Справа № 570/2465/15-ц
Номер провадження 2/570/96/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 травня 2016 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Соломицька Л.М.

за участю: позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

представника відповідачки, адвоката ОСОБА_3

відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рівне

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, В'ЮН ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/2 будинковолодіння,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася до суду з даним позовом і просить визнати свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, Рівненською районною державною нотаріальною конторою після батька ОСОБА_8, який помер 04 лютого 2008 року недійсними, визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння та стягнути з відповідачок судові витрати у справі.

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 18 січня 1958 року, під час шлюбу побудували житловий будинок з надвірними будівлями № 11 по вул.Рівненській в с.Шостаків Рівненського району, право власності на який зареєстровано за ОСОБА_8, на нього ж було зареєстровано і право власності на земельну ділянку площею 3,56 га для ведення особистого селянського господарства. Від шлюбу у них є три дочки. Після смерті чоловіка постало питання оформлення спадкового майна. Позивачка відмовилась від спадкового майна на користь своїх дочок. Оскільки вона є людиною похилого віку та на даний час вирішила належну їй половину будинку заповісти, але їй стало відомо, що після смерті чоловіка державним нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на трьох дочок по 1/3 частині кожній. Видаючи дані свідоцтва про право на спадщину, її фактично позбавили права власності на 1/2 частину будинковолодіння, яке належить їй на праві спільної сумісної власності, вважає, що її право було порушене, тому звернулась до суду та просить визнати свідоцтва про право на спадщину за законом видані на ім'я її дочок недійсними, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку та стягнути судові витрати з відповідачок.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні, позов підтримала і суду пояснила, що вона у вказаному будинку проживала все своє життя і продовжує проживати у ньому, заяву про відмову від спадщини на користь дочок підписувала, однак на час оформлення спадщини після смерті чоловіка не розуміла, що не буде мати можливості розпоряджатися своєю частиною спадкового майна, а коли зрозуміла звернулась до суду.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і суду пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Позивачка добре розуміла, що відмовляється від спадщини на користь своїх трьох дочок. Вона ж відмовилася і від своєї частини у спільному майні подружжя. На неї ніхто не тиснув, під час підписання заяви про відмову від спадщини, їй роз'яснили всі наслідки і вона, після того, як все прочитала, підписала заяву. Просить в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні позов також не визнала та суду пояснила, що повністю підтримує все, що пояснила її сестра ОСОБА_2, тому просить в задоволенні позову відмовити.

Представник відповідачок ОСОБА_2 та ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_3, позов не визнала і суду пояснила, що обставини, викладені в позовній заяві, не відповідають дійсності. Позивачка розуміла, що в момент підписання заяви про відмову від спадщини на користь дочок відмовляється від своє частини у спільному сумісному майні подружжя. Вважає, що свідоцтва про право на спадщину за законом, видані на ім'я відповідачок правомірно, з дотриманням усіх вимог законодавства. Позов є необґрунтованим, недоведеним належними доказами, а тому просить відмовити в його задоволенні.

Відповідачка ОСОБА_6, яка з'являлась у перші судові засідання, позов визнала. Вважає, що дійсно були порушені права їх матері, позивачки по справі, має бути все так, як хоче мама, а тому не заперечує проти задоволення позову. Також пояснила, що її сестри рідно навідують матір, а чому вона має доглядати матір більше за сестер, їй не зрозуміло. Вона сама має погане здоров'я і не може доглядати матір.

Свідок ОСОБА_9 в суді дала покази, що вона є секретарем Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області та під час підписання заяви позивачкою ОСОБА_1 про відмову від спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка на користь дочок засвідчувала її підпис. Вона роз'яснювала позивачці, що після відмови від спадщини на користь дочок будинок вже буде не її, пропонувала їй оформити спадщину на себе, однак вона відмовилась, пояснивши це відсутністю коштів. Заяву підписувала сама, на неї ніхто не тиснув, її воля була направлена на те, щоб весь будинок її дочки успадкували на трьох. До подачі позову до суду, позивачка ніяких претензій не пред'являла, хоча на даний час пройшло вже вісім років від дати написання заяви про відмову від спадщини.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 з 18 січня 1958 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, яка долучена до позовної заяви.

Відповідачки ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 є дочками позивачки, що підтверджується копіями свідоцтв про народження та свідоцтв про одруження, які містяться в матеріалах справи.

За час шлюбу позивачка зі своїм чоловіком ОСОБА_8 побудували житловий будинок з надвірними будівлями № 11 по вул.Рівненській в с.Шостаків Рівненського району Рівненської області (колишнє с.Макотерти, вул.60-річчя Жовтня Рівненського району) і згідно свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.02.1989 року право власності на цей будинок зареєстровано за ОСОБА_8.

