У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 березня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів за договорами банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про стягнення коштів за договорами банківського вкладу.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 26 серпня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи та доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд під час розгляду справи в касаційному порядку перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що з 3 березня 2015 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку. На момент ухвалення рішення судом першої інстанції у ПАТ «Дельта Банк» вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначені висновки судів відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 23 вересня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 1 528 грн, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 19 % річних, а також встановлено строк по 7 жовтня 2014 року на який залучено вклад (а. с. 4).

30 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 9 281 грн, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 13 % річних, а також встановлено строк по 30 квітня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 8).

25 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 11 116 грн, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 13 % річних, а також встановлено строк по 27 березня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 11).

2 березня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 5 000 грн, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 13 % річних, а також встановлено строк по 1 квітня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 9).

12 лютого 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 545, 78 Євро, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 4,5 % річних, а також встановлено строк по 13 травня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 5).

30 січня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 1 270 Євро, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 4,5 % річних, а також встановлено строк по 30 квітня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 7).

Також 30 січня 2015 року між позивачем та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 10 320 дол. США, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 5,5 % річних, а також встановлено строк по 30 квітня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 6).

Крім того, 2 березня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір банківського вкладу, умовами якого визначено суму вкладу - 92,23 дол. США, розмір сплати процентів за розміщення вкладу в сумі 5,5 % річних, а також встановлено строк по 16 березня 2015 року на який залучено вклад (а. с. 10).

Позивач зазначав, що ПАТ «Дельта Банк» порушує його права на вільне користування та розпорядження грошовими коштами, розміщеними на депозитних рахунках банку.

3 березня 2015 року на підставі постанови Правління Національного банку України про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних Фонд запровадив тимчасову адміністрацію і розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суди правильно застосували до спірних правовідносин положення Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», та дійшли обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку із запровадженням тимчасової адміністрації та встановлення процедури виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку, вимоги позивача про стягнення грошових коштів за депозитними договорами з відповідача у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не підлягають задоволенню.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права є безпідставними та висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 29 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В. Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак