Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Кафідової О.В., Леванчука А.О.,

Мартинюка В.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 16 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року,

встановила:

У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за умовами кредитно-заставногодоговору від 11 липня 2008 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 14 052,41 доларів США на умовах, визначених договором, на термін до 10 липня 2013 року. Неналежне виконання відповідачем умов договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 16грудня 2014 року склала

54 607,19 доларів США, що еквівалентно 861 155,39 грн, та в добровільному порядку сплачена не була. Ураховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від

16 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. Провадження в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором

від 11 липня 2008 року станом на 29 липня 2011 року, яка стягнута за рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2012 року, закрито. У задоволені решти вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості, яка утворилась станом на 29 липня 2011 року та закриваючи в цій частині провадження, апеляційний суд виходив із того, що дана заборгованість вже стягнута за рішенням суду.

Відмовляючи у стягненні процентів за користуванням кредитом та неустойки, суд апеляційної інстанції зазначав, що із ухваленням судового рішення про задоволення вимог кредитора припиняються правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема, сплата чергових платежів, сплата та нарахування відсотків, разом із тим виникає грошове зобов'язання із повернення кредитних коштів в повному обсязі та нарахованих на цей час відсотків, невиконання якого тягне відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України, вимог за якою банк не заявляв.

Проте повністю з таким висновком погодитися не можна виходячи з наступного.

Установлено, що 11 липня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитно-заставний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 14 052,41 доларів США на умовах, визначених договором, на строк по 10 липня 2013 року.

Відповідно до п. 16.1.8 договору погашення заборгованості проводиться щомісяця, в період сплати з 10 по 14 число кожного місяця грошові кошти (щомісячний платіж) у розмірі 434,72 доларів США, для погашення заборгованості за кредитом, яка складається за відсотками, комісією, а також іншими витратами.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області

від 21 серпня 2012 року, яке ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31 жовтня 2012 року залишено без змін, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором від 11 липня 2008 року в розмірі 161 310,15 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту в строки, у розмірі та у валюті, які визначені кредитним договором.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути заборгованість, яка утворилась станом на 16грудня 2014 року, в розмірі 54 607,19 доларів США, із яких: 9 521,64 доларів США заборгованості за кредитом; 5 181,93 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; 4 299,81 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом; 32 988,37 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором; 15,85 доларів США штраф (фіксована частка); 2 599,59 доларів США штраф (процентна складова), що еквівалентно 15,77 грн, а всього 861 155,39 грн.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, із яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Апеляційний суд вірно вважав, що заборгованість за тілом кредиту вже стягнута і повторному стягненню не підлягає.

Однак, встановивши, що рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 21 серпня 2012 року, стягнута заборгованість, яка утворилась станом на 29 липня 2011 року (а. с. 145-148), апеляційним судом не встановлено, чи виконано дане рішення та залишено поза увагою право банку на сплату процентів.

Статтею 3 ЦПК Українипередбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК Українипозивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Таким чином, відмовляючи ПАТ КБ «ПриватБанк» у задоволенні позову в повному обсязі, апеляційний суд не врахував, що погашення заборгованості не відбулося, отже зобов'язання відповідача за кредитним договором не припинилось, право вимоги про сплату процентів залишилося дійсним і підлягало судовому захисту, при цьому не навів правової норми, на підставі якої відмовлено позивачуу захисті його права в обраний ним спосіб, у той час як факт невиконання позичальником основного зобов'язання відповідачем не оспорюється.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, що в силу ч. 2

ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого апеляційним судом рішення з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 29 вересня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.С. Висоцька

Судді:О.В. Кафідова

А.О. Леванчук

В.І. Мартинюк

І.М. Фаловська