Справа №477/967/16-ц 01.09.2016 01.09.2016 01.09.2016
Провадження №22-ц/784/1987/16
Головуючий у першій інстанції-Семенова Л.М.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 вересня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Лівінського І.В., Шаманської Н.О.,

із секретарем Шагаєм О.А.,

за участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «ГАРАНТ-АВТО»

про відшкодування шкоди

У С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» про відшкодування шкоди.

Позивачка зазначала, що 19 листопада 2015 року з вини водія транспортного засобу «ВАЗ-2102», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено належний їй автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», державний номер НОМЕР_2. Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 перед третіми особами застрахована ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», яка з 23 грудня 2014 року позбавлена ліцензії та членства в МТСБУ. За висновком оцінювача заподіяні збитки складають 38 321,02 грн. Крім того, нею понесені витратити на проведення оцінки пошкодженого майна -1500 грн. та правову допомогу -2000 грн.

Уточнивши позовні вимоги (а.с. 56-57), ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2, як винної особи, 26 404 грн. дійсних витрат на відновлення транспортного засобу, 8 310, 36 грн. втрати товарної вартості автомобіля, 1 500 грн. витрат на проведення оцінювання, 2000 грн. на правову допомогу та 551, 20 грн. судового збору.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на відсутність своєї вини у дорожньо-транспортній пригоді та обовязок страховика відшкодувати шкоду потерпілій.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року позов задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 8 310, 36 грн. втрати товарної вартості автомобіля, 1 500 грн. витрат на оцінку майна, 2 000 грн. правової допомоги та 165, 36 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 просила рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову. Апелянт посилалась на недоведеність розміру втрати товарної вартості автомобіля, безпідставне стягнення витрат на проведення оцінки пошкодженого майна, звіт за якою є неналежним доказом, а також недоведеність витрат на правову допомогу.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах оскарження та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 19 листопада 2015 року з вини водія транспортного засобу «ВАЗ-2102», державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_2 сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль марки «HYUNDAI ACCENT», державний номер НОМЕР_2, який належить ОСОБА_1

22 грудня 2014 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 застрахована ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО», яке повідомлене про дорожньо-транспортну пригоду ОСОБА_1 20 листопада 2015 року (а.с. 12).

19 лютого 2015 року ліценцію ПАТ «УСК «ГАРАНТ-АВТО» на провадження обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобі анульовано (а.с. 63,64).

Постановою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 28 квітня 2016 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху (а.с. 10).

На підставі договору від 25 грудня 2015 року (а.с. 13) субєктом оціночної діяльності ОСОБА_4 проведено оцінку транспортного засобу ОСОБА_1 За звітом № 328-15 розмір матеріальних збитків позивачки, визначених розрахунковим методом, складає 38 321,02 грн., в тому числі вартість відновлювального ремонту 30 010,68 грн. та втрата товарного вигляду 8 310,36 грн. (а.с. 17-24).

Витрати ОСОБА_1 на проведення оцінки складають 1500 грн. (а.с.33 зворот).

Фактично ремонт автомобіля ОСОБА_1 проведено 2 лютого 2016 року приватним підприємцем ОСОБА_5, вартість якого склала 26 404 грн. (а.с. 58).

Обовязок винної особи відшкодувати заподіяну нею шкоду іншій особі виникає з деліктних правовідносин та регулюється, в тому числі, статтями 1166, 1188 ЦК.

Відшкодування збитків є різновидом відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до статті 22 ЦК збитками є втрати, які особа зазначала у звязку зі знищенням або пошкодженням її майна, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 8.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року

№ 142/5/2092 (далі - Методика) вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок дорожньо-транспортної пригоди і подальшого ремонту. (пункти 1.6,8.6 Методики). Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження транспортного засобу і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості (постанова Верховного Суду України від 4 червня 2014 року у справі № 6-49цс14).

Втрата товарної вартості автомобіля ОСОБА_1 ( 8 310,36 грн.) розрахована за формулою, в якій використовується розрахункова вартість ремонтних робіт (30 010,66 грн.). Зменшення реального розміру вартості ремонтних робіт до 26 404 грн. відбулось внаслідок використання запчастин, які раніше експлуатувались, а тому мають меншу вартість.

Виходячи зі змісту поняття «втрата товарної вартості», як то зазначено вище, зменшення реальних витрат на відновлення автомобіля внаслідок використання вузлів та агрегатів, що мають певну зношеність, не збільшує товарну вартість транспортного засобу, нормативно визначену розрахунковим шляхом, а відповідно не зменшує і величину втрати цієї вартості.

До того ж відповідач не зазначив будь-яких доводів та не надав розрахунків щодо зміни втрати товарної вартості автомобіля позивачки внаслідок меншої вартості ремонтних робіт.

Таким чином, доводи апелянта про те, що вартість втрати товарної вартості має бути менше ніж 8301,63 грн., є необґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо субєкта відповідальності за заподіяння матеріальних збитків особою, відповідальність якої застрахована, колегія суддів вважає необхідним зауважити наступне.

Право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним та не залежить від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність винної особи. Потерпілий на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року № 6-2808цс15, який є обовязковим для застосування судами.

Отже, висновок суду про наявність підстав для відшкодування потерпілій ОСОБА_1 8 310,36 грн. втрати товарного вигляду пошкодженого транспортного засобу та 1500 грн. вартості товарної оцінки майна, відповідають обставинам справи та вимогам цивільного законодавства.

При цьому колегія судів не дає оцінку судовому рішенню в частині відмови ОСОБА_1 у відшкодуванні 26 404 грн. витрат на відновлення транспортного засобу.

Судове рішення в цій частині позивачкою ОСОБА_1 не оскаржене.

Разом з тим, не можна погодитись з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення на користь ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правову допомогу.

Так, відповідно до частини 3 статті 79 та статті 84 ЦПК витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, є витратами, повязаними з розглядом справи, та відшкодовуються сторонам за правилами статті 88 ЦПК,

За змістом статті 12 ЦПК правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частини 1 статті 56 ЦПК правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка ОСОБА_1 3 грудня 2015 року уклала договір про надання юридичних послуг з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 (а.с. 35).

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4 є субєктом оціночної діяльності (а.с. 32-33) та проводив оцінку майна ОСОБА_1 з визначенням вартості матеріального збитку (а.с. 13).

При цьому в матеріалах справи відсутні будь-які відомості про те, що ОСОБА_4 не тільки має право на надання правової допомоги, але і взагалі має вищу юридичну освіту та є фахівцем в галузі права.

Задекларований ОСОБА_4 у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців напрямок діяльності діяльність у сфері права (а.с. 37) не доводить статус останнього як фахівця у галузі права за визначенням норм процесуального законодавства.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, надану оцінювачем ОСОБА_4, у будь-якому розмірі.

Отже, судове рішення в частині стягнення судових витрат підлягає зміні.

Керуючись статтями 309,316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 липня 2016 року змінити в частині стягнення судових витрат.

Виключити з судового рішення стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 000 грн. витрат на правову допомогу та зменшити загальний розмір стягнення з 11975,72 грн. до 9975,72 грн.

В іншій частині судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О.Данилова

Судді: І.В.Лівінський

ОСОБА_6