Справа № 369/9196/15-ц Головуючий у І інстанції Пінкевич Н. С.
Провадження № 22-ц/780/1464/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 22.02.2016
УХВАЛА

Іменем України

22 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Коцюрби О.П.,

Суддів - Сержанюка А.С., Журби С.О.,

При секретарі Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року у справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Шпитьківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно, -

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з вказаним позовом, який мотивувала тим, що її батькам ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було надано житловий будинок № 9 по вул. Механізаторів, (Прорізна, 10) в с. Шпитьки, Києво-Святошинського району, Київської області. Мати тяжко хворіла, тому вона її забрала до себе, Мати, до смерті, постійно проживала разом з нею, вона піклувалась про неї. У 1985 році мати померла. Після її смерті, відкрилась спадщина на 1/2 частину вище вказаного житлового будинку. Спадщину, після смерті матері, вона фактично прийняла, так як постійно проживала разом з нею до дня її смерті.

Батько ОСОБА_6 після смерті матері одружився з ОСОБА_3, яка після смерті батька, забрала всі правовстановлюючі документи на будинок, тому отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не може.

За таких обставин, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку № 9 по вул. Механізаторів у с. Шпітьки, Києво-Святошинського району, Київської області.

При розгляді справи, ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги, змінювала підстави позову, обґрунтовуючи їх тим, що після смерті 08 квітня 2015 року батька, відкрилась спадщина на житловий будинок № 9 по вул. Механізаторів в с. Шпитьки, Києво-Святошинського району, Київської області, та земельну ділянку площею 0,0931 га., яка знаходиться біля спірного будинку. Вказала, що даний будинок був наданий на сімю батька в 1976 році, а саме: на нього, матір, на неї та двох її братів.

Спірний будинок батьки добудували, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, так як то була лише коробка. Тому, після смерті матері, відкрилась спадщина на 1/2 частину житлового будинку та земельну ділянку. Вона спадщину прийняла, так як на час відкриття спадщини, постійно проживала з матірю, яка тяжко хворіла.

Вона неодноразово зверталась до ОСОБА_3, щоб отримати правовстановлюючі документи для оформлення спадщини, але остання відмовила їй в задоволенні її прохання, тому, вона звернулась до суду з даним позовом, так як вважає своє право порушеним.

Просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та земельної ділянки площею 0,0931 га., кадастровий номер :01:013:5017, що знаходяться по вул. Механізаторів, № 9 в с. Шпитьки, Києво-Святошинського району Київської області.

Рішенням Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просила, скасувати рішення Києво-Святошиснського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року, ухвалити по справі нове рішення про задоволення її позовних вимог. Зазначила, що рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неправильно встановлено обставини справи, які мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

При розгляді справи судом встановлено, що з 14 жовтня 1963 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб №4 від 18 червня 2015 року.

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

27 лютого 1985 року померла ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія ІІІ-БК № 300308, виданого Шпитьківською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.

Норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, передбачено, що новий ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, тобто, правила книги шостої ЦК можуть бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).

Так, відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Згідно положень ст. 548 ЦК України, в редакції 1963 року, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

10 липня 2015 року до Першої Київської обласної державної нотаріальної контори звернулась ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_7

З пояснень свідків, які були надані ними в судовому засіданні вбачається, що після смерті ОСОБА_7, її діти ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_4 користувались будинком, провели в будинок газ, на початку 90-х років, один із братів деякий час проживав в спірному будинку.

Відповідно до ст. 10 ЦК України, в редакції 1963 року громадяни могли відповідно до закону мати майно в особистій власності, право користування жилим приміщенням та іншим майном, успадковувати і заповідати майно, обирати рід занять і місце проживання, мати права автора твору науки, літератури і мистецтва, відкриття, винаходу, раціоналізаторської пропозиції, промислового зразка, а також мати інші майнові та особисті немайнові права.

За ст. 91 ЦК України, в редакцї 1963 року, порядок передачі будівель, споруд, устаткування та іншого майна, що належить до основних засобів державних організацій, іншим державним організаціям, а також колгоспам, іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, визначався законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Радгоспом «Шпитьківський», 30 грудня 1976 року ОСОБА_6 був переданий будинок, площею 52,3 кв.м, побудований в 1976 році, що підтверджується актом від 30 грудня 1976 року.

Даний будинок був переданий на підставі постанови ОСОБА_3 Міністрів СРСР № 364 від 31 травня 1973 року «Про пільги переселенню».

Відповідно до даної постанови та постанови ОСОБА_3 Міністрів СРСР № 400 від 30 серпня 1973 року «Про пільги переселенню» встановлено, що сім'ям, які переселяються в колгоспи і радгоспи, за рахунок держави виплачується одноразова грошова допомога і оплачується вартість проїзду від місця виходу до місця вселення, а також вартість провозу майна в кількості до 2 тонн на сім'ю і худоби в межах норм, встановлених для колгоспного двору Статутом колгоспу в місці виходу переселенців. Також Радгоспи, які приймають переселенців, мали надавати сім'ям переселенців у рік вселення окремі жилі будинки або квартири, присадибні ділянки в установлених розмірах і протягом 2 років після вселення звільняти переселенців від квартирної плати і надавати їм безплатно паливо і комунальні послуги за діючими нормами.

Позивачем не надано суду доказів того, чи був наданий спірний будинок як кредит від Держбанку СРСР, отриманий радгоспом у відповідності до вказаної постанови, коли саме було погашено частку кредиту ОСОБА_6, що має значення для вирішення питання про перехід майна в особисту власність переселенців.

В Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, затвердженої Міністерством комунального господарства Української РСР, вказано, що право власності могло бути зареєстроване на підставі Акту про передачу будинків у власність переселенцям при наявності рішень про це виконкомів районних Рад депутатів трудящих і довідок фінансових відділів про остаточний розрахунок переселенця за одержану будівлю.

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 87 від 10 листопада 1994 року визнано право власності на житловий будинок № 9 по вул. Механізаторів в с. Шпитьки, Києво-Святошинського району Київської області за ОСОБА_6

18 травня 2006 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на вищевказаний житловий будинок та зареєстрував право власності в Києво-Святошинському БТІ, що підтверджується витягом № 10696487 від 22 травня 2006 року.

Рішенням виконавчого комітету Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 47 від 29 квітня 2009 року до складу будинковолодіння в с. Шпитьки, по вул. Механізаторів № 9, Києво-Святошинського району, Київської області включені самочинні добудови.

Відповідно до ст. 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючим нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Судом також встановлено, що за життя ОСОБА_7 не отримувала у власність земельну ділянку, не розпочинала процедуру приватизації земельної ділянки.

19 листопада 2014 року рішенням Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області затверджено проект землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,0931 га., по вул. Механізаторів, № 9 в с. Шпитьки, Києво-Святошинського району, Київської області ОСОБА_6, на підставі чого він почав процедуру приватизації земельної ділянки, але отримати свідоцтво про право власності на земельні ділянку з кадастровим номером :01:013:5017 він не встиг, так як помер.

Аналізуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог, так як нею не надано суду належних та допустимих доказів про прийняття нею, після смерті матері спадщини, протягом встановленого ЦК, в редакції 1963 року, чинного на час відкриття спадщини, так як факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не має значення для вирішення питання про прийняття спадщини, при цьому, нею не було заявлено вимог про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері, позивачем не надано суду доказів того, чи був наданий спірний будинок як кредит від Держбанку СРСР, отриманий радгоспом у відповідності до вказаної постанови, коли саме було погашено частку кредиту ОСОБА_6, що має значення для вирішення питання про перехід майна в особисту власність переселенців, що після передачі будинку її батьками, проводились перебудови, добудови, яким чином був змінений будинок станом з 1976 року на 1985 року (на час смерті матері), чи отримувались відповідні погодження про проведенні перебудов, добудов, так як з технічного паспорту вбачається, що будинок був наданий радгоспом і вже був побудовний в 1974 році. Не надано ОСОБА_2І суду доказів виникнення у її матері до 1985 року права власності на житловий будинок та земельну ділянку, так як довідки сільської ради щодо записів по господарських книг не підтверджують виникнення права власності на будинок, наданий радгоспом переселенцю, так як виникнення особистої власності на них регулювався спеціальним законом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з думкою Києво-Святошинського районного суду Київської області про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Так як Києво-Святошинський районний суд Київської області розглядаючи спір повно та всебічно дослідив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначився з законом, який регулює спірні правовідносини, порушень законодавства при розгляді справи не допустив, тому, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно відхилити, а рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинскього районного суду Київської області від 28 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: