Справа № 761/8241/16-ц
Провадження № 2/761/5738/2016
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Піхур О.В.

при секретарі: Кияшко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

в с т а н о в и в :
У лютому 2016 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі відповідач) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року було відмовлено у відкритті провадження по справі.

11 травня 2016 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва скасовано ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 04 березня 2016 року, а питання відкриття провадження у справі передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Позивач свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач - полковник у відставці, військовий пенсіонер, військовий льотчик, учасник бойових дій, був звільнений у запас в 1996 році, знаходиться на обліку у Пенсійному фонді України з 2008 року. Пенсію отримує згідно Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та Постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу». Згідно Постанови Київського апеляційного адміністративного суду у справі №2а- 3730/11 від 22 листопада 2013 року, яка набрала законної сили з моменту її проголошення та не була оскаржена в касаційному порядку, Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві (Відповідач) було зобов`язане вчинити на ступне: «здійснити з 21 січня 2011 року перерахунок та виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її розмір з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» у розмірі, встановленому Наказом Міністра оборони №595 України від 15 листопада 2010року». На виконання даної постанови суду фахівцями Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві таким чином було проведено перерахунок пенсії позивача, що після проведення перерахунку сума коштів пенсії на місяць зменшилась і склала 1923,08 грн. проти розміру раніше призначеної пенсії у розмірі: 4876,75 грн. До виходу Постанови КМУ №889 позивач отримував пенсію у розмірі 4876,75 грн. Постанова КМУ № 889 передбачає додаткову грошову винагороду у розмірі 100% грошового забезпечення військовослужбовців, тобто після перерахунку пенсії після виконання постанови суду вона повинна збільшитися на 100%, а не зменшитися, як виконано в розрахунку Головним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Києві у розмірі 50% від розміру грошового забезпечення у 4273,50 грн. Право зменшувати розмір додаткової грошової винагороди зі 100% до 50 % надано особам, зазначеним в п.9 Інструкції, затвердженої Наказом Міністра оборони №595 України від 15 листопада 2010 року». Головному управлінню Пенсійного Фонду України в м. Києві такого права не надано. Головне управління Пенсійного Фонду України в м. Києві зазначає, що виконання рішення суду про перерахунок пенсії позивача проведено в підсистемі «Призначення та виплати пенсії деяким категоріям громадян виконується в індивідуальному порядку, встановленому рішенням суду». Але дане твердження не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в постанові суду не встановлено такого порядку розрахунку пенсії, за яким його зробив Відповідач. Позивач зазначає, що посадові особи Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві при вчиненні перерахування пенсії на виконання постанови суду допустилися помилки в розрахунках, оскільки при вчиненні розрахунків вийшли за межі визначеного законодавством України та постановою суду порядку нарахування пенсії, внаслідок чого позивач недоотримав недоплачені суми коштів пенсії, зазначені в постанові суду.

Тому, позивач просив суд стягнути з відповідача 197 613.00 грн. - матеріальної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача 10 000.00 грн. моральної шкоди та судові витрати.

Позивач та представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити у їх задоволенні. Заперечення долучено до матеріалів справи.

Суд, заслухавши пояснення, повно та всебічно дослідивши надані по справі докази, дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу на посаді військового льотчика та отримує пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб».

Постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2013 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії відмовлено.

22 листопада 2013 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду було скасовано постанову Шевченківського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2013 року та прийнято нову, якою було визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо нездійснення перерахунку пенсії ОСОБА_1 у зв`язку із веденням з 21 січня 2011 року додаткової грошової винагороди для військовослужбовців, які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 21 січня 2011 року перерахунок та виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її розмір з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» у розмірі, встановленому Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України. Обставини, які були встановлені постановою, що набрала законної сили, в одній адміністративній справі не можуть оспорюватися в іншій судовій справі за участю тих самих сторін (ч. 1 та ч. 2 ст. 255 КАС України).

