УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення боргу, посилаючись на те, що 01 лютого 2014 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона позичила відповідачу 6 000 доларів США строком на 11 місяців, тобто до 31 грудня 2014 року. Усно також сторони погодили, що відповідач надаватиме позивачу матеріальну допомогу, в березні та квітні 2014 року відповідач передав в якості такої допомоги позивачу загалом 220 доларів США. У визначений між ними строк відповідач позики не повернув, більше жодних коштів не надавав, тому позивач просила стягнути з нього повну суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних за період з 01 січня 2015 року по 09 червня 2015 року.

Рішенням Хмельницького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 03 листопада 2015 року рішення Хмельницького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 121 980 грн 65 коп. боргу, 1 665 грн 03 коп. - 3 % річних.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, апеляційний суд вказував на те, що між сторонами було укладено договір позики, що підтверджується відповідною розпискою, однак відповідач кошти не повернув.

Однак з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Установлено, що 01 лютого 2011 року між ОСОБА_5, як позикодавцем та відповідачем було укладено договір позики, за яким відповідач отримав 6 тис. доларів США з умовою їх повернення до 31 грудня 2011 року, що було оформлено розпискою на ім'я ОСОБА_5

Потім указана розписка була знищена та взамін написана нова розписка на ім'я позивача, без повторного передання коштів.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

01 лютого 2014 року ОСОБА_4 після знищення попередньої розписки написав позивачу наступну розписку про отримання в неї коштів в сумі 6 тис. доларів США строком до 31 грудня 2014 року.

10 лютого 2015 року розписка від 01 лютого 2014 року була знищена (порвана).

Згідно з показами, зафіксованими у протоколі допиту ОСОБА_4 в якості свідка, де його було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показання ст. 384 КК України, 10 лютого 2015 року він разом зі своїм братом ОСОБА_6 прийшли додому до ОСОБА_3, де з'ясували, що сума позики ним виплачена в повному обсязі, після чого розписку він порвав та залишив на столі (а. с. 7-9).

Матеріали справи містять ксерокопію вказаної розписки та склеєні частини оригіналу цієї розписки.

Доказів притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 за надання завідомо неправдивих показів матеріалів справи не містять.

Відповідно до постанови про закритті кримінального провадження від 28 травня 2015 року кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001957 від 16 квітня 2015 року, закрито у зв'язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, в результаті чого дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 03 листопада 2015 року скасувати, рішення Хмельницького районного суду Хмельницької області від 15 вересня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак