АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 653/148/15-ц Головуючий в суді I інстанції: ОСОБА_1 Номер провадження: 22-ц/791/1917/16 Доповідач: Склярська І.В.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Склярської І.В.,

суддів: Вейтас І.В.,

ОСОБА_2,

секретар Сікора О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 на рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Дочірнього підприємства «ОСОБА_5 ОСОБА_5» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС» про визнання недійсною додаткової угоди від 18.05.2009 року до договору оренди землі від 30.12.2004 року та скасування державної реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду, посилаючись на те, що 30 грудня 2004 року між ним та ДП «Пітер ОСОБА_5» Кіпрьської компанії «ОСОБА_7 Лімітед» було укладено договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею, 7,43, яка розташована на території Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області, який зареєстровано у Генічеському районному відділі Херсоснької регіональної філії Центру ДЗК 30.12.2004 року за № 79 строком на 10 років. Випадково, наприкінці 2013 року, дізнавшись про укладену між ним та ДП «Альфа Фарм» компанії «АГ ОСОБА_5» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС» додаткову угоду до вищевказаного договору без його згоди, просив визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди землі від 25.12.2009 року, яка зареєстрована у Генічеському реєстраціному відділі Херсонської регіональної філії Центру ДЗК 18.05.2009 року за номером 4АА72000184, що укладена між ОСОБА_4 та ДП «Альфа Фарм» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС», а також скасувати державну реєстрацію цієї угоди, стягнути з відповідача всі судові витрати, що ним понесені, оскільки вказану додаткову угоду не підписував, її умовами внесені зміни до основного договору в частині збільшення строку дії договору, розміру орендної плати та строків її виплати, передбачена можливість переходу права оренди у випадку реорганізації юридичної особи-орендаря без змін умов договору або розірвання основного договору.

Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 01.07.2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 липня 2016 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов повністю.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що додаткова угода до договору дійсно позивачем не була підписана, але позивачем пропущений строк позовної давності, оскільки відповідачем доведено та позивачем не спростовано, що про укладення додаткової угоди від 16.12.2008 року до договору оренди, ОСОБА_4 дізнався у 2009 році.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, на підставі Державного акту на право власності на землю серії ХС № 075613, належить земельна ділянка площею 7,43 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрівської сільської ради Генічеського району Херсонської області.

ОСОБА_4 передав належну йому земельну ділянку в оренду строком на десять років, про що 30 грудня 2004 року між ним та ДП «Пітер ОСОБА_5» Кіпрської компанії «ОСОБА_7 Лімітед» був укладений договір оренди земельної ділянки, зареєстрований Генічеським районним відділом ХРФУДЗК, про що у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис від 30 грудня 2004 року за № 79 (а.с. 10). Незважаючи на те, що договір оренди позивач не підписував, але його не оспорював, оскільки був згодний з його умовами, які орендарем виконувалися.

У звязку з реорганізацією ДП «Пітер-Фарм» кіпрської компанії «ОСОБА_7 Лімітед» шляхом приєднання до ДП «Альфа-Фарм», власником яких є одна й та ж особа, створення комісії з припинення за адресою в цьому ж селі, де проживає позивач, виникла необхідність внесення змін в договір оренди шляхом укладення додаткової угоди. 18.05.2009 року у Генічеському реєстраційному відділі Херсонської Регіональної Філії Центру ДЗК була зареєстрована додаткова угода до вищевказаного договору оренди, відповідно до умов якої ОСОБА_4 передає земельну ділянку в оренду Дочірньому підприємству «Альфа Фарм» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС», яка є правонаступником Дочірнього підприємства «Пітер ОСОБА_5» Кіпрської компанії «ОСОБА_7 Лімітед», строк дії договору 10 років до 2019 року, орендна плата сплачується щорічно у розмірі 3% від вартості земельної ділянки, що складає 2163,58 грн у строк з 1 серпня по 30 листопада.

Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Зокрема, частиною 3 статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як роз'яснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справи про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року № 9, відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Так, додатковою угодою від 16 грудня 2008 року, яку зареєстровано 18.05.2009 року, укладеною між ОСОБА_4 та Дочірнім підприємством «Альфа Фарм» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС» внесено зміни до договору оренди землі від 21.12.2004 року, а саме: змінено назву орендаря з Дочірнього підприємства «Пітер ОСОБА_5» Кіпрської компанії «ОСОБА_7 Лімітед» на правонаступника - Дочірнє підприємство ОСОБА_5» компанії «АГ ОСОБА_6 ЛЛС»; збільшено строк дії договору оренди на 10 років до 2019 року; встановлено розмір орендної плати в сумі 2163,58 грн., яка виплачується з 1 по 30 листопада щорічно; змінено п. 40 договору оренди землі, яким передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору натомість в договорі оренди землі це було підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с.7).

Відповідачем визнається, що додаткова угода позивачем не підписувалася, та стверджується, що її підписання здійснено його дружиною ОСОБА_8

Таким чином, встановивши, що позивач додаткову угоду до договору оренди землі від 16.12.2008 року не підписував, але за наявності підстав, визначених ст.ст. 203, 215 ЦК України, для визнання її недійсною , позивачу відомо було про наявність оспорюваної додаткової угоди ще з 2009 року, що доведено відповідачем, колегія суддів приходить до висновку, що суд дійшов вірного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності та відмови у задоволенні позову в звязку з пропущенням строку позовної давності.

Згідно ч.1 ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною 1 ст.257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом ч.1, ч.5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ст. 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідачем доведено показаннями свідків, які є згідно ст.ст.63,180 ЦПК України доказами у даній справі, про обізнаність ОСОБА_4 щодо наявності додаткової угоди до договору оренди та її умови з кінця 2008р., а також 2009 року.

Показання свідків позивачем не спростовані та ним не доведено, що про укладення додаткової угоди від 16.12.2008 року дізнався лише у 2013 року.

В ході розгляду справи відповідач заявив про застосування позовної давності, позивачем клопотання про поновлення строку давності не заявлялося.

З урахуванням, вищевикладеного, розяснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» (ч.3 п.11) встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, звернувшись до суду з позовом в січні 2015 року, позивач пропустив встановлений ст.257 ЦК України загальний строк позовної давності у три роки, а тому вважає відмову суду у задоволенні заявлених позивачем позовних вимог такою, що відповідає положенням ч.4 ст.267 ЦК України та обставинам справи.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, зводяться до переоцінки доказів, а саме показань свідків, які в установленому процесуальним законом порядку, не спростовані, а тому колегія суддів ці доводи відхиляє.

Таким чином, рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Генічеського районного суду Херсонської області від 01 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В. Склярська

Судді: І.В. Вейтас

ОСОБА_2