У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЗакропивногоО.В., Коротуна В.М., Нагорняка В.А.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Позивач посилався на те, що 12 січня 2015 року між ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та відповідачем укладено договір банківського поточного (карткового) рахунку фізичної особи № 1254, відповідно до якого банк відкрив клієнту та здійснює обслуговування поточного (карткового) рахунку у валюті гривня, на умовах тарифів за міжнародними платіжними картками Visa International та MasterCard Worldwide, затвердженого рішенням Тарифного комітету банку. До карткового рахунку банк випускає та надає в користування клієнту платіжну картку міжнародної платіжної системи Visa та/або MasterCard.

Відповідачем було здійснено цільове зарахування грошових коштів шляхом поповнення рахунку банку шістьма транзакціями: 19 січня 2015 року на суму 16 тис. грн, 20 січня 2015 року на суму 16 тис. грн, 20 січня 2015 року на суму 16 тис. грн, 21 січня 2015 року на суму 12 тис. грн, 22 січня 2015 року на суму 9 100 грн, 23 січня 2015 року на суму 31 500 грн, що загалом становить 100 600 грн.

Банк виконав свої зобов'язання, передбачені умовами договору та Правилами в повному обсязі, на відміну від відповідача, який порушив умови договору.

Станом на 01 липня 2015 року заборгованість за договором становить 18 522 грн 66 коп., з яких 14 536 грн 17 коп. - сума овердрафту та 3 986 грн 49 коп. - відсотки, що нараховані за несанкціонований овердрафт, які позивач просив стягнути з відповідача.

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» заборгованість в сумі 18 522 грн 66 коп., з яких 14 536 грн 17 коп. сума овердрафту, що виник, та 3 986 грн 49 коп. - відсотки, що нараховані за несанкціонований овердрафт.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно зі ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 12 січня 2015 року між сторонами було укладено договір банківського поточного (карткового) рахунку фізичної особи № 1254, відповідно до якого банк відкрив клієнту та здійснює обслуговування поточного (карткового) рахунку у валюті гривня, на умовах тарифів за міжнародними платіжними картками Visa International та MasterCard Worldwide, затвердженого рішенням Тарифного комітету банку.

Згідно з умовами договору на підставі заяви-анкети № 1254 від 12 січня 2015 року позивачем відкрито відповідачу картковий рахунок та видано платіжну картку.

Відповідно до п.3.1 п. 3 договору клієнт зобов'язався, серед іншого: здійснювати оплату послуг банку за проведення операцій за КР у розмірі, встановленому тарифами (п.п. 3.1.3); не допускати виникнення несанкціонованого овердрафту (п.п. 3.1.11) сплачувати заборгованість за несанкціонованим овердрафтом відразу після його виникнення, а нараховані проценти за користування несанкціонованим овердрафтом відразу, коли вони є доступними до сплати клієнту у відповідності до правил (п.п. 3.1.12); сплачувати банку суми комісійної винагороди, штрафних санкцій та інших платежів, які стали наслідком або виникли в зв'язку з використанням карток та додаткових карток, а також відшкодування банку суми збитків, що понесені Банком результаті використання карток/додаткових карток (п.п. 3.1.13); сплачувати процент за користування несанкціонованим овердрафтом в порядку договірного списання в розмірі, встановленому тарифами Банка (п.п. 3.1.16).

Відповідачем були використані грошові кошти з урахуванням комісії банку загалом в розмірі 112 998 грн 36 коп., тобто понад лімітовану зараховану клієнтом суму у розмірі 100 600 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

﻿ Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За нормами ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що банк свої зобов'язання за договором виконав, а відповідач належним чином умови договору не виконував, допустивши несанкціонований овердрафт, внаслідок чого утворилась заборгованість.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 19 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Закропивний О.В. Коротун В.М. Нагорняк В.А.