Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________ Справа № 503/1677/15-ц
Провадження №2/503/42/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О. М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійний вимог щодо предмету спору, - відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кодимського районного управління юстиції Одеської області, про оспорювання батьківства,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до Кодимського районного суду Одеської області з позовом до відповідача ОСОБА_3 про оспорювання свого батьківства щодо неповнолітнього ОСОБА_4, 19 липня 2003 року та виключення з актового запису про народження дитини відомостей про його батьківство.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали та пояснили, що з 2002 по 2003 р.р. позивач зустрічався з відповідачем та у березні 2003 року відповідач повідомила про свою вагітність від позивача.

Після цього, 11 липня 2003 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб.

19 липня 2003 року у них народився син ОСОБА_5, батьком якого було записано позивача.

Через деякий час замітив відсутність схожості із сином, азгодом дізнався, що в період зачаття вказаної дитини відповідач зустрічалась з іншим чоловіком, який і може бути батьком вказаної дитини.

У звязку з цим відповідно до ч.1 ст.136 Сімейного кодексу України просив виключити з актового запису про народження вказаної дитини відомості про своє батьківство.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засідання заявленого позову не визнала та вказала, що позивач є батьком її сина ОСОБА_4.

Представник третьої особи відділу Кодимського районного відділу ДРАЦС ОСОБА_6 надала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними письмові докази, що є в матеріалах цивільної справи, суд вважає необхідним у задоволенні позову відмовити з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 11 липня 2003 року уклали шлюб, який був зареєстрований в Івашківській сільській раді Кодимського району Одеської області, актовий запис №03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД №139415, виданим 11 липня 2003 року вказаною сільською радою.

Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 23 квітня 2013 року шлюб між сторонами розірвано (справа №1514/1998/12).

19 липня 2003 року у шлюбі народився ОСОБА_4, в актовому записі про народження якого №08 від 14 серпня 2003 року його батьком вказано ОСОБА_1, матірю ОСОБА_3.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач ОСОБА_1 посилається на ст.136 Сімейного кодексу України, відповідно до якої особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122,124,126 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. Уразі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як про особу як батька дитини з актового запису про її народження.

Вирішуючи питання про те, якою нормою - Кодексом про шлюб та сімю України чи Сімейним кодексом України в ред.2004 року слід керуватись при вирішення зазначеного спору, суд виходить з наступного.

Відповідно до п.1 розділу VII "Прикінцеві положення" Сімейного кодексу України, норми цього кодексу починають діяти з дня набуття чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Пленум Верховного Суду України в п.п.1-3 постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року, зазначив, що за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми цього кодексу застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності.

ОСОБА_7 ОСОБА_4 народився 19 липня 2003 року, а тому спірні правовідносини виникли до 01 січня 2004 року, відтак у відповідності з п.1 Прикінцевих положень СК України 2004 року норми статті 136 СК України (на які посилається позивач у своєму позові) на виниклі правовідносини не поширюються.

Таким чином, оскільки підстави для оспорювання батьківства, зазначені у ст.136 СК України, істотно відрізняються від підстав, передбачених у ст.56 Кодексу про шлюб та сім»ю України, суд, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді вказаної справи, виходить з дати народження дитини та вважає необхідним застосовувати норми КпШС України (відповідна правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року у цивільній справі №6-4981вов10 http://reyestr.court.gov.ua/Review/21840068 та від 11 травня 2011 року у цивільній справі №6-28212св09 - http://reyestr.court.gov.ua/Review/15968938).

Відповідно до ст.56 КпШС України, чинного на час виникнення спірних сімейних відносин, особа, яка записана як батько, має право оспорити проведений запис протягом року з часу, коли їй стало відомо або повинно було стати відомо про проведений запис.

Судом встановлено, що на час народження малолітнього ОСОБА_4 позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 перебували у шлюбі, після народження дитини позивач особисто звертався в органи реєстрації актів цивільного стану як батько дитини з заявою про реєстрацію народження сина, тобто знав про проведення такого актового запису з часу його вчинення, тобто з 14 серпня 2003 року, а сумніви щодо батьківства відносно вказаної дитини у нього виникли майже одразу після її народження, про що він зазначив у позовній заяві.

Відтак, оскільки правовідносини виникли у 2003 році, то позивач ОСОБА_4 пропустив встановлений ст.56 КпШС України строк звернення до суду з вимогами про оспорювання свого батьківства, питання про поновлення цього строку перед судом не ініціював, що є підставою для відмови у задоволенні його позову.

Вкладене узгоджуються з матеріалами справи та з нормами матеріального права і розясненнями, викладеними у п.п.1, 2, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (відповідна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду України від 15 лютого 2012 року, прийнятій у цивільній справі №6-4981вов10 http://reyestr.court.gov.ua/Review/21840068).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про оспорювання батьківства відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 01 серпня 2016 року.

Суддя ОСОБА_8