Справа №487/4639/15-ц 01.09.2016 01.09.2016 01.09.2016
Провадження №22-ц/784/1856/16
Головуючий у першій інстанції-Карташева Т.А.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю прокурора Цвікілевич Н.В.

позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2016 року у цивільній справі за позовом

прокурора Заводського району м. Миколаєва

в інтересах ОСОБА_1

до

Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3

про визнання незаконним та скасування рішення,

визнання недійсним державного акту на право власності на землю

У С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року виконувач обовязків прокурора Заводського району м. Миколаєва звернувся з позовом до Миколаївської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 про захист земельних прав ОСОБА_1, як особи, яка в силу похилого віку не здатна на захист своїх прав та реалізацію процесуальних повноважень.

Прокурор зазначав, що ОСОБА_1 є власницею 25/100 часток житлового будинку № 56 по пров. 5 Парниковому у м. Миколаєві, розташованого на земельній ділянці загальною площею 866 кв.м. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 є співвласниками (в рівних частках) квартири №1 цього домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міськради від 26 березня 2010 року № 391 квартиру № 1 виділено в окрему адресу пров. 5 Парниковий, 56/1. Рішенням Миколаївської міської ради від 9 червня 2011 року № 6/27 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документа (державного акта) на земельну ділянку площею 306 кв.м та надано у власність ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 для обслуговування житлового будинку і господарських споруд по пров.5 Парниковому, 56/1. 16 листопада 2011 року ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,036 га.

Посилаючись на те, що у власність відповідачів передана земельна ділянка загального користування, частина якої має обмеження, що створює перешкоди землекористувачу ОСОБА_1, з якою межі спірної ділянки не узгоджені, прокурор просив визнати незаконними та скасувати пункти 3,3.1 розділу 2 рішення Миколаївської міської ради № 6/27 від 9 червня 2011 року та визнати недійсним державний акт на імя ОСОБА_5, зареєстрований 16 листопада 2011 року.

Позивач ОСОБА_1 позов прокурора підтримала в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_3, діючи через представника, позов не визнала, посилаючись на дотримання порядку та умов передачі їм у власність земельної ділянки площею 308 кв.м, що відповідає вимогам 116, 118 ЗК, а також пропуск позовної давності.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі представник відповідачки ОСОБА_3 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилався на те, що позивачка ОСОБА_1 не має статусу землекористувача, а тому її права не можуть вважатись порушеними, що є обовязковою умовою визнання акту органу місцевого самоврядування недійсним.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що спірна земельна ділянка розташована на території колишнього ОСОБА_7 хутора, який ще з початку минулого століття, як околиця міста, був територією стихійного заселення. Зайняття, освоєння земельних ділянок та будівництво здійснювалось самовільно, реєстрація (прописка) мешканців не проводилась, правовстановлюючих документів на нерухомість не видавалось.

Первинний технічний опис нерухомості по ОСОБА_7 хутору, 26, який згодом набув адресу - провулок 5 Парниковий, 26 (56), здійснено у грудні 1959 року (інвентарна справа № 11569, арк. 59-64).

Схематичний план ділянки № 26 (56) складено у листопаді 1971 року, проведено обмір ділянки та визначена площа 866 кв.м (а.с. 71том 2)

Технічний паспорт по пров. 5 Парниковий, 56 виготовлено 20 травня 1990 року, з якого вбачається, що за цією адресою знаходяться житлові будинки: літ.А-1 (дореволюційної побудови), літ.Б-1 (побудови до 1943 року) та літ. Х-1(побудови 1985 року) та господарські будівлі та споруди (інвентарна справа № 11569 арк. 74-91).

За довідкою характеристикою Миколаївського МБТІ від 12 липня 1990 року розмір земельної ділянки за даною адресою також складає 866 кв.м (а.с. 70 том 2 ).

У технічному плані, складеному у 1993 році, також зазначено розмір земельної ділянки 866 кв.м, у тому числі під будівлями -400 кв.м та двором 466 кв.м ( а.с. 232, 233 том 1).

Отже, земельна ділянка по пров.5 Парниковий,56 (ОСОБА_7 хутор, 26), щонайменш з 1959 року мала незмінну площу (866 кв.м) та визначені лінійні розміри по периметру (конфігурацію), і хоча ділянка не була виділена у користування окремим актом власника, але фактично використовувалась мешканцями протягом століття для обслуговування житла.

Рішенням виконкому Заводської районної ради народних депутатів за № 112 від 16 квітня 1993 року за ОСОБА_1 визнано право власності на житловий будинок літ. Х-1 з зазначенням розміру земельної ділянки загального користування 866 кв.м (а.с. 17 том 1), визначена частка її власності у домоволодінні, та 4 жовтня 1993 року видане свідоцтво про право особистої власності на 25/100 часток домоволодіння № 56 по пров. Парниковому у м. Миколаєві (а.с. 11 том 1).

