Справа №: 398/1552/15-ц
Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:
судді Нероди Л.М.,
секретарі Борозни Л.М.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення моральної шкоди,
Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитних коштів.
Позов мотивує тим, що 08.06.2007 року укладено кредитний договір №KGALAK00882021. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 42 900 грн. 00 коп., а останній зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Згідно договору у випадку порушення зобовязань за кредитним договором, ОСОБА_1 сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. У позові публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вказує, що ОСОБА_1 не виконав умови договору та заборгував 136 003 грн. 98 коп.: заборгованість за кредитом 33 438 грн. 17 коп.; заборгованість по процентам за користування кредитом 40 969 грн. 65 коп.; заборгованість по комісії за користування кредитом 2 162 грн. 82 коп.; пеня за несвоєчасність виконання зобовязань 59 433 грн. 34 коп., тому просить стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 136 003 грн. 98 коп. заборгованість за кредитним договором та судові витрати.
У судове засідання представник публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» не зявився, але надіслав письмову заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність та підтримує позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».
Представник ОСОБА_1 у судове засідання не зявилися, але надала письмову заяву в якій просить розглянути справу у її відсутність та підтримує вимоги зустрічної позовної заяви.
Дослідивши матеріали справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
08 червня 2007 року між публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №KGALAK00882021. Строк дії кредитного договору з 08 червня 2007 року до 06 червня 2014 року. За умовами п. 7.1 даного кредитного договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 42 900 грн. 00 коп., а останній зобовязувався повернути кредитні кошти у розмірі 80 518 грн. 12 коп.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. 2.2.7 кредитного договору від 08.06.2007 року, проценти нараховуються у розмірі 1,17% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Період сплати з «20» по «25» числа кожного місяця. Щомісячний платіж складає 948 грн. 96 коп.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 року (в редакції на момент укладення кредитного договору, 2007 року) вказує, що договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобовязаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, повязаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.
У разі ненадання зазначеної інформації субєкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.
У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.
У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.
До договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобовязаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.
На порушення Законодавства України, публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» збільшувало відсоткову ставку безпідставно, так як не вказувало про зміну облікової ставки Національного банку України як передбачало Законодавство України, а посилалося на подорожчання грошових ресурсів та зміну курса долара США до гривні, але ОСОБА_1 отримував кредит у гривнях, тому не могла підвищуватися вартість кредитних ресурсів, що у такому випадку не дає права на збільшення відсотків за кредитом.
Внесення позичальником щомісячних платежів середній розмір яких складає 950 грн. 00 коп., підтверджується квитанціями, які знаходяться в матеріалах справи (арк. спр. 120-149).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 здійснював щомісячні платежі з червня 2007 року, але банк самостійно перераховував з суми щомісячного платежу страхові внески, хоча договору між ОСОБА_1 та страховою компанією, публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» не мало.
Відповідно до ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Матеріалами справи підтверджено, що публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» на власний розсуд обирало страхову компанію та перераховувало кошти, тому в наслідок таких дій публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у позичальника ОСОБА_1 виникла заборгованість зі сплати щомісячних платежів за кредитним договором. Перерахування коштів публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» на рахунку страхових компаній не є страховим платежем у розумінні ст. 10 Закону України «Про страхування» №85/96-ВР.
Той факт, що ОСОБА_1 в порушення кредитного договору не були укладені договори страхування, не надавав банку права самостійно, від його імені укладати вказані договори та встановлювати при цьому суму щорічних страхових платежів, граничну дату їх сплати та номер розрахункового рахунку страхової компанії, на якій вона буде отримувати вказані платежі.
Більше того, після утворення заборгованості за кредитним договором публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» самостійно перераховувало кошти з щомісячних платежів на погашення відсотків та пені, хоча позичальник не повідомлений про заборгованість та перерахування щомісячних платежів на рахунок по сплаті пені.
Закон України «Про захист прав споживачів» №1023-XII від 12.05.1991 року (в редакції на момент укладення кредитного договору, 2007 року) вказує, а саме стаття 18, що умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.
За висновком експерта №1985, 1986 судово-економічної експертизи, який складено 29.02.2016 року, розрахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором №KGALAK00882021 від 08.06.2007 року в сумі 136 003 грн. 98 коп. здійснений ПАТ КБ «Приватбанк» не відповідає умовам кредитного договору №KGALAK00882021 від 08.06.2007 року та вимогам чинного законодавства, з наступних причин: Приватбанком необґрунтовано підвищено процентну ставку: без дотримання письмової форми щодо оформлення змін до Кредитного договору про нову процентну ставку за користування кредитом та новий щомісячний платіж; внесення до повідомлення про підвищення процентної ставки неправдивої інформації про збільшення облікової ставки НБУ з 8,5% до 12% (лист ОСОБА_1 без дати №135); підвищення процентної ставки суперечить п. 2.2 постанови Національного Банку України «Про додаткові заходи щодо діяльності банків» від 11.10.2008 року №319, ст. 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 1056-1 Цивільного кодексу України; в 2011 році Приватбанком не зараховано на погашення заборгованості по кредитному договору 3 247 грн. 20 коп.; необґрунтоване зарахування Банком коштів на погашення пені, розмір якої перевищує подвійну облікову ставку НБУ, що не відповідає ст. 3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22.11.1996 року №543/96-ВР.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
Верховний Суд України у постанові від 04.11.2015 року висловив правову позицію у справі №6-1120цс15, що положення частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обовязку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.
У позові публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вказує, що розмір пені становить 59 433 грн. 34 коп., але судом встановлено, що ОСОБА_1 сплатив 88 168 грн. 73 коп. та повністю повернув кредит.
Наслідком таких дій публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» створено штучно заборгованість позичальнику, тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по відсоткам, комісії та пені не підлягають задоволенню.
За зустрічними позовними вимогами, ОСОБА_1 вказує на недійсність кредитного договору №KGALAK00882021 від 08.06.2007 року.
Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
Згідно ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.
У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Однак, суд не може погодитися з вимогами ОСОБА_1 з наступних підстав.
Стаття 203 ЦК України вказує, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним , якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Суд дійшов висновку, що при укладенні кредитного договору публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 досягли усіх істотних умов, тому підстав для визнання кредитного договору №KGALAK00882021 від 08.06.2007 року, недійсним немає. Також ОСОБА_1 не надав суду розрахунок матеріальних збитків, а тому відсутні підстави для стягнення матеріальної шкоди у розмірі 9 600 грн. 00 коп.
Крім того, матеріали справи підтверджують той факт, що ОСОБА_1 повністю виконав умови кредитного договору №KGALAK00882021 від 08.06.2007 року та сплатив кредит у розмірі 88 168 грн. 73 коп.
Однак ОСОБА_1 зазнав моральної шкоди, яка полягала у душевних стражданнях та хвилюваннях, внаслідок протиправної поведінки публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк».
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, необхідно враховувати розяснення, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».
Право на компенсацію моральної шкоди це можливість людини, котрій заподіяно таку шкоду внаслідок порушення її загальносоціальних (природних) прав чи свобод, вимагати від порушника його обовязку вчинити певні дії, спрямовані на усунення або ж послаблення в неї негативних психічних станів та процесів, викликаних (внаслідок цього порушення) приниженням оцінки її гідності; а також її можливості звернутися, в разі потреби, до компетентних національних чи міжнародних органів по примусове забезпечення виконання зазначеного обовязку.
Крім того, при визначенні розміру моральної шкоди слід виходити із засад справедливості, добросовісності та розумності, а визначений розмір грошового відшкодування має бути співмірний із заподіяною шкодою.
Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Таким чином, обовязковими підставами відшкодування моральної шкоди є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, а у випадку відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 1173 ЦК України, незаконність рішення, дії чи бездіяльності заподіювача шкоди повинна бути доведена.
Суд дійшов висновку, що факт звернення з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, коли позичальником сплачено кредит принижує його честь, гідність та породив страх перед безпідставним стягненням коштів на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.
Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на спокійне життя, належить ОСОБА_1.
У даному спорі розмір грошового відшкодування є співмірним із заподіяною шкодою ОСОБА_1, так як останній сплачував щомісячно кредит та сплатив 88 168 грн. 73 коп.
Таким чином публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» спричинило ОСОБА_1 душевні страждання, тому відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. 00 коп., буде еквівалентним способом захисту порушеного права ОСОБА_1.
Згідно статті 15 ЦПК визначено, що суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають з цивільних, житлових, сімейних, земельних чи інших прав.
Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Публічним акціонерним товариством комерційного банку «ПриватБанк» не доведені ті факти на які він посилається у позові, тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 207, 215, 638, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -
Відмовити у задоволенні позовних публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» у повному обсязі.
Задоволити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 частково.
Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп.
В інших зустрічних позовних вимогах відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, особи, які не були присутні під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку.

СУДДЯ: Л.М. НЕРОДА