провадження № 2-о/243/690/2016
справа № 243/7085/16-ц
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Ільяшевич О.В.,
при секретареві Хміль О.М.,
представника заявника ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_2 заінтересована особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті, -
ВСТАНОВИВ:
30 серпня 2016 року ОСОБА_2 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 25 червня 2016 року в Україні, у м. Амвросіївці Донецької області помер її чоловік ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час, заявниці відомо, що органи ДРАЦС на території м. Амвросіївки діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка, він не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Амвросіївці немає. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть ОСОБА_3 у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про його смерть відповідного державного зразка аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, помер 25 червня 2016 року у м. Амвросіївка Донецької області, причина смерті субкортикальний внутрішньо мозковий крововилив у ліву півкулю головного мозку при гіпертонічній хворобі і церебросклерозі.
Заявниця ОСОБА_2, будучи повідомленою про дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, за участю представника ОСОБА_1, на задоволенні заяви наполягала.
Представник заявниці ОСОБА_1, який діє на підставі договору про надання юридичної допомоги від 26 серпня 2016 року, у судовому підтримав заяву ОСОБА_2, та наполягав на її задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві.
Представник заінтересованої особи Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, натомість суду надано клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника відділу, рішення ухвалити згідно із вимогами чинного законодавства.
Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, його показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.
Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу Серія: ІV №260361, заявниця ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 є дружиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Відповідно свідоцтва про смерть ДНР № 033854 виданого Амвросіївським районним відділом ВЗРАЦС Донецької області 28 червня 2016 року, російською мовою зазначено, що «ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уроженец ІНФОРМАЦІЯ_5, умер 25 июня 216 года».
Згідно із медичним свідоцтвом про смерть № 56 від 27 червня 2016 року, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, помер 25 червня 2016 року у м. Амвросіївка Донецької області.
Відповідно довідки про причину смерті до форми №106/у № 56 від 27 червня 2016 року, ОСОБА_3 помер 25 червня 2016 року. Причиною смерті став субкортикальний внутрішньо мозковий крововилив у ліву півкулю головного мозку при гіпертонічній хворобі і церебросклерозі.
Згідно із відмовою Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по м. Словянську Головного територіального управління юстиції у Донецькій області № 3376/03.2-45 від 26 серпня 2016 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявниці було відмовлено у реєстрації смерті їїчоловіка, оскільки нею для підтвердження смерті ОСОБА_3 було предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.
Згідно із свідоцтвом про захоронення померлого, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 25 червня 2016 року та був похований 27 червня 2016 року о 13 год. 00 год. у 7 секторі 19 рядка, місце № 6-а.
Суд також приймає до уваги досліджені у судовому засіданні квитанції до прибуткового касового ордера №368 та фотокартки із зображенням могили та могильної таблички, яка містить напис російською мовою: «Здесь покоится ОСОБА_4, 28.08.1958 25.06.2016».
Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.
Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.
До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.
Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.
Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.
Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівки Донецької області.
Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.
Відповідно розяснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.
Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.
Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.
Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема:
ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів.
Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.
Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичне свідоцтво про смерть, довідку про причину смерті ОСОБА_3, а також свідоцтво про смерть останнього, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із свідоцтвом про поховання, квитанцією та фотознімками могили померлого дають суду можливість дійти висновку, що смерть ОСОБА_3 настала 25 червня 2016 року за вказаних у заяві обставин.
Приймаючи до уваги довідку про причину смерті ОСОБА_3, медичне свідоцтво про смерть останнього, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилась заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті свого чоловіка а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.
Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.
Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».
Суд також зазначає, що довідка про причину смерті ОСОБА_3, медичне свідоцтво про його смерть, а також свідоцтво про смерть,свідоцтво про поховання, квитанція та фотознімками могили померлого узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що ОСОБА_3 помер саме 25 червня 2016 року у м. Амвросіївці Донецької області.
Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження у ході судового слідства.
За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256 ч. 1 п. 8, 257, 259 ЦПК України, суд, -
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_2 про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт того, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянин України, помер 25 червня 2016 року у м. Амвросіївка Донецької області, причина смерті субкортикальний внутрішньо мозковий крововилив у ліву півкулю головного мозку при гіпертонічній хворобі і церебросклерозі.
Рішення відповідно ч.4 п.8 ст.257-1, ч.1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич