Номер провадження: 22-ц/785/1352/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів: Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області в інтересах держави на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави до Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області, ОСОБА_2 про скасування розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27.12.2012 року №2872/А-2012, про визнання недійсним державного акту та витребування земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015р. прокурор Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави звернувся до суду із зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27.12.2012р. №2872/А-2012р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області. В подальшому на підставі вказаного розпорядження ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 2 га. В державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №373084, виданого ОСОБА_2 зазначено кадастровий номер земельної ділянки :01:003:0011. Згідно інформації Управління Дерземагенства у Комінтернівському районі Одеської області виявлено невідповідність кадастрового номеру зазначеної земельної ділянки, внесеному до Державного земельного кадастру, а саме помилково зазначено кадастровий номер земельної ділянки :01:002 (замість 002:0011).

Прокурор вважав, що розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27.12.2012р. №2872/А-2012 видано з суттєвими порушеннями земельного та природоохоронного законодавства, тому підлягає скасуванню, а виданий державний акт на імя ОСОБА_2 визнанню недійсним.

Суть порушень земельного та природоохоронного законодавства на думку прокурора полягає у відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних обєктів при виданні розпорядження. Крім того, відповідно до чинного законодавства, а саме ст. 88 Водного Кодексу України (далі-ВК України) встановлена прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. До теперішнього часу землевпорядна документація щодо встановлення меж водоохоронної зони та прибережної захисної смуги Чорного моря на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району

Одеської області не розроблялась. За інформацією управління Держземагенства у Комінтернівському районі земельна ділянка, що надана ОСОБА_3, знаходиться на відстані 108-129 м. від урізу води, а отже відноситься до земель водного фонду. Передача земель в межах прибережної захисної смуги у власність для ведення особистого селянського господарства законодавством не передбачена. Прийняте розпорядження суперечачить вимогам закону, який забороняє передачу у власність земель водного фонду, чим порушуються інтереси держави як власника спірної земельної ділянки від імені Українського народу. Просив суд скасувати незаконне розпорядження, визнати недійним державний акт, виданий на імя ОСОБА_2 та зобовязати останнього повернути земельну ділянку до земель запасу державної власності.

В судовому засіданні прокурор підтримав предявлений позов, з підстав зазначених у позовній заяві, просив суд задовольнити його у повному обсязі.

Справу розглянуто у відсутності відповідачів.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 15.10.2015р. у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду, заступник прокурора Одеської області подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а також порушення і неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

Відповідачі у судове засідання апеляційної інстанції не прибули, причини неявки не повідомили, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином про що у справі є докази. Зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника прокуратури Одеської області, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно із п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що прокурором не доведено знаходження спірної земельної ділянки в межах прибережно-захисної смуги, що неможливо оскаржити та скасувати розпорядження районної адміністрації через те, що воно є актом одноразового застосування, а також без вирішення питання чинності проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та через неможливість сповіщення відповідача ОСОБА_4

Проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що розпорядженням Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області №2872/А-2012р. від 27.12.2012р. було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність гр. ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту) Комінтернівського району Одеської області та вирішено передати дану земельну ділянку загальною площею 2.0000 га у власність ОСОБА_2

29.12.2012р. управлінням Держземагенства у Комінтернівському районі Одеської області ОСОБА_2 був виданий державний акт серії ЯМ №373084 на право власності на земельну ділянку загальною площею 2.0000 га, розташованої на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту), (а.с.7, 8).

Предявляючи позов у встановленому законом порядку, прокурор Комінтернівського району Одеської області посилався на те, що надана відповідачу ОСОБА_2 земельна ділянка належить до земель водного фонду, що Комінтернівська районна державна адміністрація Одеської області неправомірно змінила цільове призначення цієї земельної ділянки, що є порушенням вимог земельного, водного та природоохоронного законодавства.

Згідно зі ст. ст. 19, 20 ЗК України землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі: землі сільськогосподарського призначення й землі водного фонду, та віднесення їх до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно їх повноважень.

Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання, відповідно до ст. 21 ЗК України, недійсними рішень про надання земель, угод щодо земельних ділянок, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною, тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) усі води (водні об'єкти) на території України становлять її водний фонд.

Частина друга ст. 3 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) визначає, що до водного фонду України належать: поверхневі води: природні водойми (озера), водотоки (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; інші водні об'єкти; підземні води та джерела; внутрішні морські води та територіальне море.

Відповідно до пункту «а» ч. 1 ст. 58 ЗК України та ст. 4 ВК України до земель водного фонду належать землі, зайняті морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об'єктами, болотами, а також островами.

Крім того, до земель водного фонду України відносяться землі, на яких хоча і не розташований водний фонд, але за своїм призначенням вони сприяють функціонуванню водного фонду.

Так, за положеннями ст. 4 ВК України, ст. 58 ЗК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) до таких земель відносяться землі зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.

Крім того, за положеннями ч. 3 ст. 60 ЗК України та ст. 88 ВК України (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівельної документації.

Розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації.

В силу ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) зметою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту.

Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених цим Кодексом.

У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації.

Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом.

Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Відповідно до «Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності на них», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №486 від 08.05.1996р., (далі Порядку), який встановлює єдиний правовий механізм визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режим ведення господарської діяльності в них. Водоохоронні зони встановлюються для створення сприятливого режиму водних об'єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколоводних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм. У межах водоохоронних зон виділяються землі прибережних захисних смуг та смуги відведення з особливим режимом їх використання відповідно до статей 88-91 ВК України. Розміри і межі водоохоронних зон визначаються проектом на основі нормативно-технічної документації. Проекти цих зон розробляються на замовлення фізичних та юридичних осіб, узгоджуються з власниками землі, землекористувачами, Мінприроди, Держводагентством та територіальними органами Держземагентства, а на території Автономної Республіки Крим - з органами виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань екології та природних ресурсів, водного господарства та земельних ресурсів і затверджуються відповідними місцевими органами виконавчої влади або виконавчими комітетами рад.

Водоохоронна зона морів, морських заток і лиманів, як правило, збігається з прибережною захисною смугою і визначається шириною не менш як 2 кілометри від урізу води.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 84 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішень про надання земельних ділянок) у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності.

До земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі водного фонду, крім випадків визначених цим Кодексом ( пункт «д» ч. 4 ст. 84 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття рішень про надання земельних ділянок у власність).

Випадки передачі земель водного фонду до приватної власності, зокрема громадян, передбачені положеннями ч. 2 ст. 59 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин).

Так, ч. 1 ст. 59 ЗК України передбачено, що землі водного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності.

Громадянам та юридичним особам за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування можуть безоплатно передаватись у власність замкнені природні водойми (загальною площею до 3 гектарів). Власники на своїх земельних ділянках можуть у встановленому порядку створювати рибогосподарські, протиерозійні та інші штучні водойми (частина друга статті 59 ЗК України).

Громадянам та юридичним особам органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування із земель водного фонду можуть передаватися на умовах оренди земельні ділянки прибережних захисних смуг, смуг відведення і берегових смуг водних шляхів, а також озера, водосховища, інші водойми, болота та острови для сінокосіння, рибогосподарських потреб, культурно-оздоровчих, рекреаційних, спортивних і туристичних цілей, проведення науково-дослідних робіт тощо ( ч. 4 ст. 59 ЗК України)

Отже, за змістом зазначених норм права (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) землі під водними обєктами загальнодержавного значення, зокрема зайняті поверхневими водами: водотоками (річки, струмки), штучні водойми (водосховища, ставки) і канали; іншими водними об'єктами; підземними водами та джерела; внутрішніми морськими водами та територіальним морем, як землі зайняті водним фондом України, а також прибережні захисні смуги вздовж річок (у тому числі струмків та потічків), морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм не могли передаватись у власність громадян, оскільки є землями водного фонду України.

Крім того, за змістом частини четвертої ст. 88 ВК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення правовідносин) у межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням конкретних умов, що склалися.

Отже, за системним аналізом законодавства на час виникнення правовідносин, відповідно до положень ст. 88 ВК України, Порядоку розмір та межі прибережних захисних смуг встановлювались за проектами землеустрою (термін та зміст за статтями 50-54 Закону України «Про землеустрій»), а на землях населених пунктів відповідно до існуючих на час встановлення конкретних умов забудови, а при наданні в користування земельних ділянок навколо зазначених та інших водних обєктів, у разі відсутності землевпорядної документації (документації із землеустрою, проекту землеустрою) та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо прибережних захисних смуг водних обєктів, збереження водних обєктів повинно бути досягнуто шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо надання цих земельних ділянок нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених ст. 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Постанови № 486 з урахуванням конкретної ситуації.

Таким чином, землі зайняті морями та іншими водними обєктами та землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на яких знаходиться водний фонд України та на який розповсюджується окремий порядок надання та використання, а розмір та межі прибережної захисної смуги уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюються за проектами землеустрою, а в межах населених пунктів - з урахуванням містобудівної документації і ця прибережна захисна смуга повинна бути шириною не менше двох кілометрів від урізу води.

Такі правові висновки містяться в постановах Верховного Суду України від 22.04.2015р. №6-52цс15 та від 10.06.2015р. у справі № 6-162цс15.

З листа Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області №02-19/189 від 11.03.2016р. видно, що згідно рішення Чорноморської селищної ради №425 від 17.10.2008р. «Про розробку проекту землеустрою щодо установлення меж прибережної захисної смуги та встановлення її меж в натурі (на місцевості) в с. Чорноморське», тощо, проекти землеустрою щодо створення водоохоронних зон. Правила розроблення та на замовлення Чорноморської селищної ради ТОВ «Геоконсалтінг» було розроблено вищевказаний проект. На даний час проект знаходиться в стадії погодження, згідно розробленого Проекту землеустрою щодо встановлення меж прибережної захисної смуги Чорного моря вздовж смт Чорноморське, враховуючи існуючу історичну забудову смт Чорноморське … прибережна захисна смуга складає 100 метрів від урізу води.

Відповідно до листа Комінтернівської районної адміністрації Одеської області від 14.04.2016р. проекти землеустрою щодо встановлення прибережної захисної смуги та водоохоронної зони на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області уздовж Чорного моря відсутні.

Таким чином, суд першої інстанції з огляду на встановлені фактичні обставини справи та з урахуванням конкретної ситуації помилково не застосував до спірних правовідносин положення статей 3, 4 ВК України та статтю 84 ЗК України й не звернув уваги на положення статей 19-21 ЗК України, 58-60 ЗК України та ст. 88 ВК України, Порядок № 434 і Постанови № 486 (у редакціях, які були чинними на час виникнення правовідносин) та дійшов висновку про законність рішень ради про надання земельних ділянок у власність без урахування порядку їх цільового призначення та використання.

Отже, земельна ділянка, яка надана ОСОБА_2 знаходиться в межах прибережної захисної смуги на відстані 108-129 м. від урізу води, та відноситься до земель водного фонду. Передача земель в межах прибережної захисної смуги у власність для ведення особистого селянського господарства законодавством не передбачена.

Тому розпорядження Комінтернівської РДА від 27.12.2012 р. № 2873/а-2012 суперечить вимогам закону та підлягає скасуванню, а державний акт на право власності на земельну ділянку підлягає визнанню недійсним. Земельна ділянка підлягає поверненню до земель запасу державної власності.

Приймаючи до уваги те, що суд першої інстанції неповне зясував обставини, що мають значення для справи, що його висновки не відповідають обставинам справи, що судом порушено і неправильно застосовано норми матеріального і процесуального права, його рішення на підставі п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Судовий збір за подачу апеляційної скарги у сумі 1607,70 грн., який сплатила прокуратура Одеської області, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України підлягає розподілу між сторонами, а саме: стягненню з відповідачів на користь прокуратури в рівних частках по 803 грн. 85 коп. з кожного з них.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Одеської області в інтересах держави задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Позов прокурора Комінтернівського району Одеської області в інтересах держави задовольнити.

Скасувати розпорядження Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області від 27.12.2012 року № 2873/А-2012 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства на території Чорноморської селищної ради (за межами населеного пункту)».

Визнати недійсним державний акт серії ЯМ №373084, виданий ОСОБА_2 на право власності на земельну ділянку площею 2 га, розташовану на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області, для ведення особистого селянського господарства.

Зобовзати ОСОБА_2 повернути земельну ділянку площею 2 га, розташовану на території Чорноморської селищної ради Комінтернівського району Одеської області з кадастровим номером :01:002:0011 до земель запасу державної власності.

Стягнути з Комінтернівської районної державної адміністрації Одеської області та ОСОБА_2 на користь прокуратури Одеської області судовий збір по 803 грн. 85 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.Ф.Парапан

ОСОБА_5

ОСОБА_6