Справа № 466/5333/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 серпня 2016 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючої судді Глинської Д.Б.

при секретарі Чичерській М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и в :

ТДВ СК «Альфа Гарант» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування 39 847,50 грн. шкоди внаслідок ДТП та судових витрат.

В обґрунтування вимог покликається на те, що 03.02.2013 року трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Транспортний засіб «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, є власністю ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу РСА № 186462. Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2013 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та пошкодив транспортний засіб належний ТДВ СК «Альфа- Гарант» в дорожньо-транспортній пригоді що мала місце 03.02.2013 року. Матеріальний збиток згідно Звіту № 2496 від 21.03.2013 року про вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3 складає 49 747,50, що дорівнює ринковій вартості транспортного на момент пошкодження. Так, зважаючи на те, що ремонт транспортного засобу є економічно недоцільним, оскільки вартість відновлювального ремонту транспортного засобу перевищує ринкову вартість транспортного засобу, ТДВ СК «Альфа-Гарант» було продано зазначений автомобіль за 9 900,00, що підтверджується договором купівлі-продажу автомобіля та звітом № 1348/08/13/1 від 07.08.2013 року. Таким чином ОСОБА_1 завдав збитків ТДВ СК «Альфа-Гарант» в розмірі 39 847,50 грн. (49 747,50 - 9900,00).

В судовому засіданні представник позивача в повному обсязі підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив в повному обсязі, мотивуючи це тим, що 03.02.2013 року в м. Львові, по вул. Винниця, 2, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля DAF FT XF 105, д.н.з. АА 3434 ME, під керуванням водія ОСОБА_2 та автомобіля НОМЕР_4, під керуванням водія ОСОБА_1 В,Ф. і ще 2-х транспортних засобів (загалом було зіткнення 4-х автомобілів). Згідно Постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2013 року ОСОБА_1, керував автомобілем в стані алкогольного спяніння, але працівники ДАІ, які виїжджали на місце пригоди, крім адмінпротоколу про порушення ним п. 2.9 (а) ПДР, інших адмінпротоколів на нього не складали, так як дана дорожньо-транспортна пригода сталася не з вини ОСОБА_1, а з вини водія ОСОБА_2, який не вибрав безпечної швидкості на слизькій дорозі і не справився з керуванням свого транспортного засобу. А тому вини відповідача в тому, що був пошкоджений в даній ДТП автомобіль НОМЕР_4, немає.Позивачем не було доведено і не надано жодних доказів, що саме з вини відповідача був пошкоджений в даній ДТП автомобіль НОМЕР_4.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з таких мотивів.

Згідно відомостей № 9154077 про дорожньо транспортну пригоду 03.02.2013 року о 21:50 год. по вул. Винниця, ДТП сталася за участю чотирьох автомобілів, зокрема, за участю автомобіля НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, та автомобіля НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Транспортний засіб «Шевроле Авео», д.н.з. НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, є власністю ТДВ СК «Альфа-Гарант», що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу РСА № 186462.На момент ДТП автомобіль НОМЕР_1 не мав технічних несправностей.

Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Водій ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного спяніння, порушивши п. 2.9 а ПДР України, у звязку з чим на нього Шевченківським районним судом м. Львова було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу.

Позивач у позовній заяві зазначає, що «Згідно постанови Шевченківського районного суду м. Львова від 29.03.2013 року ОСОБА_1 керував транспортним засобом у стані алкогольного спяніння та пошкодив транспортний засіб належний ТДВ СК «Альфа- Гарант» в дорожньо-транспортній пригоді що мала місце 03.02.2013 року».

Проте, з вищевказаної постанови не вбачається тверджень про ДТП та пошкодження транспортних засобів, а лише про керування автомобілем в стані алкогольного спяніння.

В судовому засіданні встановлено, що на ОСОБА_1 не складалися інші протоколи, зокрема, про порушення ПДР України, які стали причиною ДТП.

Разом з тим, протокол за ст. 124 КУпАП було складено на водія ОСОБА_2, проте суд закрив провадження у справі відносно останнього у звязку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Судом встановлено, що після цього на ОСОБА_1 також не складалися жодні протоколи про порушення ПДР України, які стали причиною ДТП.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно п. 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, що її завдала. Обовязок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відтак, немає жодного причинного звязку у діях ОСОБА_1, які призвели до ДТП, внаслідок якого було пошкоджено автомобіль, належний позивачу, позивачем не наведено а судом не здобуто жодного належного та допустимого доказу, який міг би свідчити про вину відповідача у вказаному ДТП.

Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, які її завдала.

При цьому, згідно з частиною 2 зазначеної статті особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Отже відповідно до статей 1166, 1187, 1188 ЦК України, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, необхідна сукупність таких обов'язкових умов: а) наявність шкоди; б) протиправність дій заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою; г) вина одного із володільців джерела підвищеної небезпеки в заподіянні шкоди.

У даному спорі немає сукупності вищевказаних обовязкових умов.

Відтак, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3,8, 10, 11, 57, 58, 60,61, 88, 209 , 212, 213, 214, ЦПК України, суд ,-

в и р і ш и в :

в позові Товариства з обмеженою відповідальністю Страхової компанії «Альфа-Гарант» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_3