АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Винту Ю.М., Одинака О.О.

секретаря Герман Я.І.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_14, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виділ частки із майна та припинення права спільної часткової власності, позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Ганни Ярославівни, ОСОБА_1 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договору недійсними частково за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_6 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року,

встановила:

ОСОБА_1 у жовтні 2014 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виділ частки із майна, припинення права спільної часткової власності.

Вказувала на набуття права власності на 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1 на підставі договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. 28 вересня 2007 року.

Зазначаючи про право власності ОСОБА_4 на 52/100 частин житлового

№22ц-388 2016 рік Головуючий у 1 інстанції Кириляк А.Ю.

Категорія 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 - на 12/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, виникнення конфліктів щодо володіння та користування майном, просила виділити їй в натурі 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованими по АДРЕСА_1, припинити її право спільної часткової власності на майно.

Під час розгляду справи ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, просила виділити у власність із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, приміщення у житловому будинку літ.А кімнати №1-5 площею 14,6 кв.м, кухні №1-6 площею 12,3 кв.м, гараж літ.Б, ? огорожі №1 вартістю 192172 грн. та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 у вересні 2015 року звернулися до суду з позовом до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7, ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності частково та визнання договору недійсним.

Посилаючись на здійснення подружжям ОСОБА_9 та ОСОБА_4 будівництва гаражу літ.Б, сараю літ.В, літньої кухні літ.Д, погребу літ.Пд, просили визнати п.1 рішення виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 4 липня 2007 року №37 в частині оформлення права власності ОСОБА_8 на 36/100 частин господарських споруд, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_8 виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області серія НОМЕР_1 в частині 36/100 частин гаражу літ.Б, сараю літ.В, літньої кухні літ.Д, погребу літ.Пд., договір дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 частини житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. 28 вересня 2007 року, недійсними.

Позои об»єднано в одне провадження ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 17 грудня 2015 року.

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6 про виділ частки із майна, припинення права спільної часткової власності задоволено, постановлено виділити у власність ОСОБА_1 в житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1, приміщення у житловому будинку літ.А кімнати №1-5 площею 14,6 кв.м, кухні №1-6 площею 12,3 кв.м, гараж літ.Б, ? огорожі №1 вартістю 192172 грн. та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_4, ОСОБА_6 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я., ОСОБА_1 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договору недійсними частково відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просять рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_6 до Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області, приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я., ОСОБА_1 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договору недійсними частково задовольнити, зобов»язати ОСОБА_4, ОСОБА_6 виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію частки ОСОБА_1 у праві власності на майно в сумі 30688 грн., посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4, ОСОБА_6 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 про виділ частки із майна, суд першої інстанції керувався положеннями ч.1 ст.364 ЦК України та послався на доведеність можливості виділу в натурі 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівелями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на висновки додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 7 червня 2015 року №397 експерта ОСОБА_10, призначеної ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2015 року.

Вирішуючи позов ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договору недійсними частково, суд першої інстанції зазначив про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Такі висновки суду першої інстанції стверджуються матеріалами справи.

За змістом ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Встановлено, що ОСОБА_1 набуто право власності на 36/100 частин на житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, на підставі договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. 28 вересня 2007 року (а.с.6 т.1).

Відповідно ухвали Вижницького районного суду Чернівецької області від 7 лютого 2008 року у справі за позовом ОСОБА_4 та в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_11 про визнання права спільної сумісної власності подружжя та права власності на спадщину визнано мирову угоду, за умовами якої визначено право власності ОСОБА_4 на 52/100 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 - 12/100 частин.

Відповідно до ст.1 ЦПК України одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Згідно з пунктом 7 цієї постанови виділ може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.

У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, він провадиться за наявності дозволу на це виконкому місцевої ради (ст.152 ЖК).

Аналогічні роз»яснення надано у п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», за якими квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.

Згідно положень ч.1 ст.360-7 ЦПК України рішення Верховного суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов»язковим для всіх суб»єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правових акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Так, Верховний Суд України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі №6-130цс13 зазначив, що враховуючи те, що після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку стт.364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, при виділі частки із спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути відхилена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об»єкт нерухомого майна в розумінні ст.181 ЦК України та п.10 Порядку присвоєння об»єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об»єктів нерухомого майна для реєстрації прав на них».

За змістом ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

На підставі ч.4 зазначеної норми суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

З огляду на наведене, вирішуючи такі спори, суди з метою всебічного і повного з'ясування обставин справи та забезпечення здійснення прав сторін повинні запропонувати сторонам подати, зокрема, висновки технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу будинку в натурі, а в необхідних випадках - висновки органів державного архітектурно-будівельного контролю, пожежної і санітарної інспекцій тощо, про допустимість пов'язаних із цим поділом переобладнань і перепланувань; дані про дозвіл виконавчого комітету місцевої ради на переобладнання і перепланування приміщення; дані про характер робіт і їх вартість, які необхідно здійснити для відокремлення виділеної частки приміщення або його поділу.

Відповідно висновку додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 7 червня 2015 року №397 експерта ОСОБА_10, призначеної ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2015 року, можливий виділ у натурі 36/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.95-114 т.1).

