Єдиний унікальний номер 243/2166/16-ц Номер провадження 22-ц/775/956/2016
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Соломаха Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Никифоряка Л.П., Осипчук О.В.

при секретарі Чуряєві В.С.

за участю:

заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області справу за заявою ОСОБА_2, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту народження дитини з апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з заявою, в якій просила встановити факт народження нею 12 листопада 2015 року дитини жіночої статі ОСОБА_3, встановити місцем її народження м. Дебальцеве Донецької області.

Посилалась на те, що з 28 лютого 2015 року перебуває у шлюбі з ОСОБА_4. Вони проживають у м. Дебальцево, що в теперішній час не контролюється органами державної влади України. 12 листопада 2015 року вона в пологовому будинку м. Єнакієве Донецької області, територія якого також не контролюється органами державної влади, народила дівчинку. Факт народження дитини підтверджується виданим пологовим будинком медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/у), яке посвідчено печаткою медичного закладу Донецької народної республіки.

Виїхати для народження дитини за межі тимчасово окупованої території вона можливості не мала, як через відсутність перепустки для перетинання лінії розмежування, так і через відсутність достатніх коштів для проживання в іншому населеному пункті. Вона не мала можливості і залишити ще двох своїх малолітніх дітей. Крім того, пологи у неї були швидкоплинними, вона ледве встигла дістатися найближчого пологового будинку.

Після оформлення перепустки вона звернулася до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області для реєстрації факту народження дитини органами державної влади України, проте в реєстрації народження їй було письмово відмовлено, оскільки нею для підтвердження факту народження дитини було предявлено документ, що виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 2-4).

Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини відмовлено (а.с. 26-27).

Не погоджуючись із рішенням суду, заявниця ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог, посилається на неповне зясування судом обставин справи, порушення норм процесуального права (а.с. 29 -34).

В судовому засіданні апеляційного суду заявниця ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просила її задовольнити.

Представник заінтересованої особи начальник Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не зявився, 24 травня 2016 року надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с. 118). В запереченнях на апеляційну скаргу просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що заявниця не довела фізичну наявність дитини (а.с. 102-103).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявниці ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга заявниці підлягає частковому задоволенню.

До такого висновку апеляційний суд дійшов з наступних підстав:

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є, зокрема, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи (пункт 1), порушення норм процесуального права (пункт 4).

Судом першої інстанції встановлено, що заявниця ОСОБА_2 є громадянкою України, постійно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно дублікату медичного свідоцтва про народження № 324 від 12 листопада 2015 року, виданого лікарнею № 1 міста Єнакієве, ОСОБА_2 в лікарні № 1 міста Єнакієве 12 листопада 2015 року об 11 годині 45 хвилин народила дівчинку вагою 3 000 грамів (а.с. 7).

Заявниця має також ще двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с. 8-9).

Відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 16 березня 2016 року № 859/03.2-45 ОСОБА_2 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої 12 листопада 2015 року, через те, що нею для підтвердження факту народження надано медичний документ медичне свідоцтво про народження № 324, видане 12 листопада 2015 року міською лікарнею м. Єнакієве Донецької народної республіки, тобто виданий на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні заяви про встановлення факту народження дитини, суд першої інстанції виходив з того, що дитина заявницею народжена на території, яка не контролюється органами державної влади України, надана суду ксерокопія медичного свідоцтва про народження дитини, що не має відповідних реквізитів та печатки медичного закладу України (має печатку ДНР), не є належним доказом у справі. Інших доказів, що підтверджують факт народження дитини заявниця не надала (а.с. 26-27).

З таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, до нього суд дійшов неповно зясувавши обставини справи та порушивши норми процесуального права.

Згідно частини 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 7 частини 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Особливості провадження у справах про встановлення факту народження на тимчасово окупованій території України визначені ст. 2571 ЦПК України.

