АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/609/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Кренцель М.І.
Провадження № 22-ц/789/356/16 Доповідач - Ткач О.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Бершадська Г. В., Гірський Б. О.,

при секретарі - Брілю В.Л.

у відсутність сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Козівського районного суду від 15 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Козівської селищної ради про визнання відмови в передачі у власність семикімнатної квартири незаконною, визнання права на безоплатну приватизацію на семикімнатної квартиру та визнання права власності на семикімнатну квартиру -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Козівського районного суду від 15 січня 2016 року відмовлено у задоволенні вищевказаного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити, посилаючись на те, що воно винесено з порушенням норм матеріального права та невідповідності висновків суду обставинам справи.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 свої доводи щодо незаконності відмови в задоволенні її вимог обґрунтовує посиланням на правові норми, які регулюють виникнення права власності та його захист, яке у неї виникло, на її погляд, з розбудови наданих в користування 2-х кімнат в будинку гуртожитку, в результаті якої фактично нею створено новий об'єкт нерухомості - семикімнатну квартиру.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та межах позовних вимог, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Згідно статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась із позовом до виконавчого комітету Козівської селищної ради про визнання незаконною відмови селищної ради у безоплатній передачу їй у власність семикімнатної квартири, загальною площею 174 кв.метри, та визнання права власності на квартиру в порядку безоплатної приватизації.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що рішенням селищної ради в 2010 році, її чоловіку - помічнику прокурора Козівського району на сім'ю в складі 3 особи в т.ч. і її, надано право на заселення у дві кімнати гуртожитку на АДРЕСА_1 площею 13 кв.м. та 15,9 кв.м. Враховуючи те, що нею за власні кошти проведено реконструкцію вказаного гуртожитку та збільшено кількість жилих приміщень з двох кімнат на сім, просить визнати за нею право на безоплатну приватизацію семи кімнатної квартири на АДРЕСА_1.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що стороною позивача не доведено правових підстав для визнання права власності на семикімнатну квартиру з підстав реконструкції двох кімнат в гуртожитку, а також для передачі у власність позивачки цієї квартири в порядку безоплатної приватизації житла.

З даними висновками суду першої інстанції повністю погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи, встановленим судом обставинам та вимогам закону.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Воно є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, вирішить справу згідно з законом, що підлягає застосуванню до правовідносин сторін.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.04.2010 року рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради за № 64 виділено дві кімнати площею 13 кв.м. та 15,9 кв.м на АДРЕСА_1 для проживання працівників прокуратури Козівського району та надано дозвіл на вселення в них помічнику прокурора ОСОБА_3 в складі сім'ї, яка складається з дружини та сина. ( а.с.11).

За час проживання в наданих кімнатах гуртожитку, в результаті проведених прибудов та реконструкції, площу приміщень було збільшено, а саме з 28,9 кв.метри до 174 кв.м. загальної площі (житлова - 124,9 кв.м). На час звернення позивачки до суду, дане приміщення площею 174 кв. метри набуло статусу квартири, яка є комунальною власністю і у вказаному статусі дане приміщення не надавалось, ні позивачці, ні її колишньому чоловіку (а.с. 145-146).

В жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась із заявою про приватизацію вищевказаної квартири по АДРЕСА_1. Попередньо, 04.09. 2012 року, зверталась із заявою про приватизацію двох кімнат в гуртожитку ( а.с. 9).

Рішенням виконавчого комітету Козівської селищної ради від 20 листопада 2014 року № 142 ОСОБА_2 відмовлено у приватизації квартири в зв'язку з тим, що квартира по АДРЕСА_1 виділена для працівників прокуратури та на вказане приміщення мають право інші члени сім'ї, оскільки з дня виїзду сина та колишнього чоловіка не минуло 6-ти місяців(а.с.10).

Із матеріалів справи та пояснень сторін встановлено, що шлюб між позивачкою між позивачкою та ОСОБА_3 розірвано 13.08.2013 року(а.с.4), на даний час ОСОБА_3 не є працівником прокуратури. Крім цього, колишній чоловік з малолітнім сином змінив місце проживання, про що свідчить запис про зняття 30.10.2014 року їх з реєстрації за адресою наданого житла (а.с.13).

Згідно ст. 118 ЖК Української РСР, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

У відповідності до Постанови Ради Міністрів Української РСР № 37 від 04.02.1988 р., з наступними доповненнями, "Про службові жилі приміщення" встановлено перелік працівників, яким може бути надано службові жилі приміщення до яких відноситься і помічник прокурора району, згідно до Наказу Генерального прокурора України №380 від 15 березня 1999 року.

В контексті Житлового Кодексу України та вищенаведених нормативних актів вказане житлове приміщення можна охарактеризувати як службове і призначене для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу нього.

У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України "Про приватизації державного житлового фонду" не підлягають приватизації: квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому до числа службових.

Крім цього, відповідно до статті 3 Закону України "Про приватизації державного житлового фонду"- "Приватизація здійснюється шляхом:

безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю;

продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов."

Згідно ст. 303 ЦПК - "Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до аналізу статей 11,12,15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України право, яке захищає суд, повинно існувати на день ухвалення судового рішення.

Крім підстав відмови, які наведені судом першої інстанції, слід зазначити, що у позивачки відсутнє право на безоплатну приватизацію житла, загальною площею 174 кв.метри.

Твердження апеляційної скарги про те, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, ухвалене при неповному з'ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, не заслуговують на увагу та спростовуються вищевикладеним.

Згідно ст. 308 ЦПК - "Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань."

Таким чином, суд першої інстанції, повно і всебічно встановивши обставини справи й визначивши правовідносини, зумовлені встановленими фактами, правильно застосував правові норми та ухвалив законне й справедливе рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Козівського районного суду від 15 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області О.І. Ткач