Можливо виділити в натурі із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, приміщення у житловому будинку літ.А кімнати №1-5 площею 14,6 кв.м, кухні №1-6 площею 12,3 кв.м, гараж літ.Б, ? огорожі №1 вартістю 192172 грн. що становить 32/100 частки.

Розмір компенсації різниці вартості часток становить 23553 грн.

Необхідно виконати ремонтно-будівельні роботи з переобладнання житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 у два ізольовані приміщення, а саме закласти дверні прорізи між приміщеннями кухні №1-6, що виділяється власнику 36/100 частин та приміщенням коридору №1-1, приміщенням кімнати №1-3, демонтувати перегородку між приміщенням кухні №1-6 та приміщенням кімнати №1-5, що виділяються власнику 36/100 частин, встановити перегородку між приміщенням кухні №1-6 та приміщенням кімнати №1-5 таким чином, щоб площа кімнати №1-5 становила 15 кв.м, в приміщенні кухні №1-6 на місті віконного прорізу пробити вхідний проріз, встановити зовнішні вхідні двері , влаштувати ганок вартістю 8826 грн.

Рішенням виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 29 вересня 2015 року №46 дозволено ОСОБА_1 перепланування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.238 т.1).

Не можна погодитися з твердженнями ОСОБА_4, ОСОБА_6 щодо не дотримання вимог Інструкції щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 №55, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 року за №774/14041.

Відповідно до п.1.1. Інструкція визначає порядок проведення робіт з

поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель,

споруд, іншого нерухомого майна (далі - об'єкти нерухомого майна),

крім земельних ділянок, та застосовується суб'єктами

господарювання, які здійснюють технічну інвентаризацію об'єктів

нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна.

Правила, передбачені п.3.4 Інструкції, стосуються розрахунку частки кожного співвласника в будинку та передбачають встановлення внутрішньої площі основної частини будинку, а також площі, яка належить кожному співвласнику, без урахування площ прибудов, надбудов, веранд, тамбурів.

У даному разі спір щодо визначення часток сторін ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у праві власності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1, відсутній.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власність на житловий будинок з господарськими будівелями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, є спільною частковою, де частка ОСОБА_1 становить 36/100 частин, ОСОБА_4 - 52/100 частин, ОСОБА_6 - 12/100 частин.

Доводи ОСОБА_4, ОСОБА_6 щодо висновку будівельно-технічної експертизи спільного підприємства «Західно-Український Експертно-Консультативний Центр» від 16 грудня 2014 року №1105 про відсутність технічної можливості виділити співвласнику ОСОБА_1 належну їй частину у житловому будинку з господарськими будівелями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1, не заслуговують на увагу, оскільки такий висновок зроблений без урахування наявності технічної можливості переобладнати житловий будинок в ізольовані приміщення.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_4, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на невідповідність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання рішення органу місцевого самоврядування, свідоцтва про право власності та договору недійсними частково обставинам справи.

Предметом позову ОСОБА_4, ОСОБА_6 є визнання п.1 рішення виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 4 липня 2007 року №37 в частині оформлення права власності ОСОБА_8 на 36/100 частин господарських споруд, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_8 виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області серія НОМЕР_1 в частині 36/100 частин гаражу літ.Б, сараю літ.В, літньої кухні літ.Д, погребу літ.Пд., договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 28 вересня 2007 року, недійсними.

При цьому ОСОБА_4, ОСОБА_6 пов»язувався захист своїх прав та інтересів з правовідносинами з права власності на гараж літ.Б, сарай літ.В, літню кухню літ.Д, погріб літ.Пд, що розташовані по АДРЕСА_1, та спадкування внаслідок смерті ОСОБА_9

Водночас ОСОБА_4, ОСОБА_6, звертаючись до суду з позовом про визнання договору дарування між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_7 28 вересня 2007 року недійсним, обставинами, якими обґрунтовували свої вимоги, зазначали вчинення підпису від імені ОСОБА_8 іншою особою з порушенням абз.2 п.16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

На підставі ч.1 ст.21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З приєднаного до матеріалів справи витягу з рішення виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 7 лютого 2001 року №11 вбачається, що ОСОБА_9 та ОСОБА_12 дозволено оформити право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення видати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 свідоцтво про право власності на житловий будинок (а.с.18 т.2).

Рішенням виконавчого комітету Чорногузівської сільської Вижницького району Чернівецької області від 4 липня 2007 року №37 внесено зміни в рішення виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 7 лютого 2001 року №11, дозволено оформити право власності ОСОБА_8, ОСОБА_9 на житловий будинок та господарські будівлі по АДРЕСА_1. На підставі цього рішення видати свідоцтво про право власності ОСОБА_9 на 64/100 частин житлового будинку, ОСОБА_8 на 36/100 частин житлового будинку (а.с.19 т.2).

За змістом ч.1 ст.188 ЦК У країни якщо кілька речей утворюють єдине ціле, що дає змогу використовувати його за призначенням, вони вважаються однією річчю.

Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен їз співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 4 жовтня 1991 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» різні господарські будівлі (літні кухні,сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле,тобто є приналежністю головної речі ( будинку), яка слідує за головною річчю. За такого підсобні будівлі не є самостійним об'єктом цивільних прав, в тому числі не можуть бути самостійним об'єктом права власності.

Як вбачається з технічного паспорта на житловий по АДРЕСА_1 такий об'єкт цивільних прав складається з житлового будинку літ.А, гаражу літ.Б, сараю літ.В, вбиральні літ.Г, літньої кухні з верандою літ.Д, підвалу літ.Пд, огорожі №1, які призначені для обслуговування житлово-побутових потреб власника будинку і пов'язані з будинком спільним призначенням.

Таким чином господарські будівлі та споруди гаражу літ.Б, сараю літ.В, вбиральні літ.Г, літньої кухні з верандою літ.Д, підвалу літ.Пд, огорожі № 1 є приналежністю до житлового будинку літ.А, утворюють складну річ, яка є єдиним об'єктом цивільних прав.

Відповідно наведеного суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для захисту самостійного права власності ОСОБА_4, ОСОБА_6 на гараж літ.Б, сарай літ.В, літню кухню з верандою літ.Д, підвал літ.Пд, огорожу № 1 шляхом визнання п.1 рішення виконавчого комітету Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 4 липня 2007 року №37 в частині оформлення права власності ОСОБА_8 на 36/100 частин господарських споруд, свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане ОСОБА_8 виконавчим комітетом Чорногузівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області серія НОМЕР_1 в частині 36/100 частин гаражу літ.Б, сараю літ.В, літньої кухні літ.Д, погребу літ.Пд.

За змістом ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно із вимогами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Положеннями ч.4 ст.207 ЦК України передбачено, якщо фізична особа у зв»язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи, на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Встановлено, що між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 укладено договір дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. 28 вересня 2007 року (а.с.56 т.2).

Зі змісту правочину вбачається, що за дорученням ОСОБА_8 текст правочину у її присутності підписано ОСОБА_13 у зв»язку з похилим віком.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у ст.16 ЦК України.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (ч.3 ст.16 ЦК України).

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України у абз.2 п.11 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

З огляду на відсутність підстав для захисту самостійного права власності ОСОБА_4, ОСОБА_6 на гараж літ.Б, сарай літ.В, літню кухню з верандою літ.Д, підвал літ.Пд, огорожу № 1 ОСОБА_4, ОСОБА_6 недоведено порушення, невизнання або оспорення прав чи інтересів договором ОСОБА_8 та ОСОБА_1 дарування частини житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Чернівецької області Оградюк Г.Я. 28 вересня 2007 року.

Не можна погодитися з доводами ОСОБА_4, ОСОБА_6 на вирішення позову ОСОБА_4, ОСОБА_6, зобов»завши здійснити виплату ОСОБА_1 грошової компенсації в сумі 30688 грн.

Відповідно до вимог п.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як роз»яснив Пленум Верховного Суду у п.3 постанови від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до ст.19 Конституції України, ст.1 ЦПК та з урахуванням положення ч.4 ст.10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Згідно з положеннями ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Згідно ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто вказані норми ЦК України є різними за своєю правовою природою і кожна з них є окремою підставою для пред'явлення позову.

Проте ОСОБА_1 не порушувалось питання про одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості частки.

ОСОБА_4, ОСОБА_6 позову про припинення права ОСОБА_1 на частку у спільному майні не подано.

За таких обставин судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Посилання ОСОБА_4, ОСОБА_6 в апеляційній скарзі на звільнення від оплати призначеної ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2015 року додаткової судової будівельно-технічної експертизи, проведення якої доручено експерту ОСОБА_10, не відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_1 порушувалося питання про присудження судових витрат та подання доказів на підтвердження понесених судових витрат.

Частиною 1 ст.79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи.

За змістом п.4 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов»язаних з розглядом судової справи, належать витрати сторін та їх представників, що пов»язані з

залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз.

На підставі частини 2 та 5 ст.86 ЦПК України кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи. Якщо клопотання про проведення експертизи заявлено обома сторонами, витрати на її оплату несуть обидві сторони порівну.

Граничні розміри компенсації таких витрат передбачені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Відповідно до п.45 постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних від 17 жовтня 2014 року №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» після закінчення розгляду справи витрати, пов'язані з проведенням судової експертизи, підлягають розподілу судом на загальних підставах, визначених статтею 88 ЦПК.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 6 березня 2015 року призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої доручено експерту ОСОБА_10

До матеріалів справи приєднано висновок додаткової судової будівельно-технічної експертизи від 7 червня 2015 року №397 експерта ОСОБА_10

Також ОСОБА_1 додано квитанцію до прибуткового касового ордера від 5 травня 2015 року, відповідно якої здійснено оплату за проведення експертизи (т.1 а.с.146).

Ураховуючи, що витрати, понесені ОСОБА_1 у зв»язку із проведенням експертизи, відносяться до судових витрат, вони підлягають стягненню з відповідачів пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин судом першої інстанції правильно вирішено питання про стягнення судових витрат, пов»язаних із проведенням судової експертизи.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді