Справа № 369/8392/14-ц Головуючий у І інстанції Нікушин В. В.
Провадження № 22-ц/780/1161/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 4 22.08.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Сержанюка А.С., Мережко М.В.,

за участю секретаря Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та усунення перешкод в користуванні майном,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який мотивувала наступним:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 13 травня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час перебування в шлюбі сторонами за рахунок спільних коштів було набуто житловий будинок площею 300 кв.м із земельною ділянкою площею 0,1644 га, які розташовані в Київській області, Києво-Святошинському районі, село Лісники, вул. Підлісна, 28. Також за час шлюбу сторонами було придбано автомобіль марки Subary Forester, зареєстрований на імя відповідача. З липня 2003 року сторони не проживають разом, шлюбно-сімейні відносини не підтримують, домовленості між сторонами щодо поділу спільного майна не досягнуто. Вказувала, що відповідач проживає у спірному будинку, перешкоджаючи їй користуватися та розпоряджатися її приватною власністю.

З урахуванням уточнення позовних вимог позивач просила суд розділити майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, наступним чином:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину набутого за час шлюбу житлового будинку вартістю 2 600 000,00 грн.;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки під спірним будинком вартістю 1 000 000,00 грн.;

- визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину вказаного житлового будинку та на 1/2 частину вищезазначеної земельної ділянки;

- визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину автомобіля марки Subary Forester, 2008 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, вартістю 119 052,5 грн.

- виділити ОСОБА_3 в натурі спірний автомобіль марки Subary Forester вартістю 119 052,5 грн. та стягнути з відповідача на її користь компенсацію вартості її частки у автомобілі у сумі 119 052,5 грн., припинивши її право власності на 1/2 частину вказаного автомобіля.

Окрім розподілу спільного майна позивач просила суд визначити порядок користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою під ним, а також зобовязати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у користуванні зазначеним житловим будинком шляхом її вселення до нього, зобовязання ОСОБА_3 передати їй ключі від усіх приміщень будинку; зобовязати відповідача не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою на майбутнє.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та право власності на 1/2 частину спірної земельної ділянки. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння та на 1/2 частину спірної земельної ділянки. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просила рішення суду першої інстанції в частині незадоволених позовних вимог скасувати і ухвалити нове про їх задоволення. Обґрунтувала скаргу тим, що судом першої інстанції не взято до уваги надані докази, не застосовано норми матеріального права, які слід було застосувати. Вказує, що відповідачем не було виконане клопотання експерта КНДІСЕ, у звязку з чим судова будівельно-технічна експертиза залишилась невиконаною. Судом також не було враховано, що у звязку з неможливістю проведення виділу в натурі часток спірного будинку та земельної ділянки, вона просила суд позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду, а натомість просила визначити порядок користування спірним майном. Вважає, що оскільки експертиза проведена не була, можливо визначити такий порядок користування майном, який визначила вона сама. Крім того суд дійшов помилкового висновку про те, що спірний автомобіль є особистою власністю відповідача, хоча сам відповідач про це не заявляв. Зазначає, що вказаний автомобіль було придбано за рахунок коштів, які були отримані від продажу іншого автомобіля, належного сторонам на праві спільної сумісної власності. За таких умов даний автомобіль є спільним майном подружжя та підлягає поділу.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржене рішення не в повній мірі відповідає наведеним вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном.

В ході розгляду справи суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у позивача права на ? спірного житлового будинку та земельної ділянки під ним. В той же час з його висновком щодо недоведеності посилань позивача на порушення відповідачем її права користування таким майном колегія суддів апеляційного суду погодитися не може. Той факт, що позивач не має вільного доступу до спірного будинку і земельної ділянки та має можливість потрапити до них лише з дозволу та бажання відповідача, підтверджуються матеріалами справи, зокрема актом та відповідною довідкою КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області» від 26.02.2015 року та 27.02. 2015 року відповідно, а також висновком Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області від 04.03.2015 року. Крім того, в ході розгляду справи відповідач підтвердив той факт, що у позивача відсутні ключі від замків до приміщень спірного домоволодіння, які встановив відповідач без позивача. За таких умов відсутність у позивача можливості вільного доступу до належного їй майна в силу положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не потребує доказування. При цьому колегія суддів критично відноситься до посилань відповідача на те, що ключі від домоволодіння у позивача відсутні з її власної волі, оскільки вона ніколи не зверталася до нього за їх отриманням. Під час апеляційного розгляду справи судом надавався час для забезпечення відповідачу можливості надати вищевказані ключі позивачу, на підтвердження направлення на адресу відповідача заяви про надання ключів позивач надала відповідну поштову квитанцію, однак відповідачем вказані ключі позивачу так надані й не були.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог щодо усунення позивачу перешкод у користуванні спірним домоволодінням шляхом її вселення до вищевказаного будинку та зобовязання відповідача передати позивачу ключі від усіх його приміщень. При цьому, оскільки судом було визнано за сторонами право власності на ідеальні частки в домоволодінні без встановлення їх в натурі, вселення відповідача має проводитися до усього будинку, як і надання їй можливості користуватися наряду з позивачем усіма приміщеннями домоволодіння. В той же час, оскільки відповідно до положень ст. 3 ЦПК України судовому захисту підлягають лише порушені, невизнані чи оспорені права, свободи чи інтереси особи, вимоги щодо захисту від лише можливого, гіпотетичного порушення, як то зобовязання відповідача не чинити перешкоди позивачу в майбутньому, не можуть бути задоволені судом.

Щодо іншої частини вимог позивача колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість позиції суду першої інстанції з цього приводу.

Ст. 10 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. Аналогічна норма міститься і в ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами.

Зважаючи на наведені положення та з урахуванням того, що позивачем не було представлено до суду належних та допустимих доказів з приводу придбання спірного авто за рахунок коштів від продажу спільного майна подружжя, як і доказів з приводу того, що саме такий, запропонований позивачем порядок користування спірним житловим будинком та земельною ділянкою під ним відповідає часткам сторін у спільному майні, колегія суддів вважає, що наведені посилання позивача залишилися недоведеними, відтак не можуть бути прийняті судом. При цьому колегія суддів критично відноситься до тверджень про непроведення призначеної судом експертизи виключно з вини відповідача, оскільки з матеріалів справи вбачається, що вищезазначена експертиза не була проведена як через ненадання на вимогу експерта певного ряду документів, так і через неоплату позивачем її вартості.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо вселення до будинку, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28, і зобовязання ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди у користуванні житловим будинком та передати їй ключі від усіх вхідних дверей, приміщень житлового будинку, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Усунути ОСОБА_2 перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, село Лісники, вул. Підлісна, 28, та земельною ділянкою площею 0,1644 га, кадастровий номер :01:003:5006, за вказаною адресою шляхом вселення ОСОБА_2 до вказаного будинку та зобовязання ОСОБА_3 передати ОСОБА_2 ключі від усіх дверей та воріт домоволодіння по вул. Підлісна, 28 в с. Лісники Києво-Святошинського району Київської області.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: М.В. Мережко

ОСОБА_5