Дата документу 28.03.2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 березня 2016 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ніколовой І.С.,

при секретарі Колесніковій Л.В.,

представника ПАТ «Банк кредит Дніпро» - ОСОБА_1,

представника приватного підприємства «Молокозавод-Олком» - ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ПАТ «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, приватного підприємства «Молокозавод-Олком» про визнання недійсним правочинів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання правочинів недійсними, посилаючись на те, що 28.09.2010 р. між позивачем та ПП «Молокозавод-Олком» було укладено кредитний договір № 280910-КЛТМ. Відповідно до умов якого позичальник отримав кредитні кошти, які зобовязався повертати частинами та своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом. У порушення зазначених умов договору відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконував, у звязку з чим позивач звернувся до господарського суду Дніпропетровської області з позовом про стягнення заборгованості з ПП «Молокозавод-Олком» та солідарних боржників, провадження по даному позову відкрито ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 14.07.2014 р. ( справа №904/5022/14). В рамках вказаної справи позивач клопотав про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно та грошові кошти ПП «Молокозавод-Олком». Господарський суд клопотання задовольнив частково, наклавши арешт на грошові кошти. Після чого ПП «Молокозавод-Олком» здійснив відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, б. 96а (далі - обєкт) на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за договором №2241 від 20.08.2014 р. 14/20 обєкту (по 7/20 кожному), за договором №488 від 05.03.2015 р. 6/20 обєкту (по 3/20 кожному). Таким чином, обєкт по ? частині став належати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Після чого, ПП «Молокозавод-Олком» продало й деяке інше своє майно.

Відповідно до п. 3.4.10 Кредитного договору № 280910-КЛТМ від 28.09.2010 в ред.. 27.09.2012 р. позичальник зобовязався в період дії цього договору без попереднього письмового дозволу Банку не робити наступні дії: передавати в заставу, оренду, лізінг чи інше користування, володіння (на строк, що перевищує термін дії цього договору) свої активи, які виступають забезпеченням за цим договором, як забезпечення по зобовязанням перед іншими кредиторами або здійснювати право власності активами таким чином, що призведе до їх зменшення.

При відчуженні обєкту ПП «Молокозавод-Олком» дозволів банку не отримувало, а його продаж призвів до зменшення активів підприємства. Таким чином, оспорюванні договори купівлі продажу укладено без додержання вимог ч. 2 ст. 203 ЦК України та в порушення умов 3.4.10 кредитного договору № 280910-КЛТМ.

Крім того, позивач зазначає, що доказом недійсності оспорюваних договорів є рішення господарського суду Дніпропетровської області від 14.12.2015 р. у справі №904/5022/14 про стягнення заборгованості зокрема з ПП «Олком», дане рішення доводить факт наявності заборгованості підприємства перед банком, тому, на думку позивача, дії ПП «Молокозавод-Олком» щодо відчуження обєкту свідчать про відсутність у нього наміру повертати кредит та для ускладнення звернення стягнення на майно підприємства за рішенням суду. Позивач зазначає, що за таких обставин, договори №2241, №448 фактично є фіктивними правочинами, оскільки ПП «Молокозавод-Олком» укладав їх бажаючи не допустити стягнення на обєкт, тому правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав, пояснив, що відповідачем ПП «Молокозавод-Олком» було взято на себе зобовязання за кредитним договором, тому він не мав права укладати договори №2241, №448 без дозволу банку, відповідно до п.3.4.10 кредитного договору. Договори було укладено після накладення арешту на рахунки підприємства, тобто підприємство намагалось не допустити в подальшому стягнення на своє майно за рішенням суду. Грошові кошти, отримані внаслідок продажу обєкту на рахунки підприємства не поступали. Зазначив, що серед наданих відповідачами у судовому засіданні документів та чеків на підтвердження того, що грошові кошти, отримані від продажу обєкту поступили на рахунки ПП «Молокозавод-Олком» не має документів, завірених банком.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, пояснив, що будівля обєкту не винесена в залогове майно, його реальна вартість по балансу підприємства 90 тисяч, що більш ніж у два рази менше тієї суми, яку він за них заплатив 200 тисяч, крім того, на даний час підприємство не несе витрати на утримання обєкту. Надав копії видаткових накладних, за якими ним було внесено грошові кошти у касу ПП «Молокозавод-Олком». Зазначив, що заборон на відчуження обєкту не було, ця обставина перевірялась нотаріусом.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що він придав у ПП «Молокозавод-Олком» частину майнового комплексу, який зявився у підприємства вже після укладання кредитного договору, за ціну, що значно перевищує його балансову вартість, адже в дійсності там в більшості лише руїни. Надав копії видаткових накладних, за якими ним було внесено грошові кошти у касу ПП «Молокозавод-Олком». Зазначив, що заборон на відчуження обєкту не було, ця обставина перевірялась нотаріусом.

У судовому засіданні представник відповідача ПП «Молокозавод-Олком» позов не визнав у повному обсязі, пояснив, що представник банку вказує на фіктивність договорів №2241, 448, однак така позиція є абсолютно безпідставною з огляду на таке. Оскаржені позивачем договори, є договорами купівлі-продажу. Правова природа договору купівлі-продажу передбачає перехід права власності на певне майно, що складає предмет договору, та оплату покупцем вартості придбаного майна. Саме ці правові наслідки переслідують сторони під час укладення даної категорії правочинів. Зі змісту оскаржених договорів вбачається, що їх сторони обумовили відчуження ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» належного йому майна на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 з переходом до останніх права власності на це майно. При цьому, ОСОБА_3, ОСОБА_4 взяли на себе зобовязання оплатити придбане ними шляхом внесення обумовленої суми готівкових грошових коштів до каси підприємства. Із матеріалів справи видно, що сторони оскаржених договорів в повному обсязі виконали взяті на себе зобовязання. ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» передало у власності ОСОБА_3, ОСОБА_4 майно, що складало предмет договорів, а покупці сплатили обумовлені в договорах суми коштів за придбане майно. Абсурдність позиції позивача підкреслюється наданою ним же інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, з якої вбачається, що станом на 28.10.2015 р. власниками часток у комплексі будівель та споруд, що знаходяться за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, буд. 96А, є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Наданий самим же позивачем документ свідчить про те, що сторони досягли правових наслідків, які були обумовлені ними в оскаржених договорах. У звязку з цим, твердження про те, що оскаржені позивачем договори є фіктивними, є безпідставними та надуманими, спростовуються матеріалами справи.

Щодо нібито наявності порушення обмежень на укладення правочинів представник відповідача зазначає, що банк в обґрунтування своєї позиції щодо визнання оскаржених договорів посилається на те, що ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» в силу вимог п. 3.4.10 Кредитного договору № 280910-КЛТМ від 28.09.2010 в редакції від 27.09.2012 р. перед укладенням оскаржених договорів зобовязаний був отримати дозвіл Банку. Втім, така позиція є безпідставною та такою, що не ґрунтується на нормах чинного законодавства та умовах зазначеного кредитного договору. Між позивачем та ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» 28.09.2010 р. було укладено кредитний договір № 280910-КЛТМ. Договором № 270912 від «27» вересня 2012 року про зміну Кредитного договору останній було викладено в новій редакції. Пунктом 3.4.10 Кредитного договору (в редакції від 27.09.2012 р.) сторони встановили наступне зобовязання позичальника (ПП «Молокозавод-ОЛКОМ»):«В період дії цього Договору без попереднього письмового дозволу Банку не робити наступні дії: «передавати в заставу, оренду, лізинг чи інше користування, володіння (на строк, що перевищує термін дії цього договору) свої активи, які виступають забезпеченням за цим Договором, як забезпечення по зобовязанням перед іншими кредиторами або здійснювати право власності активами таким чином, що призведе до їх зменшення», таким чином, виходячи із змісту наведеного положення кредитного договору, попередній письмовий дозвіл Банку на укладення угод щодо відчуження своїх активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зобовязаний був отримувати не в будь-якому випадку (як безпідставно стверджує позивач),а за наявності двох умов:такі активи виступають забезпеченням за Кредитним договором;така угода призведе до зменшення активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ».

Втім, на момент укладення відповідачами оскарженого договору, вказані вище умови були відсутні, а тому попередня згода Банку на його укладення не вимагалась.

Щодо відсутності заборон на відчуження майна, що складало предмет оскарженого договору представник відповідача зазначив, що комплекс будівель, що складали предмет Оскаржених договорів, не передавався Банку в якості забезпечення за Кредитним договором, жодних правочинів (іпотека тощо) між Банком та ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» з приводу спірного майна не укладалось. На цей факт вказує і витяг із реєстру заборон, який сформував приватний нотаріус Мелітопольського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5. На момент укладення оскаржених договорів були відсутні будь-які обтяження чи заборони, які б унеможливлювали розпорядження ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зазначеним вище майном. Виходячи із наведеного, умови Кредитного договору про те, що позичальник не має права без попереднього дозволу Банку відчужувати активи, які виступають забезпеченням за Кредитним договором, під час укладення оскарженого договору була додержана, адже майно, що відчужувалось за ним, не виступало в якості забезпечення за Кредитним договором.

Що стосується доводів позивача про те, що укладення оскаржених договорів призвело до зменшення активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ», то представник відповідача зазначив, що таке твердження є помилковим з огляду на таке. Станом на 31.12.2013 р. (до укладення оскарженого договору № 2241) комплекс будівель та споруд, що складали предмет оскарженого договору, обліковувався у балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства по коду рядка 1001 (первісна вартість) згідно плану рахунків 10 (основні засоби) в сумі 103400,00 грн. та кодом рядка 1012 (накопичена амортизація) згідно плану рахунків 13 (знос (амортизація) необоротних активів) в сумі 13033,94 грн. Остаточна вартість зазначеного комплексу станом на 31.12.2013 р. становила 90366,06 (девяносто тисяч триста шістдесят шість гривень 06 коп.) грн. Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкта, складеного станом на 19.08.2014 р., вартість майна, що було відчужено за спірним договором, становила 172088,00 (сто сімдесят дві тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп.) грн. без ПДВ. За оскарженим договором, ціна продажу зазначеного договору склала 172088,00 грн. Вказану суму було внесено готівкою до каси підприємства згідно з умовами договору 26.08.2014 р.. Зазначена сума коштів від реалізації комплексу вже «30» вересня 2014 року була відображена в балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства за кодом рядка 1167 (рахунки в банках) згідно плану рахунків 30 (готівка). Тобто, в результаті укладеної угоди з відчуження частини спірного комплексу будівель відбулось не зменшення, а збільшення розміру активів підприємства на суму 145333,46 грн. Щодо договору № 448 від 05.03.2015 р, ситуація є аналогічною.

Таким чином, в результаті укладеної угоди з відчуження спірного комплексу будівель відбулось не зменшення, а збільшення розміру активів підприємства на суму 50388,62 (пятдесят тисяч триста вісімдесят вісім гривень 62 коп.) грн.

Більше того, актив із неліквідного нерухомого майна (яке фактично не використовувалось в господарській діяльності підприємства) було переведено в найбільш ліквідну грошову форму та спрямовано на поповнення обігових коштів підприємства з подальшим ефективним використанням його в господарській діяльності ПП «Молокозавод-ОЛКОМ». Окрім цього, відчуження вказаного майна скоротило витрати підприємства на електроенергію, сплату земельного податку, орендної плати за користування земельною ділянкою. Тому є всі підстави стверджувати, що відчуження цього майна сприяло збереженню активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» в подальшому. Доводи банка про те, що укладення оскаржених договорів призвело до зменшення активів, на які може бути звернено стягнення, є надуманими та такими, що не випливають із названого вище пункту 3.4.10 Кредитного договору. На грошові кошти підприємства може бути звернено стягнення так само, які і на нерухоме майно. А заборони відчужувати будь-яке нерухоме майно умовами Кредитного договору не встановлено.

Внести грошові кошти одразу на банківські рахунки підприємство не мало можливості у звязку з накладенням арешту на них.

Виходячи із наведеного, ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як власник спірного майна, за відсутності будь-яких заборон чи обмежень щодо цього майна, мало необхідний обсяг дієздатності для реалізації свого права власності на власний розсуд. Відтак, мало право на укладення оскарженого договору.

Представник ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» заперечує, що порушуються права та законні інтереси Банку внаслідок зменшення активів підприємства. Навпаки, вважає, що надані ним докази вказують на збільшення активів підприємства, внаслідок укладення оскаржених правочинів, тому позовні вимоги Банку є необґрунтованими та безпідставними, а відтак задоволенню не підлягають. Крім того, із наведених пояснень та доказів на їх підтвердження вбачається, що оскарженими договорами не було порушено прав та законних інтересів позивача.

Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу здійснюється за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи вважає, що позов не підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

28.09.2010 р. між позивачем та ПП «Молокозавод-Олком» було укладено кредитний договір № 280910-КЛТМ, зі змінами./а.с. 10-27/

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 16.07.2014 року у справі №904/5022/14 повторна заява ПАТ «Банк кредит Дніпро» про заходи забезпечення позову була задоволена частково та накладено арешт в межах суми позову у розмірі 5 970,83 грн., 3238768, 95 доларів США, 476484, 27 євро, що разом у гривневому еквіваленті складаж 46530455,75 грн.. на грошові кошти, що належать ПП «Молокозавод - Олком»./а.с.29/

Господарським судом Дніпропетровської області 14.12.2015 р. винесено рішення про задоволення позову ПАТ «Банк кредит Дніпро» у справі №904/5022/14, а з ПП «Молокозавод - Олком» стягнуто заборгованість за кредитом, відсотки, заборгованість по сплаті відсотків./а.с.67-75/

Майновий комплекс за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, б. 96а, перебував у власності ПП «Молокозавод-Олком» з липня 2011 р. Дана обставина не оспорюється сторонами.

ПП «Молокозавод-Олком» за договором №2241 від 20.08.2014 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_5 за №15264635, за договором №488 від 05.03.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_5 за №19813657, здійснило відчуження нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, б. 96а 14/20 (по 7/20 кожному) та 6/20 обєкту (по 3/20 кожному) відповідно на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна. /а.с. 7-9/

Відповідно до видаткових накладних №№ ЛНА 000030, ЛНА - 000031 від 20.08.2014 р. ПП «Молокозавод-Олком» поставило ОСОБА_4 товар: будівлю А-2(Семенівка), будівлю гаражу Б-1(Семенівка), будівлю Д-1(Семенівка), будівлю Ж-1(Семенівка), навіс та оглядову яму(Семенівка) на суму 103 252,8 грн., та ОСОБА_3 товар: будівлю А-2(Семенівка), будівлю гаражу Б-1(Семенівка), будівлю В-1(Семенівка), будівлю Г-1(Семенівка) на суму 103 252,8 грн. /а.с.168,169/ та №№ ЛНА 000007, ЛНА 000008 від 04.03.2015 р. ПП «Молокозавод-Олком» поставило ОСОБА_4 товар: будівлю А-2(Семенівка), колонку №17(Семенівка), огорожу №19(Семенівка), ємкості №1,10,12,2,5,7(Семенівка) на суму 39525,00 грн., та ОСОБА_3 товар: будівлю А-2(Семенівка), колонку №18(Семенівка), огорожу №19(Семенівка), ємкості №11,13,3,4,6,8(Семенівка) на суму 39 525,00 грн., до накладних додані копії квітанцій./а.с.170,171/

Внесення грошових коштів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у касу підприємства підтверджується фіскальними чеками від 20.08.2014 р. № 0212./а.с.160/ та від 04.03.2015 №0112, прибутковими касовими ордерами № 3029 від 29.08.2014 р./а.с.161/ №655 від 04.03.2015 р./а.с.165/ Копії яких знаходяться в матеріалах справи, оригінали надавалися суду для огляду.

Відповідно до акту приймання передачі від 26.08.2014 р. до договору купівлі продажу від 20.08.2014 р. ПП «Молокозавод-Олком» передало, а ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли по 7/20 нерухомого майна, розташованого за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Семенівка, вул. Першотравнева, б. 96а /а.с.172/

ПП «Молокозавод-Олком» внесло на власний рахунок грошові кошти у сумі 500 000,00 грн./а.с. 167/

Відповідно до п. 3.4.10 Кредитного договору № 280910-КЛТМ від 28.09.2010 р. в редакції від 27.09.2012 р.: в період дії цього договору без попереднього письмового дозволу Банку не робити наступні дії: передавати в заставу, оренду, лізінг чи інше користування, володіння (на строк, що перевищує термін дії цього договору) свої активи, які виступають забезпеченням за цим договором, як забезпечення по зобовязанням перед іншими кредиторами або здійснювати право власності активами таким чином, що призведе до їх зменшення./а.с.18/

За правилами статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, виходячи із змісту наведеного положення кредитного договору, попередній письмовий дозвіл Банку на укладення угод щодо відчуження своїх активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зобовязаний був отримувати не в будь-якому випадку (як безпідставно стверджує позивач),а за наявності двох умов: такі активи виступають забезпеченням за Кредитним договором; така угода призведе до зменшення активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ».

Щодо відсутності заборон на відчуження майна, що складало предмет оскарженого договору, то слід вказати, що комплекс будівель, що складали предмет оскарженого договору, не передавався банку в якості забезпечення за кредитним договором, жодних правочинів (іпотека тощо) між банком та ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» з приводу спірного майна не укладалось. На момент укладення оскарженого договору були відсутні будь-які обтяження чи заборони, які б унеможливлювали розпорядження ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зазначеним вище майном.

Позивач не довів суду, що на момент укладення оскарженого договору були будь-які обтяження чи заборони, які б унеможливлювали розпорядження ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» зазначеним вище майном.

Виходячи із наведеного, умови кредитного договору про те, що позичальник (перший відповідач) не має права без попереднього дозволу банку відчужувати активи, які виступають забезпеченням за кредитним договором, під час укладення оскарженого договору була додержана, адже майно, що відчужувалось за ним, не виступало в якості забезпечення за кредитним договором.

Що стосується доводів позивача про те, що укладення оскарженого договору призвело до зменшення активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ», то й це твердження є помилковим з огляду на таке:

Станом на 31.12.2013 р. (до укладення оскарженого договору № 2241) комплекс будівель та споруд, що складали предмет оскарженого договору, обліковувався у балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства по коду рядка 1001 (первісна вартість) згідно плану рахунків 10 (основні засоби) в сумі 103400,00 грн. та кодом рядка 1012 (накопичена амортизація) згідно плану рахунків 13 (знос (амортизація) необоротних активів) в сумі 13033,94 грн. Остаточна вартість зазначеного комплексу станом на 31.12.2013 р. становила 90366,06 (девяносто тисяч триста шістдесят шість гривень 06 коп.) грн..

Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкта, складеного станом на 19.08.2014 р., вартість майна, що було відчужено за спірним договором, становила 172088,00 (сто сімдесят дві тисячі вісімдесят вісім гривень 00 коп.) грн. без ПДВ.

За оскарженим договором, ціна продажу зазначеного договору склала 172088,00 грн. Вказану суму було внесено готівкою до каси підприємства згідно з умовами договору 26.08.2014 р.. Зазначена сума коштів від реалізації комплексу вже «30» вересня 2014 року була відображена в балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства за кодом рядка 1167 (рахунки в банках) згідно плану рахунків 30 (готівка).

Таким чином, в результаті укладеної угоди з відчуження частини спірного комплексу будівель відбулось не зменшення, а збільшення розміру активів підприємства на суму 145333,46 грн./а.с.122-124/

Щодо договору № 448 від 05.03.2015 р, то станом на 31.12.2014 р. (до укладення оскарженого договору № 448) комплекс будівель та споруд, що складали предмет оскарженого договору, обліковувався у балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства по коду рядка 1001 (первісна вартість) згідно плану рахунків 10 (основні засоби) в сумі 36422,88 грн. та кодом рядка 1012 (накопичена амортизація) згідно плану рахунків 13 (знос (амортизація) необоротних активів) в сумі 7761,50 грн. Остаточна вартість зазначеного комплексу станом на 31.12.2014 р. становила 28661,50 (двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят одна гривня 50 коп.) грн.

Відповідно до висновку про ринкову вартість обєкта, складеного станом на 30.01.2015 р., вартість майна, що було відчужено за спірним договором, становила 65875,00 (шістдесят пять тисяч вісімсот сімдесят пять гривень 00 коп.) грн.

За оскарженим договором, ціна продажу зазначеного договору склала 79050,00 (сімдесят девять тисяч пятдесят гривень 00 коп.) грн. Вказану суму було внесено готівкою до каси підприємства згідно з умовами договору 05.03.2015 р.. Зазначена сума коштів від реалізації комплексу вже «31» березня 2015 року була відображена в балансі ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як актив підприємства за кодом рядка 1167 (рахунки в банках) згідно плану рахунків 30 (готівка).

Таким чином, в результаті укладеної угоди з відчуження спірного комплексу будівель відбулось не зменшення, а збільшення розміру активів підприємства на суму 50388,62 (пятдесят тисяч триста вісімдесят вісім гривень 62 коп.) грн. ./а.с.125-129/

Більше того, актив із неліквідного нерухомого майна (яке, зі слів представника першого відповідача, фактично не використовувалось в господарській діяльності підприємства) було переведено в найбільш ліквідну грошову форму та спрямовано на поповнення обігових коштів підприємства з подальшим ефективним використанням його в господарській діяльності ПП «Молокозавод-ОЛКОМ».

ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» вказує, що відчуження вказаного майна скоротило витрати підприємства на електроенергію, сплату земельного податку, орендної плати за користування земельною ділянкою. Тому є всі підстави стверджувати, що відчуження цього майна сприяло збереженню активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» в подальшому.

Наведене однозначно вказує на те, що укладення оскарженого договору не призвело до зменшення активів ПП «Молокозавод-ОЛКОМ». Доводи банка про те, що укладення оскарженого договору призвело до зменшення активів, на які може бути звернено стягнення, є надуманими та такими, що не випливають із названого вище пункту 3.4.10 кредитного договору. На грошові кошти підприємства може бути звернено стягнення так само, як і на нерухоме майно. А заборони відчужувати будь-яке нерухоме майно умовами кредитного договору не встановлено.

Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 41 Конституції України та статтею 321 ЦК України унормовано, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 658 ЦК України право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Згідно ч. 1 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи із наведених норм матеріального права, ПП «Молокозавод-ОЛКОМ» як власник спірного майна, за відсутності будь-яких заборон чи обмежень щодо цього майна, мало право на укладення оскаржених договорів, крім того, матеріалами справи підтверджено, що сторони після укладання договорів №2241 від 20.08.2014 р., №488 від 05.03.2015 р. досягли правових наслідків, обумовлених ними.

Враховуючи все вищевикладене, суд вважає, що позивач безпідставно просить визнати недійсними договори купівлі-продажу №2241 від 20.08.2014 р. №488 від 05.03.2015 р.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст.124, 129 Конституції України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 16, 202,215, 346 ЦК України, ст. ст. 3, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 179, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ПАТ «Банк кредит Дніпро» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приватного підприємства «Молокозавод-Олком» про визнання недійсним правочинів відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подання апеляційної скарги до Мелітопольського міськрайонного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: І.С. Ніколова