Справа № 723/1781/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

12 березня 2016 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області в складі:

головуючого судді Яківчика І.В.,

при секретарі Чокан Д.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_4 акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Чернівецького центрального відділення до ОСОБА_2, третя особа приватне підприємство «Світвуд Україна», про звернення стягнення

встановив:

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про звернення стягнення зазначивши, що 22.03.2013 року між ним та третьою особою приватним підприємством «Світвуд Україна» в особі директора ОСОБА_5, було укладено кредитний договір № 406 по якому підприємство отримало кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 35000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14,5 % річних від суми заборгованості та умовою погашення кредиту до 19 вересня 2014 року. Зобовязання за договором належним чином не виконані оскільки за станом на 21 травня 2015 року існує заборгованість в розмірі 8259,56 доларів США, що у гривневому еквіваленті складає 171903,40 гривень, в т.ч. 6100 доларів США прострочена заборгованість за кредитом, 51,09 доларів США прострочена заборгованість по процентах, 2101,57 долар США, що складає суму 43739,33 грн. пені за порушення строків сплати за кредитом та 6,90 доларів США, що складає 143,51 грн. пені за порушення строків сплати відсотків. Заборгованість підтверджується розрахунком.

Забезпеченням виконання зобовязань за вказаним кредитним договором є іпотека нерухомого майна згідно договору від 25.03.2013 року, яке передано в іпотеку відповідачем по справі. Предметом іпотеки є нежитлова будівля (ангар) та земельна ділянка площею 0,5631 га цільовим призначенням для комерційного використання.

Виходячи з цього, позивач просив звернути стягнення на іпотечне майно шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В ході судового розгляду справи представник позивача ОСОБА_1, позовні вимоги уточнив (а.с.88), посилаючись на те, що позичальник сплатив частину заборгованості по кредиту в сумі 1185 доларів США 03.06.2015 року, 75,32 доларів США 15 червня 2015 року, 4915 доларів США 23.06.2015 року та 43 долари США 23.06.2015 року, просив звернути стягнення в рахунок заборгованості яка залишилась в сумі 43882,84 гривні яка складається із пені за порушення строків сплати за кредитом в сумі 2101,57 долар США, що еквівалентно 43739,33 грн. та пені за порушення строків сплати відсотків в сумі 6,90 доларів США, що складає 143,51 гривні.

Відповідач та її представник, в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнали, пояснивши, що заборгованість не співмірна із вартістю предметів іпотеки. Ринкова вартість, по якій буде реалізовуватись іпотечне майно не визначена, а тому в позові слід відмовити.

Третя особа, приватне підприємство «Світвуд Україна» свого представника в суд не направило і не повідомило про причини неявки, хоча судом неодноразово повідомлялось про дату, час і місце розгляду справи і вказане не перешкоджає суду розглянути справу за відсутності третьої особи на підставі наявних в цивільній справі доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника і дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні фактичні обставини справи і відповідні правовідносини, згідно аналізу яких, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Згідно зі ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За змістом ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Стаття 629 ЦК України визначає, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а порушення зобовязання, згідно ст.610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). При цьому сторони, згідно ст.ст.6, 627 ЦК України, є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що 22.03.2013 року між позивачем та третьою особою приватним підприємством «Світвуд Україна» в особі директора ОСОБА_5, було укладено кредитний договір № 406 по якому підприємство отримало кредит на умовах відновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті в сумі 35000 доларів США зі сплатою відсотків в розмірі 14,5 % річних від суми заборгованості та умовою погашення кредиту до 19 вересня 2014 року.

В забезпечення виконання зобовязань по поверненню кредиту приватним підприємством «Світвуд Україна», між позивачем та відповідачем ОСОБА_2, 25 березня 2013 року було укладено і нотаріально посвідчено договір іпотеки, згідно якого в іпотеку банку була передана нежитлова будівля (ангар) експертною вартістю 685337,00 гривень, за адресою с. Верхні Петрівці, Сторожинецького району, Чернівецької області вул. ім. Т.Г.Шевченка, 406-В та земельна ділянка площею 0,5631 га цільовим призначенням для комерційного використання, яка розташована там же, експертною вартістю 167353 грн., які належали ОСОБА_2 на праві власності.

Виходячи із наявних у справі заяв позичальника та платіжних доручень на перерахування сум кредиту (а.с.36-40), суд вважає, що банк виконав свої зобовязання за кредитним договором укладеним між позивачем та третьою особою, в повному обсязі, а саме надав підприємству «Світвуд Україна», а останній отримав, кредит у розмірі 35000,00 доларів США зі сплатою відсотків, з кінцевим терміном повернення 19.09.2014 року.

Статтею 589 ЦК України передбачено, що у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення.

Згідно положень ст.33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.5.1 договору іпотеки, у разі невиконання або неналежного виконання Позичальником зобовязань за Кредитним договором, в тому числі у випадку прострочення чергових платежів, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на Предмет іпотеки.

Таким чином позивач, який вважає, що його права порушені, має право на звернення стягнення на предмет іпотеки що належить іпотекодавцю ОСОБА_2.

Вирішуючи позовні вимоги, в цій частині, суд виходить з необхідності виконання вимог законодавства, враховуючи при цьому висновки Верховного Суду України, викладені в Постанові від 09.12.2015 року, прийнятій за результатом розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що потягло ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, що відповідає вимогам ч.2 ст.214 та ч.1 ст.355 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Із роз'яснень які містяться в п.41 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вбачається, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Судом встановлено, що загальна експертна вартість іпотечного майна за станом на час укладення договору іпотеки складає 852690 (вісімсот пятдесят дві тисячі шістсот девяносто) гривень, в тому числі вартість нежитлової будівлі (ангару) 685337,00 гривень і земельної ділянки площею 0,5631 га - 167353 гривень.

Сума заборгованості, на день подання позову, відповідала 171903,40 гривень, яка за структурою складала прострочену заборгованість за кредитом і за процентами, а також пеню за порушення строків сплати кредиту і відсотків і вказане відповідало 20% загальної вартості предметів іпотеки.

До подачі позивачем цього позову до суду, та в день його подачі, третя особа частково сплатив заборгованість по кредиту і залишок заборгованості складає 43882 (сорок три тисячі вісімсот вісімдесят дві) гривні 84 копійки, яка за структурою складає пеню за порушення строків сплати кредиту і відсотків і вказане відповідає 5 % загальної вартості предметів іпотеки

Оцінюючи встановлені обставини, та зважаючи на відмінність іпотекодавця від боржника, суд керуючись положеннями ст.ст. 549, 611, 623, 624 ЦК України, які регулюють визначення збитків та неустойки (штрафу, пені) і їх стягнення, знаходить, що розмір і вид наявної, на час розгляду цієї справи, заборгованості за кредитним договором, жодних збитків, які випливають із контексту положень ст.39 Закону України «Про іпотеку», позивачу не завдає, оскільки залишок заборгованості по кредитному договору в сумі 43882,84 грн. є неустойкою, яка не може бути збитком.

Внаслідок цього суд вважає розмір заборгованості за кредитним договором таким, що не є співмірним із вартістю предмета іпотеки, а допущене боржником порушення свого зобов'язання взагалі не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав, а тому позов банку є безпідставним і до того ж передчасним, оскільки порушені права позивача можуть бути захищені у інший спосіб, зокрема, стягнення заборгованості.

Крім цього суд вважає, що звернення стягнення на іпотечне майно, здійснюється в будь-якому випадку з метою погашення заборгованості за основним зобовязанням. З цією метою позивач зобовязаний довести суду наявність заборгованості по кредитному договору.

Наявність такої заборгованості, відповідач заперечує. Однак відповідач по доказуванню наявної заборгованості, на думку суду, є неналежним.

Згідно ст.ст. 3, 26, 30 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Доводячи порушення своїх прав в частині не повернення кредитних коштів та обравши спосіб захисту своїх порушених прав у вигляді звернення стягнення на іпотечне майно, власником якого на даний час є відповідач ОСОБА_2 і маючи бажання за рахунок цього майна погасити заборгованість ПП «Світвуд Україна», позивач зобовязаний був обрати для вказаної вимоги відповідачем по справі також і позичальника, що позивачем зроблено не було не дивлячись на розяснення представнику позивача судом, його процесуальних прав в т.ч. і щодо вчинення в судовому засіданні процесуальних дій.

Тобто позивач вважаючи, що стягнення звертається на іпотечне майно, власником якого є ОСОБА_2, зазначив останню відповідачем по справі, а позичальника приватне підприємство «Світвуд Україна» третьою особою, що на думку суду є помилкою, оскільки доказуванню по цій справі підлягає не тільки можливість звернення стягнення на іпотечне майно, а і розмір заборгованості по кредитному договору, правомірність нарахування пені, її погашення, строків та сум такого погашення. І все це може бути доведено в суді тільки з належним відповідачем по справі, яким є позичальник, права якого, як відповідача, в цивільному процесі набагато ширші за права третьої особи, перебуваючи в статусі якої він, на думку суду, не може в повній мірі реалізувати свої права на захист від позову.

Згідно положень ст.7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

Законом України «Про судовий збір», в редакції чинній на час предявлення позову до суду, за подання до суду позовних заяв майнового характеру встановлювалась ставка судового збору в розмірі одного відсотка ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше трьох розмірів мінімальної заробітної плати.

Виходячи із ціни позову та сплаченої позивачем суми судового збору за платіжним дорученням № 7449875 від 19.06.2015 року, очевидною є переплата судового збору, а тому клопотання представника про повернення судового збору в сумі 1075,45 гривень, підлягає задоволенню.

На підставі ст.ст. 6, 14, 526, 549, 589, 610, 611, 623, 624, 627, 629 ЦК України, ст.ст. 33, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. 7 Закону України «Про судовий збір» та керуючись ст.ст. 3,10, 26, 30, 60, 88, 212-215, 223, 355 ЦПК України і положеннями постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 акціонерного товариства «Український інноваційний банк» в особі Чернівецького центрального відділення до ОСОБА_2, третя особа приватне підприємство «Світвуд Україна», про звернення стягнення, відмовити за їх безпідставністю.

Повернути позивачу ОСОБА_4 акціонерному товариству «Український інноваційний банк», з державного бюджету, зайво сплачений, за платіжним дорученням № 7449875 від 19.06.2015 року, судовий збір в сумі 1075 (одна тисяча сімдесят пять) гривень 45 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду, Чернівецької області, через Сторожинецький районний суд, протягом 10 днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення - з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