У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом житлово-будівельного кооперативу «Академічний-15» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 9 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року житлово-будівельний кооператив «Академічний-15» звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що житловий будинок по АДРЕСА_1 утримується ЖБК «Академічний-15», який уклав відповідні угоди на обслуговування будинку. Відповідачі є власниками квартири АДРЕСА_1 і не оплачують надані житлово-комунальні послуги. Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість у сумі 33 261,93 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на користь ЖКБ «Академічний-15» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги в сумі 33 261,93 грн у рівних частках.

Вирішено витання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 9 червня 2015 року рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року змінено і зменшено стягнуту суму заборгованості до 30 190,23 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 9 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, у порушення ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», не оплачують житлово-будівельному кооперативу «Академічний-15» спожиті житлово-комунальні послуги.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції погодився з його висновками і зменшив суму заборгованості до 30 190,23 грн, врахувавши часткову оплату житлово-комунальних послуг.

Проте повністю погодитись з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна.

Судами встановлено, що відповідачі на підставі договору купівлі-продажу є співвласниками квартири АДРЕСА_1.

Житлово-будівельний кооператив «Академічний-15» є виконавцем житлово-комунальних послуг.

Позивачем надаються житлово-комунальні послуги, за тарифами, встановленими Київською міською державною адміністрацією, і нараховується плата за надані послуги, однак відповідачі послуги не оплачують, унаслідок чого виникла заборгованість.

Також судами встановлено, що 3 лютого 2012 року між ЖБК «Академічний-15» та ОСОБА_3 укладений договір № 21 про реструктуризацію заборгованість за житлово-комунальні послуги, за умовами якого кооператив надав розстрочку на погашення заборгованості, що виникла станом на 1 червня 2011 року, і ОСОБА_3 зобов'язався щомісячно сплачувати по 180 грн.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов'язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено права і обов'язки споживача та виконавця. Правом споживача є, зокрема, одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а обов'язком - оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Виконавець зобов'язаний забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі, шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 посилався на те, що у квартирі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не проживають, послуг позивача не споживають; крім того, між ним та позивачем у 2012 році укладений договір про реструктуризацію боргу, строк дії якого не закінчився.

Так, Законом України «Про реструктуризацію заборгованості з квартирної плати, плати за житлово-комунальні послуги, спожиті газа та електроенергію» передбачена реструктуризація такої заборгованості шляхом укладення відповідних договорів.

Відповідно до ст. 4 цього Закону заборгованість громадян, які не уклали договір про реструктуризацію заборгованості та не сплачують поточних платежів, стягується житлово-комунальними підприємствами за рішенням суду, проте з ОСОБА_3 такий договір укладений.

Вирішуючи цивільну справу, суди не перевірили доводи ОСОБА_3 про неправильність проведених нарахувань, не дали оцінки договору про реструктуризацію заборгованості від 3 лютого 2012 року, і, зокрема, відповідальності сторін за його невиконання; не розмежували заборгованість з поточних платежів та реструктуризовану заборгованість.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суди попередніх інстанцій не визначилися з правовідносинами, які виникли між сторонами, та підставами заявленого позову і ухвалили судові рішення з такими порушеннями норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. Тому судові рішення підлягають скасуванню з підстав, визначених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року та рішення Апеляційного суду міста Києва від 9 червня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В.Кузнєцов
Судді: О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова М.І.Наумчук