Справа № 159/3054/16-ц
Провадження № 2/159/1151/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2016 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючий суддя Денисюк Т.В.,

за участю секретаря Гарбар О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Ковельської міської ради, Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації», треті особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Реєстраційна служба Ковельського міськрайонного управління юстиції, про скасування державної реєстрації і запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 19.10.1993 року № 4, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності на житло, квартира АДРЕСА_1 була передана у приватну власність ОСОБА_2, хоча, на момент приватизації квартири, у ній були зареєстровані та проживали позивач та треті особи у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4 26.10.1993 року органами БТІ за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності на спірну квартиру. 27.07.2016 року розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради № 14, у звязку з допущеною помилкою, внесено зміни у розпорядження № 4 від 19.10.1993 року, а у свідоцтві про право власності, крім ОСОБА_2, вказано співвласниками ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, форма власності приватна, спільна сумісна. Однак, позивач позбавлений можливості зареєструвати право власності на квартиру відповідно до вимог закону в Реєстраційній службі через наявність в Реєстрі БТІ не виключеного запису про реєстрацію права власності на спірне житло лише за ОСОБА_2 Просить скасувати дану реєстрацію, захистивши таким чином її право власності на нерухоме майно.

В судове засідання позивач не зявилася, подала клопотання про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2, представники відповідачів - виконавчого комітету Ковельської міської ради та Комунального підприємства «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» в судове засідання не зявилися, хоча відповідачі у встановленому законом порядку повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 та представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції в судове засідання не зявивлися, хоча треті особи у встановленому законом порядку повідомлялися про час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази у справі, дійшов наступного висновку:

Судом встановлено, що на підставі розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради від 19.10.1993 року № 4 квартира АДРЕСА_1 була передана ОСОБА_2 в порядку Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Право власності на дану квартиру зареєстровано органами БТІ за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1993 року.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Відповідно до ст. 86 ЦК України (1963 року), який діяв на час приватизації спірної квартири, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Відносини власності регулюються Законом України "Про власність", цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Статтями 55, 57 Закону України «Про власність», чинного на час приватизації спірної квартири, визначено, власник не може бути позбавлений права власності на своє майно, крім випадків, передбачених цим Законом та іншими законодавчими актами України. Якщо в результаті видання акта органом державного управління або місцевим органом державної влади, що не відповідає законові, порушуються права власника та інших осіб щодо володіння, користування чи розпорядження належним їм майном, такий акт визнається недійсним за позовом власника або особи, права якої порушено.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Як визначено статтею 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно матеріалів приватизаційної справи квартиру АДРЕСА_1, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на момент приватизації квартири у 1993 році проживали та були в ній зареєстровані.

Таким чином, видача свідоцтва про право власності на житло лише на імя ОСОБА_2 не позбавляє інших співвласників права власності на квартиру.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розпорядженням органу приватизації виконкому Ковельської міської ради № 14 від 27.07.2016 року правомірно внесено зміни у розпорядженням органу приватизації від 19.10.1993 року № 4, та видано свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1, від 27.07.2016 року із вказівкою співвласниками квартири на праві приватної, спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Відповідно до п. 1.3, 1.4, п. п. 6.2.3, 6.2.2., 6.2.1. п. 6.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 7/5 від 07.02.2002 року, державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Обов'язковій державній реєстрації підлягають право власності та інші речові права на нерухоме майно, розміщене на території України. У Реєстр прав органами БТІ підлягали внесенню відомості про припинення права із вказівкою підстави такого припинення.

На момент внесення змін органом приватизації виконкому Ковельської міської ради у розпорядженням № 4 від 19.10.1993 року вище вказане положення втратило чинність.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 2, ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, наявність в Реєстрі прав на нерухоме майно запису про реєстрацію за відповідачем ОСОБА_2 права власності на спірне нерухоме майно виключає можливість реєстрації такого права за всіма співвласниками квартири відповідно до внесених змін.

Враховуючи викладене, суд керуючись ст. 331 ЦК України, яка вимагає від позивача реєстрації свого права власності для його підтвердження у майбутньому, та з метою захисту права власності в розумінні ст. 386 ЦК України, вважає необхідним позов задовольнити та скасувати попередню реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на спірне житло проведену на підставі свідоцтва про право власності виданого лише на його імя.

Судові витрати по справі слід залишити за позивачем відповідно до заявленого клопотання.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 328, 331, 355, 386 ЦК України, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2, проведену на підставі свідоцтва про право власності на житло від 19.10.1993 року, виданого будівельним управлінням «Ковельпромбуд», та скасувати запис від 26.10.1993 року в реєстровій книзі в Реєстрі прав власності про державну реєстрацію речового права на вказане нерухоме майно, реєстровий № 7569.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд Волинської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при його проголошенні протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий:ОСОБА_6