Відповідно до частини 1 ст. 2571 ЦПК України заява про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до статті 1 Закону України від 16 вересня 2014 року № 1680-VII «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та постанови Верховної Ради України № 252-VIII від 17.03.2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року.

Враховуючи те, що норми статті 2571 ЦПК України спрямовані на забезпечення прав осіб, які проживають на території, на якій не здійснюють діяльність органи державної реєстрації актів цивільного стану України, для застосування цієї норми тимчасово окупованими територіями Донецької та Луганської областей слід вважати населені пункти, визначені розпорядженням Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Цей нормативно-правовий акт містить чіткий перелік населених пунктів Донецької та Луганської областей, на території яких органи державної влади (у тому числі органи реєстрації актів цивільного стану) тимчасово не здійснюють свої повноваження, до яких відносяться як місто Дебальцеве Донецької області, де постійно проживає заявниця, так і місто Єнакієве Донецької області, де в пологовому будинку вона народила дитину.

Згідно з п/п 1 пункту 1, пунктом 3 наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» (із змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства юстиції № 1351/5 від 28.07.2015 року) доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, а саме: Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області в містах Дебальцеве та Єнакієве тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено, зокрема, проведення державної реєстрації актів цивільного стану. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території.

Згідно частини 1ст.144 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини 4 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я, документи, що підтверджують факт народження.

У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини.

За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

З пояснень заявниці в судовому засіданні та матеріалів справи встановлено, що дитина нею народжена в закладі охорони здоровя.

Відповідно до підпункту «а» пункту 2 глави 1 «Державна реєстрація народження фізичної особи та її походження» розділу III «Державна реєстрація окремих актів цивільного стану» Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5 (із змінами, внесеними згідно з наказами Міністерства юстиції України від 17.03.2011 р. № 814/5, від 06.06.2013 р. № 1113/5), підставами для проведення державної реєстрації народження дитини, яка народжена в закладі охорони здоровя, є медичне свідоцтво про народження (форма N 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи.

Заявниця ОСОБА_2 надати органу державної реєстрації актів цивільного стану медичне свідоцтво про народження (форма « 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, не має можливості, оскільки постійно проживає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4, яке знаходиться на території, на якій органи державної влади України з лютого 2015 року не здійснюють свої повноваження. В місті Єнакієве, де народилася дитина, органи державної влади не здійснюють свої повноваження ще раніше, що фактично і зумовлює необхідність застосування передбаченого статтею 2571 ЦПК України порядку встановлення факту народження.

Встановлення даного факту заявниці необхідно для державної реєстрації народження дитини.

На підтвердження факту народження дитини заявницею надано дублікат медичного свідоцтва про народження № 324, яке видане 12 листопада 2015 року лікарнею № 1 міста Єнакієве Донецької народної республіки (форма № 103/у), згідно якого ОСОБА_2 в лікарні № 1 міста Єнакієве 12 листопада 2015 року об 11 годині 45 хвилин народила дівчинку вагою 3 000 грамів (а.с. 7, а.с. 121). Зазначене свідоцтво за своєю формою та реквізитами повністю співпадає із медичним свідоцтвом про народження (форма № 103/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545.

Проте відповідно до листа Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області від 16 березня 2016 року № 859/03.2-45 ОСОБА_2 відмовлено у проведенні державної реєстрації народження нею дитини жіночої статі, народженої 12 листопада 2015 року, через те, що нею для підтвердження факту народження надано медичний документ медичне свідоцтво про народження № 324, видане 12 листопада 2015 року міською лікарнею м. Єнакієве Донецької народної республіки, тобто виданий на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 13).

Відповідно до частини 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 235 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов'язаний роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об'єктивного з'ясування обставин справи. З метою з'ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

Суд першої інстанції ці вимоги процесуального закону не виконав, розглянув справу на підставі наданих заявницею доказів, не запропонувавши їй зявитися у судове засідання для надання пояснень та інших, крім медичного свідоцтва, наявних у неї доказів, що підтверджують факт народження нею дитини, та дійшов передчасного висновку про недоведеність факту народження дитини.

З долучених до апеляційної скарги доказів, а саме, копії «Обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 1. Відомості жіночої консультації про вагітну», яка заповнюється на кожну вагітну і видається їй на руки з моменту становлення на облік, яка була заведена Недригайлівською центральною районною лікарнею Сумської області, тобто закладом охорони здоровя, що розташований на території, яка контролюється органами державної влади України, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 у звязку із вагітністю стала на облік в цьому медичному закладі 25 червня 2015 року з терміном вагітності 18 тижнів, перебувала на обліку в цьому медичному закладі та останній раз відвідувала лікаря 15 вересня 2015 року. Саме цим медичним закладом їй був виданий листок непрацездатності в звязку із вагітністю з 15 вересня 2015 року по 18 січня 2016 року та був встановлений передбачуваний термін пологів 18-19 листопада 2015 року (а.с. 124-127).

Факт вагітності ОСОБА_2 підтверджується і випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, яка видана також Недригайлівською центральною районною лікарнею Сумської області, згідно якої заявниця з 28 по 30 вересня 2015 року перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом: вагітність 32 тижні (а.с. 49-50).

Додані заявницею до апеляційної скарги копії «Обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 2. Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про породіллю», «Обмінної карти пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 3. Відомості пологового будинку, пологового відділення лікарні про новонародженого», які були заведені лікарнею № 1 міста Єнакієве Донецької області, та наданий дублікат медичного свідоцтва про народження № 324 від 12 листопада 2015 року, виданий також лікарнею № 1 міста Єнакієве, згідно яких громадянка ОСОБА_2 12 листопада 2015 року народила на 39 тижні вагітності дівчинку вагою 3 000,0 грамів повністю узгоджуються з «Обмінною картою пологового будинку, пологового відділення лікарні. Талон 1. Відомості жіночої консультації про вагітну», яка була заведена Недригайлівською центральною районною лікарнею Сумської області, і щодо особи вагітної, і щодо терміну вагітності.

Як пояснила ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційного суду, дитину вона народжувала в пологовому будинку в місті Єнакієве, оскільки в місті Дебальцеве внаслідок бойових дій пологові будинки відсутні.

Відомості щодо народження дитини, зазначені в дублікаті медичного свідоцтва про народження № 324 від 12 листопада 2015 року, виданому лікарнею № 1 міста Єнакієве, узгоджуються і з свідоцтвами про народження дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, які видані Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дебальцівського міського управління юстиції у Донецькій області України та в яких матірю цих двох дітей зазначена ОСОБА_2 (а.с. 7-8). Зокрема, в медичному свідоцтві про народження № 324 від 12 листопада 2015 року зазначено, що у ОСОБА_2 це треті пологи (а.с. 121).

До апеляційної скарги заявниця додала фотокартку, на якій зображена вона разом з немовлям та окремо немовля (а.с. 58-59).

Той факт, що дитина, яку ОСОБА_2 народилася 12 листопада 2015 року, є живою, підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_3, яка народилася 12 листопада 2015 року, матірю якої є ОСОБА_2, яке видано органами окупаційної влади, а саме, Дебальцевським міським відділом запису актів цивільного стану державної реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки 18 листопада 2015 року (а.с. 142), та довідкою Центру первинної медико-соціальної допомоги м. Дебальцеве від 04 квітня 2016 року № 136, згідно якої дитина, яку ОСОБА_2 народила 12 листопада 2015 року, ОСОБА_3 перебуває на обліку в ЦПМСД м. Дебальцеве в амбулаторії № 2 з моменту народження (а.с. 140), а також історією розвитку дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, яка ведеться з моменту виписки її з пологового будинку м. Єнакієве 19 листопада 2015 року, останній запис 20 квітня 2016 року (а.с. 130-139).

