Справа № 524/7150/15-ц
Провадження № 2/524/95/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.06.2016 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області у складі:

Головуючої судді - Кривич Ж.О.,

при секретарі - Коваль Т.М.,

з участю Репецького В.О., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2105 року Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі по тексту рішення - Банк, ПАТ «ОТП Банк», позивач) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилаючись на умови укладеного ОСОБА_3 кредитного договору № МL - Д 05/021/2008 від 27.05.2008 р. та додаткових угод до нього, а також умови договору поруки № SR - Д 05/021/2008 від 27.05.2008 р. з поручителем ОСОБА_4, Банк просив стягнути з них заборгованість, яка станом на 17.08.2015 р. становила 26 291,77 доларів США, що згідно з курсом НБУ на зазначену дату складає 571 845,99 грн.

В судовому засіданні представник позивача Репецький В.О. позов підтримав у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав. Його представник ОСОБА_2 суду пояснив, що Банк не надав суду доказів видачі готівкових коштів в сумі 25 140,57 доларів США на умовах укладеного договору, що є підставою для відмови у позові. На думку представника, Банк також не надав доказів розмірів плаваючих відсоткових ставок FIDR, відповідно розрахунок боргу по процентам за період з 27.02.2012 р. вважав недоведеним; нечітко викладені умови кредитного договору в частині застосування ставок FIDR просив тлумачити у відповідності до частини 8 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» на користь ОСОБА_3 ОСОБА_2 також вважав, що у відповідності до частини 4 статті 559 ЦК України слід відмовити у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_4 у зв'язку із пропуском Банком шестимісячного строку звернення до суду з позовом (письмові заперечення, т.1, а.с. 43-50, 202, т.2, а.с. 10-16).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про розгляд справи повідомлялася належно.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши надані ними докази, встановив такі фактичні обставини справи:

27 травня 2008 року Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», правонаступником якого є позивач (т.1, а.с. 16, зворот) та позичальник ОСОБА_3 уклали кредитний договір № МL - Д 05/021/

2008, відповідно до умов якого Банк зобов'язався надати, а позичальник - прийняти кредит в сумі 26 000,00 доларів США на споживчі цілі з плаваючою процентною ставкою (фіксований відсоток 5,99 % + FIDR ) з остаточним терміном повернення - 26 травня 2023 року.

У подальшому Банк та позичальник укладали додаткові договори: додатковий договір № 1 від 24.02.2009 р. (т.1, а.с. 112), яким, зокрема, в новій редакції викладався графік платежів; додатковий договір № 2 від 25 березня 2010 р. про застосування фіксованих ставок процентів у певні періоди дії договору (т.1, а.с. 118-119); додатковий договір № 3 від 21.04.2011 р., зокрема, про те, що на період з 27.02.2012 р. до повного виконання боргових зобов'язань буде використовуватись для розрахунку процентів фіксований відсоток 6,45 % + FIDR (т.1, а.с. 142-143).

Виконання обов'язків позичальника забезпечується порукою ОСОБА_4 (договір поруки № SR - Д 05/021/2008 від 27 травня 2008 року, т.1, а.с. 9).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором, 25.09.2014 р. Банк надіслав йому досудову вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі (т.1, а.с. 51). У тексті вимоги зазначено, що вона втрачає чинність за умови погашення простроченої заборгованості та штрафних санкцій протягом тридцяти календарних днів з дати відправлення Банком цієї вимоги.

ОСОБА_3 у строк тридцяти днів прострочену заборгованість та штрафні санкції не погасив, тому підстав вважати, що досудова вимога втратила чинність, суд не встановив.

Як пояснив суду представник Банку, оригінальні примірники меморіальних ордерів по відділенню «Троїцьке», де видавався кредит ОСОБА_3, за період з 21.07. по 31.12.2008 року знищені.

Знищення первинних бухгалтерських документів, що підтверджують видачу кредитних коштів ОСОБА_3, є порушенням з боку Банку нормативних вимог Національного Банку України про строки зберігання документів, що утворюються в діяльності Банків України (Постанова Правління НБУ від 08.12.2004 р. № 601, якою затверджено Перелік документів, що утворюються в діяльності Національного Банку України та банків України із зазначенням строків їх зберігання, ст.676 Додатку до Переліку ...)

Проте, ненадання Банком первинного бухгалтерського документу - меморіального ордеру - на підтвердження факту видачу ОСОБА_3 коштів на умовах кредитного договору, не дають достатніх підстав для висновку про те, що гроші в сумі 25 140,57 доларів США ОСОБА_3 отримав від Банку без достатньої правової підстави. Між сторонами укладений кредитний договір, умови якого ОСОБА_3 виконував протягом кількох років; сам факт отримання від Банку кредиту в зазначеній сумі він не заперечував, тому суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_3 25 140,57 доларів США кредиту на умовах договору № МL - Д - 05/021/2008 від 27.05.2008р.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від Банку були витребувані докази щодо розміру ставки FIDR за період з 2008 року по грудень 2015 року включно та докази відкриття поточного рахунку (т.1, а.с. 177). Позивач надав суду такі докази (т.1, а.с. 215-219; т.2, а.с. 26-36, 43-57).

Заперечуючи правильність розрахунку заборгованості по процентам, відповідач ОСОБА_3 іншого розрахунку суду не надав.

Згідно разрахунків Банку, заборгованість ОСОБА_3 станом на 17.08.2015р. складається із заборгованості по тілу кредиту - 22 807,00 доларів США і заборгованості по відсоткам - 3 484,77 доларів США, а всього 26 291,77 доларів США, що згідно з курсом НБУ станом на 17.08.2015 року 1 дол. США=21,75 грн.) становить 571 845,99 грн.

Статтею 1050 Цивільного Кодексу України встановлено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. …Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Позов Банку до ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Вирішуючи спір в частині позовних вимог до ОСОБА_4, суд виходить із такого:

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно із частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 4.1, т.1, а.с.9, зворот) про його дію до повного виконання боржником своїх зобов'язань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частині першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі слід застосувати норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителя про виконання взятого ним зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців).

У зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши 25.09.2014 року повідомлення про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів (а.с. 51), змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

В разі, якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк обчислюється від цієї дати. Таку правову позицію неодноразово висловлював Верховний Суд України, зокрема у постанові від 11 листопада 2015 року у справі №6-2056цс15.

Строк виконання заявником умов кредитного договору щодо повного повернення отриманих кредитних коштів та виконання інших зобов'язань настав 25 жовтня 2014 року. Передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, обчислюється з цієї дати.

Позов пред'явлений 27.08.2015 року із пропуском строку позовної давності. Про поважність причин пропуску строку позивач суду не заявляв.

На підставі викладеного, відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» заборгованість по кредитному договору ML-D05/021/2008 від 27 травня 2008 року в сумі 26 291,77 доларів США, що за курсом НБУ станом на 17 серпня 2015 року становить 571 845,99 грн. (п'ятсот сімдесят одну тисячу вісімсот сорок п'ять грн. 99 коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» судові витрати в сумі 3 654,00 грн.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_4 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя