09.03.2016 Справа № 363/4989/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2016 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Лютізьської сільської ради Вишгородського району Київської області, треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_5, про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

ОСОБА_3 звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на житловий будинок №49 по вул. Вітряного в с. Лютіж, Вишгородського району Київської області з надвірними будівлями та спорудами, після смерті 28 серпня 2014 року чоловіка ОСОБА_6. В звязку з тим, що за життя спадкодавець не встиг оформити правоустановчі документи на будинок порушує питання про визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні позивачка просила про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача та треті особи подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти позову не заперечили.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, після смерті 28 серпня 2014 року ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок №49 по вул. Вітряного в с. Лютіж, Вишгородського району Київської області.

Вказане майно належало спадкодавцю на підставі нотаріально посвідченого договору дарування жилого будинку від 28 квітня 1981 року.

Належність цього майна померлому стверджується також даними будинкової книги, технічного паспорту на житловий будинок, довідкою Лютізької сільської ради Вишгородського району Київської області №742 від 04 листопада 2015 року та випискою з погосподарської книги №741 від 04 листопада 2015 року, з якої вбачається, що померлий був головою господарства згаданого будинку та його єдиним володільцем.

Зазначене також підтверджується і матеріалами спадкової справи № 646/2014 від 16 грудня 2014 року після померлого ОСОБА_6

Позивачка є дружиною померлого і спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України.

Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи, а саме заявами ОСОБА_4 та ОСОБА_5від 19 грудня 2014 року (дітей спадкодавця), які відмовилися від спадщини на користь позивачки.

03 листопада 2015 року державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що наданий нею правовстановлюючий документ на житловий будинок не зареєстрований у відповідному органі державної реєстрації права власності на нерухоме майно.

Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Оскільки померлий ОСОБА_6 не встиг оформити правовстановлюючі документи на прийняте ним в дар майно й за життя виникле в нього право на нього не зареєстрував, зазначене перешкоджає позивачці здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обовязковим, коли обєктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обовязковій державній реєстрації.

Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України).

Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР 1963 року в редакції чинній на момент укладання договору дарування за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність.

Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі

майна обдарованому.

Відповідно до ст. 244 ЦК УРСР 1963 року в редакції чинній на момент укладання договору дарування договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений.

Таким чином спадкодавець набув право власності на спадкове майно шляхом отримання його в дар на підставі договору дарування.

Отже, право власності на набуте до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зважаючи на викладене житловий будинок ОСОБА_6, який перейшов у спадщину позивачці, належав йому на праві власності з 1981 року і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого права власності на нього, а позивачка (спадкоємець) має право на визнання за нею права на власності будинок, як об'єкт спадкування після смерті свого чоловіка.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачка набула право власності на вказане спадкове майно, яке належить чоловікові, який помер і не встиг його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Таким чином, заявлене позивачем право підлягає захистові, а предявлений позов задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті 28 серпня 2014 року ОСОБА_6 права власності на спадкове майно житловий будинок №49 по вул. Вітряного в с. Лютіж Вишгородського району Київської області, який складається з житлового будинку під літерою «А» та господарських будівель та споруд: веранди «а», прибудови «а1», веранди «а2», ґанку «аг», сараю «Б», погрібу окремо збудованого «В», сараю «Г», убиральні «Е», воріт №1 та №2, огорожі №3 та №4.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя