Дата документу 18.05.2016
Справа № 334/4600/15-ц
Провадження № 2/334/150/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 травня 2016 року Ленінський районний судом м. Запоріжжя у складі: головуючого

судді Мусієнко Н.М.,

при секретарі Петракей Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0325 філія Запорізьке обласне управління про стягнення грошових коштів збережених без достатньої правової підстави, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів, збережених без достатньої правової підстави, зазначивши в позовній заяві, що ОСОБА_1 придбав квартиру за адресою АДРЕСА_1, на прилюдних торгах, що відбулися 31.09.2012р. за 288 900,00грн.

Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С. позивачу було видано свідоцтво на право власності на зазначену квартиру, що раніше належала гр. ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 14.03.2008р. №4079.

Згідно витягу про державну реєстрацію прав від 14.09.2012р. №35505507 право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_1 14.09.2012р.

Не погоджуючись з результатами прилюдних торгів, колишня власниця квартири ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про визнання їх недійсними.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014р. у справі № 22-ц/778/4515/14 позов задоволено частково: визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,18 кв.м, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 31.08.2012р., та визнано недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р., а також визнано недійсним свідоцтво від 11.09.2012р., видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за №3787 на ім'я ОСОБА_1

Також вказує, що квартира, придбана ОСОБА_1 на зазначених прилюдних торгах, так і не була йому передана на підставі акту приймання-передачі, оскільки ОСОБА_3 добровільно не виселялася з квартири.

Згідно протоколу проведення прилюдних торгів від 31.08.2012р., Акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р. позивач придбав квартиру за 288900,00грн., з яких 245 853,90грн. було перераховано на рахунок Орждонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ як сплата за лот № 5 (зазначену квартиру) згідно протоколу прилюдних торгів, а 43028,67 грн. (раніше внесений переможцем аукціону гарантійний внесок) залишився як винагорода спеціалізованої організації в рахунок оплати наданих нею послуг з реалізації цього майна.

Відповідно до платіжного доручення №33365224 від 04.09.2012р. позивач перерахував на рахунок

Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ 245853,90грн. у якості сплати за лот №5 відповідно до протоколу проведення прилюдних торгів.

Оскільки зазначена квартира продавалася на прилюдних торгах як арештоване майно на виконання виконавчого листа Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя №2-1855 від 29.04.2011р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0325 філія ЗОУ суми боргу у розмірі 561309,35грн., то грошові кошти, сплачені ОСОБА_1 за придбану на прилюдних торгах квартиру ОСОБА_3, підлягали перерахуванню ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0325 філія ЗОУ в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком.

Як повідомив банк, згідно платіжного доручення №U1586613 від 05.11.2012р. Орджонікідзевським ВДВС ЗМУЮ грошові кошти в сумі 218493,51грн. перераховано на рахунок АТ «Ощадбанк» для погашення заборгованості ОСОБА_3 перед банком за кредитним договором.

Оскільки банку було повернуто зі сплачених позивачем на прилюдних торгах за квартиру 245853,90грн. лише 218493,51 грн., то різницю - 27360,39 грн. Орджонікідзевський ВДВС стягнув як виконавчий збір у відповідності до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до листа Орджонікідзевського ВДВС від 13.02.2015р. №2245/5 ОСОБА_1 було повідомлено, що ВДВС направив на адресу ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління лист, щодо повернення грошових коштів, перерахованих останньому в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3

Після надходження грошових коштів на депозитний рахунок Орджонікідзевського ВДВС буде вирішено питання щодо повернення ОСОБА_1 грошових коштів за придбання на прилюдних торгах квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Проте на теперішній час грошові кошти позивачу не повернуті, у зв'язку з чим він змушений звернутися до суду за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні 18.05.2016р. представником позивача було надано суду заяву про залишення позовних вимог в частині стягнення коштів з Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ без розгляду.

У судовому засіданні представник позивача позов з урахуванням заяви про часткове залишення позовних вимог без розгляду підтримав, просить його задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, проти його задоволення заперечував та просив у його задоволенні відмовити ти, пояснивши суду, що банк не є належним відповідачем у справі, оскільки не є стороною правочину, який визнано недійсним.

Крім того, для банку правовою підставою отримання коштів, в т.ч. і від реалізації іпотеки, є рішення суду про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та кредитний договір, а тому банк володів коштами на законних підставах. Вважає, що вказані грошові кошти слід стягувати з Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ та ПП «СП «Юстиція». Також не заперечував, що Орджонікідзевський ВДВС зверталося до банку із заявою про повернення коштів,однак банк відмовляється повертати вказані кошти.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника сторін, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного:

Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівліпродажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином.

Таким чином, враховуючи те, що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівліпродажу, така угода може визнаватись не дійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину, що вбачається із правової позиції Верховного суду України у справі №6116цс12.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 17.12.2014р. у справі №22-ц/778/4515/14 визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого іпотечного нерухомого майна - квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 65,18кв.м, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» 31.08.2012р., та визнано недійсним акт №512/5 державного виконавця Орджонікідзевського ВДВС Запорізького МУЮ про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 11.09.2012р., а також визнано недійсним свідоцтво від 11.09.2012р., видане приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Масловець Л.С., зареєстроване в реєстрі за №3787 на ім'я ОСОБА_1

Вказане судове рішення набрало законної сили на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10 червня 2015р.

За положеннями ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а вразі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до пунктів 5,10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов:

а)набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна.

Окрім того, суд зауважує, що якщо продавець за недійсним договором в подальшому відчужив отримані в результаті недійсної угоди майно або кошти третій особі, то у відносинах із набувачем таких майна чі коштів, покупець може використати лише речовоправовий спосіб захисту, що полягає у витребуванні майназ чужого незаконного володіння, оскільки вони (колишній власник такого майна чи коштів і нинішній їх володілець) не перебували в жодних договірних (зобов'язальних) відносинах один з одним.

Судом встановлено, що ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління, яке отримало кошти від реалізації нерухомого майна на прилюдних торгах, не мало та не має жодних договірних відносин із позивачем, не залучалося до організації публічних торгів, не

приймало участь у них в якості покупця чи продавця, не проводило жодних дій, які прямо чи опосередковано могли вплинути на визнання торгів не дійсними, а тому твердження представника відповідача проте, що кошти в розмірі 218493,51грн. були отримані банком на законних підставах є безпідставними.

Таким чином, після визнання в судовому порядку прилюдних торгів не дійсними, позивач набув право на повернення оплати вартості придбаного ним нерухомого майна шляхом стягнення коштів з особи, яка фактично їх отримала, тобто з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ № 10007/0325 філії Запорізьке обласне управління, а не з Орджонікідзевського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції, як на це посилається у своїх запереченнях представник банку.

У випадку, якщо банк вважає, що діями когось і з сторін правочину (публічних торгів) банку заподіяно збитків банк на підставі ч.2 ст.216 ЦК України в праві звернутися з позовом про їх стягнення з особи, яку вважає винною у визнанні правочину недійсним.

Дана правова позиція також висловлена в ухвалі Верховного Суду України від 22 грудня 2015р. у справі №6291ц15.

Також у вказаній ухвалі Верховний Суд України висловив таку правову позицію щодо висновків, здійснених у постанові Верховного Суду У країни від18 листопада 2015р., на яку посилається у своїх запереченнях банк: у постанові від 18 листопада 2015р. Верховний Суд України дійшов правового висновку у справі за позовом іпотекодавця про визнання недійсним протоколу проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого не рухомого майна, акту про проведення прилюдних торгів та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів й застосування реституції, отже у справах наявні різні підстави та предмет спору.

В той же час, не підлягають до задоволення вимоги позивача ОСОБА_1 про стягнення із відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0325 філії Запорізьке обласне управління процентів за безпідставне користування чужими грошовими, у розмірі 60 777,15грн.

Так, ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (ст.536 цього Кодексу).

Представник позивача з посиланням на ст.1048 ЦК України нарахував відповідачу проценти за користування безпідставно отриманими коштами.

Суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення процентів задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Положеннями ст.536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Звертаючись до суду із позовом про стягнення з відповідача відсотків за користування чужими коштами, позивач здійснив нарахування цих процентів із застосуванням аналогії закону на підставі приписів ст.1048 ЦК України, якою передбачено, що у разі не встановлення договором позики розміру процентів їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Відповідно до ч.1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Відтак, аналогію закону можна застосовувати виключно у разі подібності спірних неврегульованих правовідносин, що вбачається із правової позиції Верховного Суду України від 20.08.2013р. у справі №5016/1355/2012.

Суд приходить до висновку, що договір позики та зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави є різними за своєю правовою природою видами договірних та позадоговірних зобов'язань, регулюють різні види правовідносин,тому застосування до спірних правовідносин положення ст.1048 ЦК України є безпідставним.

Окрім того, правовідносини, які виникли між сторонами пов'язані із купівліпродажу майна на публічних торгах, а не з договором позики.

Окрім того, суд враховує, що на момент проведення публічних торгів та за їх результатами, грошові кошти позивачем були сплачені добровільно, на виконання договору, який може бути укладений в майбутньому. В той же час, на момент перерахування коштів у відповідача Орджонікідзевського відділу ДВ СЗ МУЮ були наявні правові підстави для цього.

У відповідності до ст.88 ЦПК України, із відповідача ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0325 філії Запорізьке обласне управління на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі, пропорційній до суми задоволених вимог, тобто в розмірі 2184грн. 90коп.

Керуючись ст.ст.6,10,11,58,60,61,88,209,213215,3607 ЦПК України, ст.ст.216,1212 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ №10007/0325 філії Запорізьке обласне управління на користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 218493,51грн. (двісті вісімнадцять тис. чотириста дев'яносто три грн. 51коп.), а також судовий збір у розмірі 2184грн. 90коп. (дві тис. сто вісімдесят чотири грн. 90коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів.

Суддя: Мусієнко Н. М.