Провадження № 2/344/1438/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.,

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

представника ДВС ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, треті особи ВДВС Івано-Франківського МУЮ, слідчий відділ Івано-Франківського слідчого відділу Івано-Франківського МВ УМВС про зняття арешту, -

В С Т А Н О В И В:

в позові вказано, що позивач отримав від кредитора відповідача право вимоги за договором позики та, іпотечним договором. Однак треті особи ухвалили постанови про накладення арешту на іпотечне майно. Тому позивач просив суд скасувати постанови третіх осіб про накладення арешту на іпотечне майно.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені.

22/02/2016 року закрито провадження в справі в частині прохання позивача про скасування постанови органу досудового слідства щодо арешту спірного майна з підстав порушення позивачем порядку звернення до суду.

В судовому засіданні представник ДВС заперечив скаргу з тих підстав, що судове рішення не виконано, виконавче провадження на даний час все ще триває, вживаються заходи до встановлення обсягу майна боржника.

Судом встановлено наступні обставини.

23/04/2008 р. АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до якого позичальнику надано позику на суму 97760 доларів США.

23/04/2008 р. АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_3 уклали договір іпотеки квартири АДРЕСА_1, яким забезпечили виконання умов договору про надання споживчого кредиту №0.

11/06/2012 р. АКІБ «Укрсиббанк» та позивач уклали договір факторингу.

11/06/2012 р. АКІБ «Укрсиббанк» та позивач уклали договір відступлення права вимоги.

Відповідно до інформаційної довідки №40313503 на спірне майно накладено арешт ДВС Івано-Франківського міського управління юстиції.

Відповідно до п. 24 постанови Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» даний спір в частині прохань до ДВС підлягає розглядові в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

В ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено строки здійснення виконавчого провадження.

В свою чергу відповідно до ст. 343 КК України за вплив у будь-якій формі на працівника державної виконавчої служби з метою перешкодити виконанню ним службових обов'язків або добитися прийняття незаконного рішення передбачено кримінальне покарання.

Отже у виконавчому провадженні державний виконавець наділений правом щодо встановлення майна боржника, арешту такого майна, призначення проведення його оцінки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Отже майно, передане в іпотеку належить на праві власності боржнику у іпотекодержателя є право звернення стягнення на відповідне майно переважно перед іншими кредиторами боржника.

Таким чином на спірну квартиру не може бути звернуто стягнення із порушенням переважного права позивача на звернення стягнення.

Таким чином арешт спірного майна не порушує жодних прав позивача.

Отже позов не обґрунтовано належними на те правовими підставами.

Необхідно зазначити, що відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Відповідно до п. 3 ст. 16 ЦК України суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Аналогічний висновок вказано і в п. 3 постанови Вищого спецiалiзованого суду України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах », де вказано, що при розгляді скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні враховувати, що Законом про виконавче провадження передбачено заборону на зловживання процесуальними правами під час здійснення виконавчого провадження. Так, державний виконавець зобов'язаний вживати передбачені Законом про виконавче провадження заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 11), а особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій (частина сьома статті 12).

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд,-

УХВАЛИВ:

в позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_3, треті особи ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції про зняття арешту з квартири АДРЕСА_2, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С.О. Бородовський