АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження №22-ц/796/9795/2016 Головуючий в 1 інстанції - Заєць Т.О.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 26 травня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_2 суми коштів в розмірі 103 494.34 грн.. з яких: 6 186.08 грн. - 3 % річних за період з 14.06.2014 по 26.01.2016 року, 97 308.26 грн. - інфляційні нарахування за період з 20.06.2011 по 26.01.2016 року.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач не повергає позику згідно розписки від 19.06.2009 року в розмірі 15 500 дол. США та не виконує рішення суду від 24.09.2014 року про стягнення коштів. Загальна сума боргу становить 195 966.82 грн. Враховуючи, що боргові зобов'язання відповідачем виконані не були, просив стягнути з ОСОБА_2 3 % річних за період з 14.06.2014 по 12.02.2016 року в сумі 6 186.08 грн. та інфляційні втрати за період з 20.06.2011 по 12.02.2016 року.

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 26.05.2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1. ІН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (АДРЕСА_3. ІН: НОМЕР_2) три відсотки річних в сумі 6 186.08 гри. та судові витрати в сумі 551.20 грн.

Відмовлено в задоволенні інших вимог.

Не погодившись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, а саме просив апеляційний суд стягнути зі ОСОБА_2 (04128, АДРЕСА_1, РНКОПП НОМЕР_1) кошти в сумі 66 743,31 гривень (шістдесят шість тисяч сімсот сорок три гривні 31 коп.), у тому числі - 6186,08 гривень - 3 відсотків річних від простроченої суми за період з 14.06.2014 року по 26.01.2016 року, 60 557,23 гривень - інфляційні втрати за період з 24.09.2014 року по 26.01.2016 року. Судові витрати покласти на відповідача.

В скарзі вказував на те, що відповідачка не повертає борг, який стягнуто з неї на підставі рішення суду. Внаслідок інфляційних процесів відбулося знецінення позики. Також зазначив, що при подачі позову помилково було передбачено період від часу укладення усного договору позики та написання відповідачкою розписки від 19.06.2009 року. При цьому нарахування інфляційних втрат проводилось за період з дня набрання законної сили рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2014 року у справі №759/10965/14-ц, яким позовні вимоги задоволено в повному обсязі, постановлено стягнути з ОСОБА_2 кошти в сумі 195 966,82 гривень. Судом при винесенні рішення не перевірено розрахунки, наведені у позовній заяві, внаслідок чого безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача доводи скарги підтримав.

Відповідач до апеляційного суду не з'явилась. Про розгляд справи повідомлена 04 серпня 2016 року, що підтверджується зворотною розпискою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом, що 19.06.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у клали договір позики, про що свідчить розписка (а. с. 5). відповідно до умов якої відповідач отримала від позивача грошові кошти в сумі 15 500 дол. США. терміном повернення до 19.06.2011 року.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24.09.2014 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму позики в розмірі 182 954.58 грн.: 11 071.97 грн. 3 % річних за весь період прострочення: судовий збір в розмірі 1 940.27 грн.. а всього 195 966.82 грн. (а. с. 6).

Рішення суду набрало законної сили 06.10.2014 року. 10.10.2014 року Святошинським районним судом м. Києва видано виконавчий лист за рішенням суду від 24.09.2014 року про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 195 966.82 грн. (а. с. 7).

Відповідно до розрахунку суми стягнення (а. с. 2 - 3) за період з 14.06.2014 по 12.02.2016

року 3 % річних від суми боргу становить 6 186.08 грн. інфляційні нарахування за період з 20.06.2011 по 12.02.2016 року 97 308.26 грн.. загальна сума 103 494.34 грн.

Встановлено, що рішення суду від 24.09.2015 року відповідач не виконує, коштів позивачу не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги частково та відмовляючи у стягненні з відповідача суми інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Вказані висновки суду, відповідають встановленим обставинам та вимогам закону.

Так, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Норми частини другої статті 625 ЦК України, щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов'язання, визначеного у гривнях.

Вищенаведене, узгоджується з позицією ВСУ викладеної в постанові № 6-771цс15 від 21.01.2016 року, яка у відповідності до ст. 360-7 є обов'язковою для всіх судів України.

З матеріалів справи вбачається, що позивач просила суд стягнути з відповідача суму інфляційного знецінення за період невиконання рішення суду про стягнення на її користь позичених нею коштів в сумі 15 500 дол. США.

Суд першої інстанції встановивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписок, за змістом яких ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_1грошові кошти в іноземній валюті - 15 тис. 500 доларів США, вірно відмовив у стягнені суми інфляційних втрат, які можуть бути застосовані лише до зобов'язань у гривні.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач не повертає борг та не виконує рішення суду, яким сума до стягнення присуджена в гривнях, за вищенаведених обставин правового значення не мають.

Доводи скарги про те, що суд не перевірив розрахунки також не мають правового значення з огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність всіх вимог про стягнення індексу інфляції.

Інші доводи скарги на правильність постановленого рішення не впливають.

Рішення суду постановлене на повно з'ясованих обставинах, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 26 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: