гСправа № 358/105/16-ц Провадження № 2/358/99/16
11 березня 2016 року м. Богуслав
Богуславський районний суд Київської області в складі:
головуючого: судді Якутюка В.С.,
за участю секретаря Давиденко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду без фіксування технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст.197 ЦПК України цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал» про визнання недійсним договору майнового лізингу,
Представник позивача ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, але письмово повідомив суд про розгляд справи без його участі, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав та просив суд їх задовольнити.
Представник відповідача ТОВ «Інтерграндкапітал» в судове засідання не зявився, та не повідомив суд про причину своєї неявки, хоча судом був повідомлений про час розгляду справи.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає за необхідне позов задовольнити з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що дійсно 08 липня 2015 року між ТОВ «Інтерграндкапітал» та ОСОБА_1 був укладений договір майнового лізингу №805253, згідно якого Лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах майнового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет Лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього Договору. Предметом Лізингу по даному договору є автомобіль «КІА». Вартість Предмета Лізингу на момент укладання даного Договору становить 250000 грн.
Суд вважає, що дані правовідносини, які виникли між сторонами, підпадають під дію норм Розділу 3 Глави 58 Параграфу 6 ЦК України «Лізинг», а також до них підлягають застосуванню норми Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансовий лізинг» та Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Відповідно до ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Із ч.1 ст.806 ЦК України вбачається, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).
Відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).
Із ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» вбачається, що фінансовий лізинг є фінансовою послугою.
Відповідно до ч.4 ст.5 вищезазначеного Закону передбачено, що можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.
Судом встановлено, що Розпорядженням Держфінпослуг № 21 від 22.01.2004 року затверджено Положення про надання фінансових послуг з фінансового лізингу юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами (надалі - Положення), яке встановлює можливості надання послуг з фінансового лізингу та порядок, якого необхідно дотримуватись при наданні цієї послуги юридичними особами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але мають визначене законами та нормативно-правовими актами Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Із довідки №9107/16-9 Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 24 грудня 2015 року видно, що інформація про ТОВ «Інтерграндкапітал» до Державного реєстру фінансових установ, що веде Нацкомфінпослуг, не вносилась. Товариство статусу фінансової установи не набувало, ліцензії або інші дозволи на надання фінансових послуг у Нацкомфінпослуг не отримувало.
В даному випадку, судом встановлено, що на момент укладення спірних правочинів, у відповідача ТОВ «Інтерграндкапітал» була відсутня Довідка Нацкомфінпослуг про взяття його на облік.
Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Із ч.1 ст.215 ЦК України видно, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Із ч.1 ст.216 ЦК України вибачається, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України, правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.
В даному випадку, суд приходить до висновку, що оскільки на момент укладення Договору майнового лізингу № 805253 від 08 липня 2015 року у ТОВ «Інтерграндкапітал» була відсутня Довідка Нацкомфінпослуг про взяття його на облік, яка за своєю правовою природою є фактично дозволом на надання фінансових послуг, а тому зазначений договір слід визнати недійсним, задовольнивши позовні вимоги позивача.
На підставі вищевикладеного, ст.ст.203, 215, 216, 227,626, 806 ЦК України, Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.2009 року з відповідними змінами «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись ст.ст.10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 226 ЦПК України, суд
Визнати договір майнового лізингу №805253 від 08 липня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал», недійсним.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Богуславський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Повне мотивувальне рішення виготовлено 12 березня 2016 року.

Головуючий: суддя ОСОБА_3