Справа № 303/7517/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 травня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Кожух О.А., Кеміня М.П.

при секретарі - Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В., про визнання договору купівлі-продажу недійсним за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року,-

в с т а н о в и л а :

16 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк), ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Свої вимоги мотивував тим, що 15 жовтня 2007 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, на забезпечення якого було укладено договір іпотеки. Предметом іпотеки є домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_1, що належало позивачу на праві власності.

В зв'язку з невиконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 вересня 2009 року, яке було змінено рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу ЗАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

10 лютого 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уклав з ОСОБА_2 договір купівлі-продажу, згідно якого продав від свого імені, а не від імені позивача, вказане вище домоволодіння, що було предметом іпотеки.

Даний договір було укладено незаконно, оскільки Банк діяв не від імені ОСОБА_1, в період укладення договору діяв мораторій на відчуження майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. При укладенні договору купівлі-продажу не дотримано вимог судового рішення щодо початкової ціни продажу предмету іпотеки. Покупцем було сплачено за будинок 238 200 грн. 1 жовтня 2014 року, хоча оцінка була проведена 10 грудня 2014 року, тобто пізніше, що свідчить про зловмисну домовленість продавця і покупця щодо ціни предмета іпотеки, а проведення оцінки майна було упередженим.

Посилаючись на вказані обставини позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння, розташованого в АДРЕСА_1, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 10 лютого 2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В..

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Мукачівського нотаріального округу Ришкович О.В., про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовлено..

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Межі доводів апеляційної скарги - Банк від свого імені, а не від імені ОСОБА_1, як визначено в рішенні суду, з порушенням встановленого рішенням суду порядку визначення ціни предмету іпотеки продав спірне домоволодіння ОСОБА_2 в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», яке є постійним місцем проживання позивача.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» Дурдинець Р.Ю. просила відхилити апеляційну скаргу як необгрунтовану і таку, що не грунтується на вимогах закону, і залишити законне та обгрунтоване рішення суду без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки і від них не надходило заяви про відкладення розгляду справи.. Відповідно до ч. 2 ст. 302 ЦПК України справу розглянуто у відсутності нез'явившихся осіб.

Заслухавши доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Матеріалами справи встановлено, що 15 жовтня 2007 року між ОСОБА_1 та ЗАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, згідно якого Банк надав позичальнику 79700 доларів США. На забезпечення виконання вказаного кредитного договору того ж дня між сторонами було укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1, що належав йому на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину (за законом), посвідченого Мукачівською державною нотаріальною конторою по реєстру №1-2603 від 07.09.2007 року.

Через неналежне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов'язань за кредитним договором у нього виникла заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 67 655 доларів США, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 67655 доларів США, що еквівалентно 520944,89 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки - будинок АДРЕСА_1 Закарпатської області, який належить на праві власності ОСОБА_1, шляхом надання ПАТ КБ «ПриватБанк» права укладення від імені власника цього будинку договорів купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням банком усіх необхідних для цього документів за початковою ціною не нижче 577 144 грн. або на підставі оцінки майна на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Таким чином, Банку надано право продавати будинок за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Встановлено, що на підставі вказаного рішення суду 10 лютого 2015 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння, посвідчений приватним нотаріусом Мукачівського міського нотаріального округу Ришкович О.В., зареєстровано в реєстрі за №304, згідно якого Банк, як іпотекодержатель, продав ОСОБА_2 домоволодіння АДРЕСА_1 за 238 200 грн.. Суб'єкт оціночної діяльності в особі ПП ОСОБА_7 10 грудня 2014 року надав висновок про ринкову вартість вищевказаного будинку, яка складає 238 200 грн.(а.с. 68).

Як вбачається із ч. 1 ст. 203 ч. 3 ЦК України, зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Підставою недійсності правочину в силу ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 ЦК України.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Як на підставу своїх вимог позивач посилається на те, що проведена оцінка вартості будинку є заниженою, між Банком та покупцем існувала зловмисна домовленість, експерт діяв упереджено. При цьому, на підтвердження таких обставин ні позивач, ні його представник не надали суду жодного належного доказу, а тому такі твердження суд вірно не прийняв до уваги.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 27 січня 2015 року про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено альтернативні шляхи продажу майна, Банку надано право укладати договір купівлі-продажу за ціною, визначеною на підставі оцінки майна, що і було зроблено. Про проведену оцінку та вартість будинку позивач ОСОБА_1 повідомлявся, однак такі повідомлення поверталися в зв'язку з не проживанням позивача за вказаною ним адресою.

Також суд вірно не прийняв до уваги доводи позивача про те, що продаж будинку вчинено Банком незаконно, оскільки діяв мораторій на відчуження майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови: що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Як матеріалами справи так і судом встановлено, що на момент укладення оспорюваного договору-купівлі продажу ОСОБА_1 не проживав в спірному будинку, який згідно договору був переданий в іпотеку, що підтверджується актом від 23 грудня 2014 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 2013 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1. Позивач не надав доказів того, що вказаний будинок є його постійним місцем проживання, тому суд прийшов до обгрунтованого висновку, що до вказаних правовідносин не може бути застосовано Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а укладення спірного договору не можна вважати таким, що суперечить вимогам цього закону.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Таким чином суд прийшов до вірного висновку, що жодна із обставин, вказаних позивачем як підстава задоволення позову, не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, такі обставини нічим не підтверджені і необґрунтовані. При укладенні оспорюваного договору купівлі-продажу Банк діяв як відповідно до вимог закону, так і укладеного між сторонами договору іпотеки та відповідно до рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому вимоги позивача суд вірно визнав безпідставними і такими, що не підлягають до задоволення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять встановлених законом підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, яке постановлене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги на законність судового рішення не впливають.

Рішення суду постановлене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги немає.

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: