Справа № 344/605/14-ц
Провадження № 2/344/770/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої-судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, -

В С Т А Н О В И В:

17 січня 2014 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині, зокрема: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину автомобіля НОМЕР_1; 1/2 частину коштів, що знаходяться на депозитах в кредитних спілках.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що померлий ОСОБА_5 був її батьком і тому позивач, як спадкоємець першої черги звернулась до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак, померлий залишив заповіт в якому все своє майно заповів відповідачці ОСОБА_3 Вважає, що заповіт є незаконним, оскільки на момент складання заповіту її батько страждав психічним захворюванням.

13 червня 2014 року позивачка подала заяву про уточнення позовних вимог та просила визнати право власності на обов'язкову частку у спадщині, зокрема: 1/2 частину квартири АДРЕСА_1; 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2; 1/2 частину коштів, що знаходяться на рахунках КС «Івано-Франківська» та грошові вклади, що знаходяться в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України

26 січня 2015 року згідно розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано судді Бойчуку О.В., у зв'язку із перебуванням судді Островського Л.Є. на лікарняному.

20 січня 2016 року на підставі розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду від 13 січня 2016 року проведено повторний автоматизований розподіл справи та справу передано судді Бабій О.М., у зв'язку із закінченням п'ятирічного строку призначення судді Бойчука О.В.

21 січня 2016 року справу прийнято до провадження суддею Бабій О.М.

Ухвалою суду від 29 лютого 2016 року до участі в справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4.

В судовому засіданні 24 травня 2016 року представник позивача позовні вимоги підтримав з мотивів наведених позивачкою у позовній заяві.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити, оскільки кватира та автомобіль не входили до спадкового майна, а свідоцтво на 1/4 частину грошових вкладів та 1/8 частину внеску видано позивачці.

Відповідачка ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в задоволенні позову просить відмовити, оскільки за безпідставністю.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки ОСОБА_3 та її представника, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.139).

ОСОБА_5 був батьком позивачки та чоловіком відповідачки ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про шлюб (а.с.140 зв., 148).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина.

Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

На випадок своєї смерті ОСОБА_5 залишив заповіт, за яким все належне йому майно заповів ОСОБА_3 (а.с.148 зв.).

Позивачка вказаний заповіт не оспорює, хоча і вказує у позовній заяві, що вважає його незаконним.

Представник позивачки в судовому засіданні 12 квітня 2016 року просив суд надати йому час для збільшення позовних вимог, однак позовні вимоги не змінив та збільшив.

За змістом ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування.

Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.

Позивачка вважає, що вона має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на момент складання заповіту вона вже була непрацездатною дитиною спадкодавця, оскільки перебувала на пенсії.

Копією пенсійного посвідчення підтверджується те, що позивачка на час смерті батька ОСОБА_5 є непрацездатною (а.с.140). Отже, вона має право на обов'язкову частку у спадщині.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України, малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця.

Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини, яка перевищує його обов'язкову частку.

Позивачка просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1.

Однак, така позовна вимога не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

25 грудня 2009 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, згідно з умов якого ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1. Дана квартира належала відчужувачу на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане Госпрозрахунковою групою з приватизації державного фонду 25.01.2001 р. на підставі розпорядження міського голови від 26.12.2000 р. №659-р та на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Фединою А.М. від 20.01.2009 року (а.с.50-51).

Після смерті ОСОБА_5 22 лютого 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.53-54).

Позивачка оспорювала договір довічного утримання та договір купівлі-продажу квартири, однак рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 жовтня 2013 року (а.с.175-178), яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ (а.с.40-42), у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсним шлюбу, договору довічного утримання, договору купівлі-продажу квартири відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, спірна квартира відчужена ОСОБА_3 правомірно, вона не входила до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5

Щодо вимоги про визнання права власності на 1/2 частку автомобіля НОМЕР_2, то в задоволенні такої вимоги слід відмовити, виходячи з наступного.

Вказаний автомобіль був наданий ОСОБА_5 як інваліду безоплатно відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, в особливих відмітках вказано «Без права продажу та передачі» (а.с.70).

Відповідно до порядку, автомобіль не міг бути ним відчужений іншим особам, а тому не входив до складу спадщину.

Як вбачається із довідки Головного управління праці та соціального захисту населення Івано-Франківської ОДА, автомобіль НОМЕР_2 перереєстрований на ОСОБА_3 відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, отже, відповідачка ОСОБА_3 не спадкувала вказаний автомобіль та він не входив до складу спадщини.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Щодо вимоги про визнання права на 1/2 частину коштів, що знаходяться на рахунках КС «Івано-Франківська» та грошові вклади, що знаходяться в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України, то така вимога також не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Як вбачається із листа відповіді КС «Івано-Франківська» державному нотаріусу (а.с.164), ОСОБА_5 мав внесок (вклад) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року, сума якого складає 25 000 грн.

Також на ім'я ОСОБА_7 відкриті рахунки в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України (а.с.146).

Отже, внесок в КС «Івано-Франківська» та грошові кошти на рахунках в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України входять до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5

Але, до складу спадщини входять не всі кошти, а тільки 1/2 частина внеску (вкладу) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року, оскільки інша 1/2 частина коштів є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та всі кошти на рахунках в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України.

31 жовтня 2013 року відповідачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право власності на 1/2 частину у праві спільної сумісної власності подружжя, а саме: 1/2 частну внеску (вкладу) на депозитний рахунок по договору від 01.09.2009 року у КС «Івано-Франківська.

Позивачка та відповідач ОСОБА_3 звернулись із заявами про прийняття спадщини.

31 жовтня 2013 року відповідачка ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а саме: на 3/4 частини грошових вкладів в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України та 7/8 частин внеску в КС «Івано-Франківська».

15 квітня 2016 року позивачка також отримала свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку, а саме: 1/4 частину грошових вкладів в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України (половину частки, яку б вона мала успадкувати по закону) та 1/8 частину внеску (вкладу) в КС «Івано-Франківська» (половину від 1/2 частки, яка входила до складу спадщини).

Отже, підстав для визнання за позивачкою права власності на 1/2 частину грошових вкладів в КС «Івано-Франківська» та в Івано-Франківському обласному управлінні Ощадного банку України не має.

Отримавши свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку позивачка фактично погодилась із таким розміром часток.

Свідоцтва, які видані відповідачці ОСОБА_3 позивачкою не оспорюють ся та є чинними.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

З урахуванням наведеного позовні вимоги позивача є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 15, 16, 1222, 1223, 1233, 1235, 1241 ЦК , керуючись ст. ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Довідка: повний текст рішення виготовлено 27 травня 2016 року

Суддя Бабій О.М.