Відповідно до листа Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 15.12.2015 року № 26941/12/Я-45/5, де зазначено, що згідно виконавчого листа, виданого Шевченківським районним судом м. Києва від 19.09.2014 року по справі № 2-а-3730/11 Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зобов`язано здійснити з 21 січня 2011 року додаткової грошової винагороди для військовослужбовців, які займали посади плаваючого та льотного складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби та льотного складу внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити з 21 січня 2011 року перерахунок та виплату недоплачених сум пенсії ОСОБА_1 , обчисливши її розмір з урахуванням додаткової грошової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2010 року № 889 «Питання грошового забезпечення окремих категорій військовослужбовців Збройних Сил, Державної прикордонної служби, внутрішніх військ Міністерства внутрішніх справ та осіб начальницького складу і підрозділів цивільного захисту Міністерства надзвичайних ситуацій» у розмірі, встановленому Наказом Міністра оборони України від 15 листопада 2010 року № 595. З метою виконання постанови управлінням здійснено перерахунок пенсії в порядку встановленому судовим рішенням, а саме з 21.01.2011 проведено перерахунок пенсійного забезпечення з урахуванням додаткової грошової винагороди в розмірі 50% грошового забезпечення станом на 01.01.2008 року станом на 01.01.2008 2136,75 грн.. При цьому, слід зауважити, що проведення перерахунку пенсії з урахуванням (крім додаткової грошової винагороди) інших складових грошового забезпечення не було предметом судового розгляду справи, а тому вчинення таких дій Головним управління Пенсійного фонду України в м. Києві виходить за межі зобов`язань покладених судовим рішенням. Виконання рішення суду в підсистемі «Призначення та виплати пенсії деяким категоріям громадян (НВП ДКГ)» виконується в індивідуальному порядку, встановленому судовим рішенням. На виконання рішення суду у листопаді 2014 року проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 21.01.2011 року. Оскільки після проведення зазначеного перерахунку розмір пенсії ОСОБА_1 зменшується, сума доплати за період з 21.01.2011 по 30.11.2014 відсутня. Розмір пенсії з 01.12.2014 року до виплати залишився без змін, а саме: 4876,75 грн. (а.с.20-21).

Листом від 11.03.2015 року ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомив, що розмір грошового забезпечення змінювався: станом на 01.01.2008 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 № 1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу»; станом на 01.04.2012 відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 23.04.2012 № 355 «Про збільшення розмірів пенсій, призначених відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб»». Станом на 01.03.2015 року перерахунок грошового забезпечення не проводився та залишився без змін (а.с.65).

Позивач у своїх поясненнях, викладених в позовній заяві, зазначає, що посадові особи Головного управління Пенсійного Фонду України в м. Києві при вчиненні перерахування пенсії на виконання постанови суду допустилися помилки в розрахунках, оскільки при вчиненні розрахунків вийшли за межі визначеного законодавством України та постановою суду порядку нарахування пенсії, внаслідок чого позивач недоотримав недоплачені суми коштів пенсії, зазначені в постанові суду.

Проте, в матеріалах справи відсутнє рішення суду про визнання рішень Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення перерахунку пенсії позивачу незаконними, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 197 613.00 грн. - матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб (пункт 3 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Проте, позивачем не надано доказів того, що саме відповідачами завдано йому моральну шкоду, а тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10 000.00 грн. моральної шкоди, не підлягають задоволенню.

Оскільки, судом було відмовлено в задоволені позовних вимог про відшкодування матеріальних збитків та компенсацію моральної шкоди, а тому, враховуючи ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги про стягнення судових витрат не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ст. 60 ЦПК України).

Отже, в силу вимог ст.ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 57, 60, 61, 88, 169, 179, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294, 383, 387 ЦПК України; ст. 255 КАС України; ст.ст. 23, 1174 ЦК України; п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

в и р і ш и в :
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя