СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/25/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2016 року м. Київ

Суддя Святошинського районного суд м. Києва Войтенко Ю.В. розглянувши клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулась до Святошинського районного суду м. Києва з клопотанням про забезпечення позову, відповідно до якого просить заборонити суб'єктам державної реєстрації, визначених законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань», зокрема державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, а також іншим акредитованим суб'єктам вчиняти реєстраційні дії щодо внесення змін до відомостей про юридичну особу - Товариство з обмеженою відповідальністю «Лисичанський пивоварний завод (), які містять в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, пов'язаних зі зміною директора товариства. Заяву було передано головуючому судді 23.12.2016 року.

Своє клопотання заявник обґрунтовує тим, що ОСОБА_4, відповідно до Договору купівлі-продажу частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю "Лисичанський пивоварний завод" стала засновником (учасником) цього Товариства.Відповідно до п. 13.1 розділу 13 Статуту Товариства, управління поточною діяльністю Товариства здійснюється одноособовим виконавчим органом - Директором Товариства.Відповідно до п. 13.2 розділу 13 Статуту Товариства 13.2. Директор Товариства призначається Учасником Товариства строком на 3 (три) роки, з правом продовження повноважень на новий період та викликанням його достроково за рішенням Учасника Товариства.Враховуючи той факт, що 14.09.2015 року ОСОБА_4 набула прав та обов'язків засновника (учасника) Товариства, наказом № 5-К від 14.09.2015 року вона призначила себе на посаду директора ТОВ "Лисичанський пивоварний завод" з 15.09.2015 р. та приступила до виконання своїх посадових обов'язків.Проте, 01.12.2016р. ОСОБА_4 зателефонувала колишня засновниця (учасниця) ТОВ "Лисичанський пивоварний завод" ОСОБА_5 та повідомила, що наказом № 6-К від 14.09.2015р. ОСОБА_4 було звільнено з посади директора на підставі п. 5 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, оскільки повноваження ОСОБА_4 припинились унаслідок неправильного призначення на посаду.

ОСОБА_3 вважає, що спірний наказ є незаконним та таким, що порушує права та законні інтереси, а тому має намір звернутися до суду з позовом про його скасування.

Згідно зі ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суд за заявою осіб, що беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 2 ст.151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися в тому, що між сторонами існує спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до роз'яснення п.п. 2.3 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання щодо застосування певного виду забезпечення позову, суди повинні виходити з того, що наведений у ч.1 ст. 152 ЦПК України перелік видів такого забезпечення не є вичерпним, тому за наявності відповідного клопотання можуть бути застосовані й інші його види, але з урахуванням обмежень, установлених ч.4 зазначеної статті.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Зі змісту заяви реальної загрози невиконання чи утруднення виконання відповідачем можливого рішення суду про задоволення позову не вбачається. Доводи позивача в обґрунтування забезпечення позову ґрунтуються лише на його припущеннях.

Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову у такий спосіб та відмову у задоволенні клопотання.

На підставі вищенаведеного,керуючись ст.ст. 151-153 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позов - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена через Святошинський районний суд м. Києва до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Ю.В. Войтенко