Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/4663/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зайцев А. В.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Жигановської О.С., Якухно О.М.

з участю секретаря

судового засідання: Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2016 року

встановила:

У жовтні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі ПАТ «КБ «ПриватБанк») звернулось до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що 13.06.2005 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNH4KP20560001 про надання на споживчі цілі кредиту в сумі 2312,69 грн. зі сплатою 25,08% річних, в порядку, визначеним договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості за кредитом не пізніше 13 червня 2006 року.

Строк повернення грошових коштів по кредитному договору закінчився, але позичальник не виконав своїх зобов'язань перед банком, тобто не сплатив кредит та відсотки за користування кредитними коштами.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача станом на 14 серпня 2015 року заборгованість по кредиту в розмірі 406,25 грн., заборгованість за відсотками - 2979,77 грн. та пеню за несвоєчасне повернення кредиту - 7719,21 грн., а всього - 11105,23 грн.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено у зв'язку із спливом строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ПАТ «КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд неправомірно застосував строк позовної давності, так-як зобов'язання є невиконаним і заборгованість підлягала стягненню в межах строку позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № DNH4KP20560001 на строк з 13.06.2005р. по 13.06.2006р., за умовами якого банк надав позичальнику для повного розрахунку за товар і сплати комісії строковий кредит в сумі 2312,70 грн., зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,09% на місяць на суму залишку за кредитом. Погашення заборгованості здійснюється щомісячними платежами у сумі 220,29 грн. період з «20» по «27» число кожного місяця, що складається із заборгованості за кредитом та відсотками (а.с.7,8).

Зі змісту укладеного договору вбачається, що кінцевий строк повного погашення боргу встановлений по 13.06.2006 року включно (а.с.7).

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, станом на 14.08.2015р. у нього утворилась заборгованість в розмірі 11105,23 грн., яка складається із заборгованість по кредиту в розмірі 406,25 грн., заборгованості за відсотками - 2979,77 грн. та пені за несвоєчасне повернення кредиту - 7719,21 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують договірні відносини, які не виконуються належним чином відповідачем, а тому виникла заборгованість. Однак, позивач пропустив строк позовної давності на звернення до суду за захистом свого порушеного права

Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідачем подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.32).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

За змістом даної норми перебіг позовної давності може бути перерваний вчиненням відповідної дії саме в межах цього строку.

Останній платіж відповідачем повинен був бути здійснений 13.06.2006 року, а тому загальний строк позовної давності закінчувався 13.06.2009 року.

Позов подано до суду 30 вересня 2015 року (а.с.18).

Згідно розрахунку заборгованості та виписці про рух коштів по рахунку (а.с.6,86,87) відповідачем самостійно через касу здійснено останній платіж на погашення боргу 26.05.2006 року, тобто в межах строку дії договору.

Отже, позивачем пропущено визначений законодавством строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи позивача про необхідність стягнення заборгованості у межах строку позовної давності, оскільки зобов'язання є невиконаним, з посиланням на правову позицію Верховного Суду України по справі від 02.09.2015 року, колегія суддів не приймає до уваги, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.266 ЦПК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставне майно тощо).

До основних умов кредитного договору відноситься надання грошових коштів (кредиту) позичальникові та їх повернення у розмірі та на умовах, встановлених договором, тобто щомісячне повернення тіла кредиту та процентів за користування ним. Останній черговий платіж та проценти за користування ним повинні були бути сплачені 13.06.2006 року.

Відповідно до п.3.2 договору при порушенні зобов'язань по погашенню кредиту, позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 72% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за Кредитом. Розраховані відповідно до цього пункту договору відсотки сплачуються Позичальником щомісяця в період сплати понад зазначену в п.1.1 суму щомісячного платежу за договором.

Пунктом 3.10 договору передбачено, що при порушенні позичальником строків сплати кредиту, Банк має право нарахувати пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожен день прострочки.

Тобто вказаними умовами договору визначено відповідальність позичальника за несвоєчасне повернення кредиту.

Верховний Суд України в Аналізі практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві вказав, що приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов'язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.

Якщо в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв'язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК.

Враховуючи наведене, можна дійти висновку, що встановлений у договорі розмір процентів при порушенні позичальником зобов'язань за виключенням основних процентів, є розміром процентів, передбачених за порушення грошового зобов'язання, тобто ст.625 ЦК України.

Як зазначив Верховний Суд України у постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15 прострочена заборгованість за процентами, прострочена заборгованість по комісії, пеня за несвоєчасне погашення процентів, пеня за несвоєчасне погашення кредиту, пеня за несвоєчасне погашення комісії це є штрафними санкціями, а тому стягнення останніх у відповідності до вимог ст.266 ЦК України залежить від спливу позовної давності по основній вимозі.

Відтак, нараховані банком проценти за прострочення користування кредитом та пеня є мірою відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання умов договору, а тому є додатковою вимогою, строк давності по якій залежить від закінчення позовної давності по основній вимозі - щомісячна сплата тіла кредиту та процентів з остаточним погашенням за умовами договору до 13.06.2006 року.

З урахуванням наведено, за спливом позовної давності по стягненню тіла кредиту та щомісячних процентів за користування ним, відсутні підстави для стягнення заборгованості по додатковій вимозі - нарахувань за порушення грошового зобов'язання.

Зазначений висновок узгоджується із висновками Верховного Суду України, викладеними у справах №№ 6-1349цс15, 6-1707цс15, 6-990цс15, 6-1295цс15.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, викладених у рішенні.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 15 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: