Справа № 761/8959/15-ц
Провадження № 2/761/1079/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарі -Данилевській Є.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про стягнення моральної шкоди, завданої ненаданням інформації,-

в с т а н о в и в :

У грудні 2014 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про стягнення моральної шкоди, завданої ненаданням інформації.

Позивач зазначив, що 17 жовтня 2014 р. він звернувся з інформаційним запитом до Кабінету Міністрів України про надання інформації про видані КМУ нормативно-правових актів на виконання ним вимог низки законів. Однак, замість надання йому відповіді по суті, Секретаріат КМУ надіслав листа для розгляду до Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, а йому, заявникові надіслав за вих. № 17-14/1267 від 24.10.2014 р. повідомлення про те, що відповідач та його Секретаріат не є тим розпорядником інформації, який володіє запитаною ним інформацією, посилаючись на ч. 3 ст. 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації».

За вих. №8/9-940-14 від 29.10.2014 р. за підписом Директора департаменту систем життєзабезпечення та житлової політики Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України надійшов лист, у якому не було відповіді на жодне з його питань у заяві від 17 жовтня 2014 р.

При цьому у листі було перекручено предмет запиту, який нібито подано запит від 17.10.2014 р. щодо надання роз'яснень стосовно відносин у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг. Натомість, - його запит містить вимогу надати конкретну об'єктивну інформацію, а не суб'єктивні роз'яснення директора департаменту.

Таким чином, вважає позивач, що відповідач порушив його право на інформацію, а також порушив свої обов'язки, які покладені на нього Законом України "Про захист прав споживачів ", зокрема приписами ч.1 ст. 5 цього закону.

Така бездіяльність посадових осіб відповідача призвела до порушення його звичного життєвого укладу, тому що у нього з'явилася необхідність відстоювати свої права у суді, витрачати на це багато свого особистого часу. Він змушений був прикладати додаткових зусиль для організації та налагодження звичайного режиму свого життя. Все це відповідно заподіяло мені глибокі душевні страждання.

Виходячи із вищевикладеного, позивач просив відшкодувати йому моральну шкоду, заподіяну відповідачем за ненаданням йому запитаної ним у заяві 17 жовтня 2014 р. інформації.

Через загальну канцелярію суду представник відповідача подав письмові заперечення, в яких зазначив, що Кабінет Міністрів України діяв в межах повноважень та права позивача не було порушено. Окрім цього, позивачем не надано жодних доказів якими би підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань Урядом.

Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

20.10.2014 до Секретаріату Кабінету Міністрів надійшов запит (копія додасться) ОСОБА_1, у якому він просив повідомити йому інформацію:

- яким нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів встановлено допустиму тривалість перерв у наданні послуг та їх періодичність, як це передбачено у пункті 1 частини третьої статті 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»;

- яким органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства затверджена методика виплати компенсації за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відбудовних робіт, як це передбачено у пункті 23 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 21.07.2005 № 630;

- яким нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів встановлений порядок подання фізичними особами, що не є суб'єктами підприємницької діяльності, - власниками засобів вимірювальної техніки (результати вимірювань якими використовуються для здійснення розрахунків за спожиті для побутових потреб електричну і теплову енергію, газ і воду) на періодичну повірку цих засобів та оплати за роботи, пов'язані з повіркою, як це передбачено у частині третій статті 28 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність»;

- яким нормативно-правовим актом Кабінету Міністрів встановлені мінімальні норми житлово-комунальних послуг, які визначають мінімальний перелік, мінімальні вимоги до кількості та якості житлово-комунальних послуг, як це передбачено у частині другій статті 15 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Листом від 24.10.2014 № 17-15/1267 (копія додається) запитувачу надано відповідь у якій, зокрема, повідомлено, що згідно із Законом України «Про Кабінет Міністрів України» та відповідно до § 1 Регламенту Кабінету Міністрів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 18.07.2007 № 950, Кабінет Міністрів є вищим органом у системі органів виконавчої влади, який здійснює виконавчу владу безпосередньо та через міністерства, інші центральні та місцеві органи виконавчої влади.

Відповідно до Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 30.04.2014 № 197, Мінрегіонбуд є головним у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, зокрема, у сфері житлово-комунального господарства.

Також Мінрегіонбуд відповідно до покладених на нього завдань інформує та надає роз'яснення щодо реалізації державної політики у відповідній сфері.

Відповідно до Положення про Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів від 20.08.2014 № 459, Мінекономрозвитку є спеціально уповноваженим органом у сфері метрології.

Також позивачу було повідомлено, що згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів від 25.05.2011 № 583 «Питання виконання Закону України «Про доступ до публічної інформації» в Секретаріаті Кабінету Міністрів України, центральних та місцевих органах виконавчої влади» Секретаріат Кабінету Міністрів не є розпорядником інформації за запитами стосовно інформації інших державних органів України, а також щодо інформації, яка може бути отримана шляхом узагальнення, аналітичної обробки даних або яка потребує створення в інший спосіб.

Ураховуючи викладене, запит ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про доступ до публічної інформації» листом від 23.10.2014 за № 14503/0/2-14 надіслано до Мінрегіонбуду та Мінекономрозвитку для розгляду та інформування запитувача в установленому порядку.

Позивач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, будь-яких заяв щодо участі у розгляді справи не надіслав.

Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та надав письмі заперечення, в яких зазначив про відсутність належних доказів заподіяння позивачу шкоди та протиправності поведінки Кабінету Міністрів України.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах по відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4 у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Разом з тим, в матеріалах справи відсутні будь-які докази - фактичні дані, на підставі яких суд може встановити наявність обставин, що обґрунтовують позовні вимоги про те, що позивачу діями Кабінету Міністрів України було завдано моральну шкоду, та інших обставин, які містять інформацію щодо предмета доказування та які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому, суд вважає за необхідне зазначити, що обов'язковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. А у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, позивач не надав суду жодних доказів, якими би підтверджувався факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань Кабінетом Міністрів України. Більш того позивач не вказав та не довів, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) Кабінетом Міністрів України заподіяна моральна шкода, а тому вказана позовна вимога є безпідставною та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60, 64, 65, 169, 209, 212-215, 223 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",-

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Кабінету Міністрів України про стягнення моральної шкоди, завданої ненаданням інформації - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.