Справа № 542/1729/16-ц
Провадження № 2/542/1014/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2016 року

Новосанжарський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Гавриленко Т.Г.,

з секретарем - Янко Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Нові Санжари цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В :

В листопаді 2016 року представник позивача звернулася до суду із позовом до Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності. Свої вимоги звернення до суду мотивувала тим, що позивач ОСОБА_1 більше ніж 10 років володіє та розпоряджається житловим будинком з господарськими будівлями, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені житловий будинок та господарські будівлі згідно погосподарського обліку числяться за позивачем ОСОБА_1 В зв'язку з тим, що у позивача відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене нерухоме майно і вона не має можливості зареєструвати його нотаріально, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, в матеріалах справи є заяви, в яких вони просять позов задовольнити повністю, справу розглянути без їх участі.

Представник відповідача - Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, надав заяву № 05-09/200 від 05.12.2016 року про розгляд справи у його відсутність, позов визнає повністю.

Давши оцінку матеріалам справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.

У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у зв'язку з наступним.

У відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виданого ПП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор», по АДРЕСА_1 знаходяться житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 60,0 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, та господарські будівлі, а саме: літня кухня літ. «Б», погріб літ. «б», сараї літ. «Б1», «В», колодязь питний № 1 (а.с. 5-7).

Відповідно до виписки з погосподарської книги № 3 за 2011-2015 роки, номер об'єкта погосподарського обліку 0220-1, домогосподарство, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, числиться за ОСОБА_1(а.с. 22).

При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

З довідки Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області № 05-09/196 від 28.11.2016 року вбачається, що позивач ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з дня свого народження за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач довела факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, ніхто за цей час не заявляє до неї вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Суд приходить до висновку, що позивачем доведено, що вона добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, тому є підстави для визнання за нею права власності.

Такі висновки узгоджуються з частиною 1 статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 20.03.1952 року, ратифікованої законом України від 17.07.1997 року № 475/97-вр, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Особливістю застосування цього положення, є його не безумовний характер, оскільки сама стаття «не гарантує право набуття» власності, а забезпечує право на «законне очікування» на можливість набуття чи захист за наявності «достатньої внутрішньо-правової бази» (рішення «Fabris проти Франції», заява № 16574/08, п. 50, ECHR 2013).

Саме тому, для застосування положення статті 344 ЦК України, недостатньо лише сукупності факторів для визнання права власності за набувальною давністю, а необхідний прояв волі власника, а саме звернення до суду з відповідним позовом, оскільки в силу ч. 4 ст. 344 ЦК Україниправо власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Керуючись ст.ст. 7, 10, 15, 16, 60, 61, 88, 209, 213-218, 223 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 392 ЦК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2 до Судівської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку набувальної давності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок літ. «А-1» загальною площею 60,0 кв.м, житловою площею 28,7 кв.м, та господарські будівлі, а саме: літню кухню літ. «Б», погріб літ. «б», сараї літ. «Б1», «В», колодязь питний № 1, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до апеляційного суду Полтавської області через Новосанжарський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя (підпис)

Відповідає оригіналу

Суддя Новосанжарського районного суду

Полтавської області Т.Г. Гавриленко