Житловий будинок літ. Б-1 визначено як квартира № 1 домоволодіння №56. Відповідачка ОСОБА_5, а згодом і інші відповідачі, зареєстровані за даною адресою з 1973 року (а.с. 22-32 том 1).

21 грудня 2006 року ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності в рівних частках на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 26 том 2).

Встановлені обставини свідчать про те, що ОСОБА_8 та відповідачі сімя ОСОБА_5, як мешканці домоволодіння, а згодом і як власники його часток та окремих приміщень, спільно з іншими мешканцями користувались земельною ділянкою площею 866 кв.м для обслуговування житлових приміщень, будівель та споруд.

Рішенням виконкому Миколаївської міської ради за № 391 від 26 березня 2010 року квартиру АДРЕСА_2 виділено в окрему адресу провулок 5 Парниковий, 56/1 у м. Миколаєві (а.с.34 том 1).

Рішенням того ж органу за № 6/27 від 9 червня 2011 року (розділ 2 пункт 3,3.1) затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документу (державного акта) на земельну ділянку 306 кв.м за рахунок земель міста, не наданих у власність або користування, з віднесенням їх до земель житлової забудови, для обслуговування житлового будинку та господарських споруд по пров. 5 Парниковий, 56/1, з визначенням обмежень на частину ділянки площею 76 кв.м., а також передано ділянку у власність ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4А та ОСОБА_9 (а.с. 41 том 1).

16 листопада 2011 року на імя ОСОБА_5 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0306 га (а.с. 36 том 1).

Земельна ділянка площею 306 кв.м є частиною земельної ділянки № 56 (866 кв.м). Частина спірної ділянки використовувалась як двір загального користування домоволодіння № 56, мала загальний вихід (ворота, хвіртку), яким користувалась і позивачка.

Крім того, на спірній ділянці влаштована загальна система водопроводу, каналізації та інші комунікації, якими користується ОСОБА_8

Суд першої інстанції ретельно дослідив всі обставини, повязані з дотриманням порядку підготовки технічної документації із землеустрою щодо складання документу (державного акту) на земельну ділянку, передану у власність відповідачів, та проаналізував нормативні акти, які цей порядок визначають, а саме ЗК України (стаття 198), Закон «Про землеустрій» (статті 2, 20, 58), Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затверджену наказом Держкомзему від 18 травня 2010 року (пункти 2.8,3.12).

Встановивши, що визначений порядок передбачає узгодження меж ділянки з іншими землекористувачами, а в акті прийомки-передачі межових знаків від 29 квітня 2011 року (а.с. 42 том 1) та в ситуаційному плані (а.с. 195 том 1) підпис від імені ОСОБА_8 вчинений не позивачкою (а.с. 82-85 том 1), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про порушення порядку передачі землі у власність відповідачів.

Порушення порядку призвело і до порушень прав ОСОБА_8

Позивачку позбавлено можливості користуватись частиною земельної ділянки, яка фактично перебувала у загальному користуванні, як двір з виходом (виїздом) на вулицю і через яку проходять загальні системи водопроводу та каналізації.

Необхідність встановлення земельного сервітуту для проходу на вулицю, а тим більш користування виходом на вулицю з іншого двору, як то зазначено у висновку експерта (а.с. 201-229 том 1), створює для позивачки такі перешкоди, які і є порушенням її прав.

При цьому колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про те, що ОСОБА_8 не має статусу землекористувача, а тим більш суміжного, через відсутність акту передачу землі (866 кв.м) у загальне користування мешканцям домоволодіння.

За обставин, викладених вище, та враховуючи наявність у ОСОБА_8 права власності на 25/100 часток домоволодіння, розташованого на цій ділянці, остання набула і право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування нерухомості. При цьому, право користування землею позивачкою власник землі не оспорює.

Право користування земельною ділянкою, необхідною для обслуговування житлового будинку з господарськими спорудами, стало підставою і для передачі землі у власність відповідачам, як колишнім мешканцям та власникам частини домоволодіння.

Передача у власність одному з фактичних землекористувачів частини земельної ділянки, що перебувала у користуванні співвласників нерухомості, без урахування права кожного на належне її обслуговування, є порушенням земельних прав інших землекористувачів.

За змістом статті 118 ЗК передачі частини земельної ділянки, що перебувала у загальному користуванні, у власність одному з користувачів, має передувати визначення порядку користування землею між користувачами.

За такого основний висновок суду про порушення порядку передачі землі у власність відповідачам та порушення земельних прав позивачки ОСОБА_8 відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до пункту «г» частини 3 статті 152, статті 155 ЗК усунення порушень прав землекористувача здійснюється шляхом визнання недійсним рішень органів викон6авчої влади або органів місцевого самоврядування. Визнання незаконним рішення цих органів щодо передачі землі у власність є підставою і для визнання недійсними державних актів на право власності на землю (постанова Верховного Суду України від 23 жовтня 2013 року у справі № 6-93цс13).

Додаткове зазначення в мотивувальній частині рішення про скасування цих актів, що є зайвим, на вирішення спору по суті не впливає.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 308, 309 , 316 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 2 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_10