Справа № 202/4186/15-ц
Провадження № 2/0202/154/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 серпня 2016 року м. Дніпро

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Волошина Є.В.

за участю секретаря Величко А.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника третьої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дніпроцивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Неодноразово змінюючи позовні вимоги, в останнє 01 серпня 2016 року, просив суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на його користь аліменти на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з січня 2006 року по червень 2010 року перебував з відповідачем у цивільному шлюбі. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З липня 2010 року спільне проживання між сторонами було припинено. До липня 2013 року їх донька ОСОБА_5 проживала разом матір'ю, але зважаючи на несприятливі умови проживання, неприязними стосунками між різностатевими дітьми, позивач був змушений забрати свою доньку до себе. Відповідач вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться навчанням дитини та нехтує її вихованням в сім'ї, школу не відвідує. У зв'язку з тим, що відповідач усунувся від виховання та утримання дитини, вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того зазначає, що позбавлення батьківських прав відповідача не звільняє останню від її обов'язку утримувати доньку до досягнення нею повноліття та враховуючи те, що відповідач має не регулярний дохід, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмір 1500 грн. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги у судовому засіданні не визнала у повному обсязі та просила у їх задоволенні відмовити. Зазначила, що позивач, взявши доньку для спілкування, не повернув її додому. З 2013 року по 20 січня 2016 року вона судилася з позивачем за визначення місця проживання доньки ОСОБА_5 разом з нею. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, залишеною в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, неповнолітню ОСОБА_5 було витребувано у ОСОБА_4 та повернуто її ОСОБА_2 для постійного проживання із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. Однак, позивач вищезазначені рішення не виконує. Лише з серпня 2016 року донька почила проживати разом з нею. Вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник органу опіки та піклування Індустріальної районної у м.Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у його відсутність не подавав.

Представник органу опіки та піклування Соборної районної у м.Дніпропетровську ради в судовому засіданні просив у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Надав суду висновок згідно якого орган опіки та піклування соборної районної у м.Дніпропетровську ради вважає за недоцільне позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача аліментів також просила відмовити, у зв'язку з тим, що місце проживання дитини визначено разом з матір'ю.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає що позовні вимоги не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_2 з січня 2006 року по червень 2010 року перебували у цивільному шлюбі. З липня 2010 року спільне проживання між сторонами було припинено.

Від цивільного шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 27 березня 2007 року.

Після припинення спільного проживання сторін, їх донька ОСОБА_5, залишилась проживати з матір'ю. У липня 2013 року позивач забрав доньку до себе.

З 2013 року по 20 січня 2016 року сторони неодноразово у судовому порядку визначали місце проживання доньки ОСОБА_5. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року, залишеного в силі Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 січня 2016 року, неповнолітню ОСОБА_5 було витребувано у ОСОБА_4 та повернуто ОСОБА_2 для постійного проживання із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

З серпня 2016 року ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_2

Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України).

Згідно з висновком органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпропетровську ради №5-38-156 від 22 липня 2016 року визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Органом опіки та піклування встановлено, що починаючи з 2013 року ОСОБА_2 відстоює своє право на проживання її дитини разом з нею. ОСОБА_2 бажає проживати разом зі своєю донькою, виховувати запіклуватись про неї.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї батьківщини.

Відповідно до ст. 164 СК підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пунктах 15, 16 постанови від 30 березня 2007 р. N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

В даній справі суд погоджується з висновком органу опіки та піклування Соборної районної у місті Дніпропетровську ради про недоцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5

Зважаючи на вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав по відношенню до доньки ОСОБА_5

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки у розмірі 1500 грн. щомісячно але не менше 30 % прожиткового мінімуму, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, суд виходить з наступного.

Як вже зазначалося судом вище, Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року неповнолітню ОСОБА_5 було витребувано у ОСОБА_4 та повернуто ОСОБА_2 для постійного проживання із матір'ю за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позивач незаконно змінив місце проживання дитини, що встановлено Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 жовтня 2015 року.

Таким чином вимоги про стягнення аліментів з ОСОБА_2 є незаконними та такими, що суперечать самому змісту аліментних зобов'язань, оскільки позивач не законно змінив місце проживання дитини на яку просить стягувати аліменти.

Крім того, з серпня 2016 року неповнолітня ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю - ОСОБА_2 (відповідач по справі).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 181 СК України обов'язок сплачувати аліменти має той з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих доказів, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині стягнення на його користь аліментів з ОСОБА_2 також не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 150, 157, 159, 164, 162, 165, 166, 180, 181 СК України, на підставі ст.ст. 10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини відмовити у повному обсязі.

Повний текст рішення буде виготовлений до 30 серпня 2016 року

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.В. Волошин