Відповідно до частини 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, але який регулює подібні за змістом відносини, будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Отже, як медичне свідоцтво про народження, так і свідоцтво про народження ОСОБА_3, яка народилася 12 листопада 2015 року, матірю якої є ОСОБА_2, яке видано органами окупаційної влади, є недійсними та не створюють правових наслідків.

Проте, відхиляючи надане заявницею медичне свідоцтво про народження, яке видано закладом охорони здоровя на території, яка є окупованою, та не має відповідних реквізитів та печатки медичного закладу України, суд першої інстанції не врахував, що:

- відповідно до Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі;

- згідно консультативному висновку «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» від 21 червня 1971 року Міжнародного суду ООН документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян.

Суд першої інстанції не взяв до уваги і практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» має застосовуватися при розгляді справ як джерело права.

Так, під час розгляду справ проти Туреччини (зокрема, Loizidou v. Turkey, Cyprus v. Turkey), проти Молдови та Росії (зокрема, Mozer v/ the Republic of Moldova and Russia, Ilascu and Others v. Moldova and Russia), грунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі Cyprus v. Turkey, ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоровя), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 2571 ЦПК України.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд не врахував, що встановлення факту народження дитини необхідно заявниці для реєстрації народження в органах державної реєстрації актів цивільного стану України та отримання свідоцтва про народження дитини, з метою забезпечення прав та інтересів дитини, яка є громадянином України, але народилася на території, яка є тимчасово окупованою.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм процесуального права є обгрунтованими.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що заявниця, як мати дитини, має право на звернення до суду із заявою про встановлення факту народження дитини. Досліджені судом докази у їх сукупності підтверджують факт народження заявницею ОСОБА_2 12 листопада 2015 року дитини жіночої статі. Дійсно для проведення державної реєстрації народження дитини є об'єктивні перешкоди. Встановлення факту народження дитини породжує юридичні наслідки - надасть можливість громадянці України ОСОБА_2 отримати в державному органі України свідоцтво про народження її доньки.

З метою захисту прав і свобод громадян України, якими є заявник та її дитина, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини, бо законом не передбачено іншого порядку встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території.

Між тим, апеляційний суд вважає, що вимоги заявниці про визначення в рішенні суду прізвища, імя та по батькові дитини, встановлення місця народження дитини місто Дебальцеве за місцем проживання її батьків, задоволенню не підлягають.

Відповідно до частини 3 ст. 2571 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків.

Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.

Після реєстрації шлюбу заявниці ОСОБА_2 із ОСОБА_4 28 лютого 2015 року вони згідно свідоцтва про шлюб (а.с. 123) мають різні прізвища, а тому прізвище дитини має визначатися за згодою батьків під час державної реєстрації її народження.

Відповідно до ст. 146 СК України ім'я дитини визначається за згодою батьків.

Відповідно до частини 2 ст. 13 Закону України від 01.07.2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них.

Тобто, визначення прізвища, імені дитини та місця народження дитини відбувається за згодою батьків під час державної реєстрації її народження.

Відповідно до частини другої ст. 259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

Враховуючи зазначене, рішення суду від 25 березня 2016 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заяви ОСОБА_2 про встановлення факту народження дитини

Керуючись ст. 307, ст. 309, ст. 314, ст. 316 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 25 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове.

Заяву ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт, що ОСОБА_2, громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженка міста Дебальцеве Донецької області, яка постійно зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, мікрорайон СхіднийАДРЕСА_1, зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: Донецька область, місто Словянськ, вулиця Мюда, будинок 6, народила 12 листопада 2015 року в лікарні № 1 міста Єнакієве Донецької області, дитину жіночої статі вагою 3 000,0 грамів на 39 тижні вагітності, вагітність четверта, пологи треті.

У задоволені вимог ОСОБА_2 про визначення прізвища, імені та по-батькові дитини, місяця народження дитини відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню.

Копію рішення невідкладно направити до відділу державної реєстрації актів цивільного стану по місту Словянську Словянського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Л.П. Никифоряк

ОСОБА_7