У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

В жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приват Банк» звернулося до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2, в якому посилаючись на порушення відповідачем своїх зобов'язань за договором, строк дії якого закінчився 10 листопада 2009 року, просив стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 71505,89 доларів США, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ станом на 10 жовтня 2013 складало 571 332 грн, 06 коп.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» в якій, посилаючись на те, що умови кредитного договору несправедливі, суперечать принципу добросовісності, просила визнати кредитний договір № KIMOGA0000020П від 10 листопада 2005 недійсним.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року, в задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями, ОСОБА_2 звернулась до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення в части відмови у задоволенні її позовних вимог та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд вірно виходив із наступного.

Між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір від 10 листопада 2005 року

№ КІМООА0000020П.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Приват Банк» свої зобов'язання за договором виконав у повному обсязі, в свою чергу ОСОБА_2 порушувала умови договору та в результаті у неї виникла заборгованість.

У зв'язку з наявною у ОСОБА_2 заборгованістю за вказаним кредитним договором 29 липня 2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Воробйовою К.В. було вчинено виконавчий напис, що зареєстрований в реєстрі за № 1027, згідно якого в рахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, яка утворилась за період з грудня 2005 року по

25 червня 2010 року, було запропоновано звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1.

Згідно протоколу № 1-11174 від 3 листопада 2011 року проведення прилюдних торгів по реалізації майна, яке належало ОСОБА_2 та

ОСОБА_5, складеного ТОВ «Торговий дім «Укрспецпромлізинг», вищезазначена квартира була реалізована за ціною більшою ніж наявна на той час заборгованість.

Разом із тим суди вірно зазначали, що при підписанні договору всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договору були дотримані, договір містить всі передбачені чинним законодавством відомості, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми його укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства. Крім того, дії ОСОБА_5, що виразилися у підписанні кредитного договору та здійсненні напису щодо ознайомлення з його умовами і відсутністю претензій, являється підтвердженням ознайомлення ОСОБА_5 зі змістом укладеної нею кредитного договору.

Так, враховуючи положення статей 627, 628, 638 ЦК України, суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня

2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Траєкторія», про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» про визнання правочину недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна