок заборгованості за тілом кредиту, а неустойка є способом забезпечення виконання зобов'язання, то норми матеріального права щодо обов'язку сплати позичальником процентів за користування кредитними коштами та неустойки до дня повернення кредитних коштів підлягають застосуванню з врахуванням положень ст. 266 ЦК України, згідно якої зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Саме таку правову позицію висловлено і Верховним Судом України у справі № 6-249цс15, згідно якої „За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно".

Крім того, у зазначеній справі Верховний Суд України зробив правовий висновок, що оскільки в силу ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання припиняється згідно ст. 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином, то у випадку неповернення коштів за кредитним договором в належному розмірі проценти за кредитом та пеня за процентами підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Таким чином, виходячи з системного аналізу вищезазначених норм матеріального права, роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та правової позиції Верхового Суду України України у справі № 6-249цс15, оскільки загальні положення про позовну давність, підстави припинення зобов'язання та наслідки їх припинення поширюються на всі правовідносини, врегульовані цивільним законодавством, за виключенням обмежень, встановлених спеціальними нормами, то з врахуванням обставин справи нарахування процентів за кредитом та неустойки до дня повернення позики в межах строку позовної давності перед зверненням до суду можливе лише за договорами, зобов'язання за якими не припинено, за умови, що не спливла позовна давність за основною вимогою.

Апеляційним судом не встановлено таких порушень норм матеріального і процесуального права, що призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору між сторонами або таких, що тягнуть за собою безумовне скасування судового рішення, а тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: