Справа № 509/1584/16-ц
23 вересня 2016 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :
головуючого судді Гандзій Д.М.
при секретарі Черкасові Д.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополі цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту, -
Представник позивачів приймаючи участь в судовому засіданні підтримав позов, однак в подальшому, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся особисто під розписку, причини неявки не повідомив, надавши суду письмову заяву, в якій повністю підтримав позов, просив його задовольнити та слухати справу за його відсутності не заперечуючи проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с. 40,46).
Всі відповідачі по справі в судове засідання повторно не з`явилися, про дату, час та місце судових засідань повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями та особистими розписками про вручення судових повісток з викликом до суду, причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутністю суду не надали (а.с. 38,41-45).
Згідно з ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо у суду не має даних про причину неявки відповідача, сповіщеного належним чином, суд вважає можливим розглянути справу на підставі даних, які є в матеріалах справи та зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши думку представника позивачів та дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко - і відеозаписів, висновків експертів.
Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Статтями 316-320,321,328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Статями 386-393 ЦК України передбачено - держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), клієнт відступає факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 512, ст. 514 ЦК України - кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), і до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна - арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.
Згідно інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, ЄРЗВОНМ - 21.03.2011 р. Першим Київським ВДВС Одеського МУЮ, а 21.11.2014 р. ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області винесені постанови про арешт нерухомого майна ОСОБА_1 в тому числі і на вищевказаний предмет іпотеку - земельну ділянку (а.с. 4-10).
Таким чином, вищевказані арешти накладені на предмет іпотеки - після укладення та реєстрації договору іпотеки, а наявність накладених арештів на іпотечне майно порушує права та законні інтереси позивачів як іпотекодержателя щодо застосування позасудового способу врегулювання спору шляхом набуття права власності на вищевказану земельну ділянку (предмет іпотеки) в порядку ст.ст. 7,33,36,37 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 23,24,39 закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», а тому позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10,11,57-60,88,205,209,212,213,214-215,218,224-226 ЦПК України, ст.ст. 321,386,391,512,1077 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», суд, -
1.Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансової компанії «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1, Першого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області про звільнення майна з-під арешту - задовольнити ;
2.Арешти, накладені постановами : Першого Київського ВДВС Одеського МУЮ від 21.03.2011 р. та ВДВС Овідіопольського РУЮ в Одеській області від 21.11.2014 р. на земельну ділянку площею 0,225 га, кадастровий номер НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд за адресою : АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 - скасувати.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Гандзій Д.М.