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 688441, який виданий 20.03.2007 року ОСОБА_8 на праві власності належала земельна ділянка, площею 3,56 га на території Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

04 лютого 2008 року ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, яка долучена до позовної заяви. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок з надвірними будівлями № 11 по вул.Рівненській в с.Шостаків Рівненського району Рівненської області та на земельну ділянку площею 3,56 га на території Верхівської сільської ради Рівненського району Рівненської області для ведення особистого селянського господарства. Спадкоємцями першої черги є позивачка та відповідачки.

12 травня 2008 року ОСОБА_1 відмовилася на користь своїх трьох дочок від спадщини, яка залишилась після смерті чоловіка ОСОБА_8, що підтверджується копією заяви, яка долучена до позовної заяви і яка міститься в матеріалах спадкової справи. В цій заяві позивачка зазначає, що спадкове майно є особистою власністю померлого та вона не претендує на видачу їй свідоцтва про право власності на майно подружжя.

Відповідачки вчасно звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_8 та 09 вересня 2008 року отримали свідоцтва про право на спадщину за законом по 1/3 частині спадкового майна, що підтверджується копіями заяв про прийняття спадщини та свідоцтв про право на спадщину, які долучені до матеріалів справи.

Всі ці обставини стверджуються також і копією спадкової справи № 673/2008 року щодо майна померлого ОСОБА_8, яка надана Рівненською райдержнотконторою і долучена до матеріалів справи.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 ЦК України.

Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.

Згідно ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Проаналізувавши матеріали спадкової справи після майна померлого ОСОБА_8, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 протягом строку на прийняття спадщини не скористалася своїм правом на успадкування спадкового майна після смерті чоловіка ОСОБА_8 і подала до нотаріальної контори заяву від 12 травня 2008 року про відмову від своєї частки у спадщині на користь дочок ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7, вказала, що спадкове майно є особистою власністю померлого і вона не претендує на видачу свідоцтва про право власності на майно подружжя. На вказаній заяві міститься підпис самої ОСОБА_1 і даного факту вона не заперечувала в судовому засіданні. Крім того, як вбачається із вказаної заяви, їй було роз'яснено зміст ст.1274 ЦК України, а тому на момент написання такої заяви їй були відомі наслідки відмови від частки у спадщині і від частки у майні подружжя. Заява про відмову від права на спадщину не суперечить вимогам цивільного законодавства, позивачка мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним, відповідало її внутрішній волі і було спрямованим на те, щоб спадкове майно після смерті чоловіка успадкували їхні дочки.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цього, суд приходить до переконання, що при написанні заяви про відмову від права на спадщину, волевиявлення позивачки було спрямоване саме на те, щоб спадкове майно успадкували її дочки, відповідачки у справі, і вказана заява була спрямована на реальне настання правових наслідків, що і має місце в даному випадку. Цією заявою позивачка відмовилася і від своєї частки у спільному майні подружжя. Дана заява на сьогодні є чинною і позивачка в судовому засіданні ствердила, що заяву вона підписала добровільно, без будь-якого примусу.

Виходячи з вищенаведеного, дослідивши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, суд вважає, що немає порушення права позивачки за захистом якого спрямоване її звернення до суду, позов є безпідставним, не доведеним належними доказами, а тому до задоволення не підлягає. На думку суду свідоцтва про право на спадщину, які видані на ім'я відповідачок відповідають діючому законодавству, тому законних підстав визнавати їх недійсними і скасовувати немає.

Суд критично оцінює і не може взяти до уваги доводи позивачки про те, що вона людина похилого віку, стан її здоров'я на даний час погіршився, дочки з нею не проживають, не допомагають їй, тому вона хоче мати будинок у своїй власності з тим, щоб розпорядитися ним на свій розсуд. Саме про те, що весь будинок має належати їй, позивачка заявила в судових дебатах, хоча на протязі розгляду справи вона не подавала заяви про збільшення позовних вимог, не мотивувала ці свої вимоги.

В зв'язку з відмовою в задоволенні позову не підлягають стягненню з відповідачів і судові витрати позивачки.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57, 59, 60, 88, 213-215, 223, 294, 295 ЦПК України, ст.ст.16, 203, 215, 1258, 1261, 1274, 1301 Цивільного кодексу України, ст.60 Сімейного кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, В'ЮН ОСОБА_5, ОСОБА_4 про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання права власності на 1/2 будинковолодіння - відмовити повністю за безпідставністю позовних вимог.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи Апеляційним судом.

Суддя Остапчук Л.В.