АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/1833/2016 Головуючий в 1 інстанції - Чех Н.А.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві в залі судових засідань Апеляційного суду міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та про зобов'язання видати трудову книжку, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, моральної шкоди та про зобов'язання видати трудову книжку.

Зазначав, що 24.12.2007 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 - фізичною особою-підприємцем, був укладений безстроковий трудовий договір, відповідно до якого відповідач повинен був виплачувати йому заробітну плату не нижче мінімальної заробітної плати. З травня 2009 року відповідач перестав виплачувати заробітну плату в повному обсязі. Після розірвання трудового договору ОСОБА_2 усі належні розрахунки з ним не здійснив, трудову книжку не видав. Після неодноразових звернень до відповідача щодо сплати заборгованості та обіцянок останнього, він та інші працівники вимушені були звернутися до прокуратури. Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 08.12.2011 року було встановлено, що відповідач умисно вчинив грубе порушення трудового законодавства, а справа була закрита на підставі Закону України "Про амністію". В листі Фонду соціального страхування від 29.01.2010 року зазначено, що заборгованість відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати в період з травня по грудень 2009 року складає 5 098 грн. 35 коп. та не виплачена допомога по тимчасовій непрацездатності на суму 94 грн. 62 коп. Відповідач і в 2010 році не сплачував заробітну плату і фактично розірвав трудовий договір, трудову книжку не повернув. На його звернення до Дніпровського районного центру зайнятості, йому надали письмову відповідь про те, що трудовий договір розірвано 30.09.2010 року. Ні в указану дату, ні в подальшому відповідачем не здійснено виплату всіх належних сум, чим порушено вимоги трудового законодавства.

Посилаючись на викладене, просив стягнути з відповідача на його користь невиплачені в день розірвання трудового договору кошти, а саме: заробітну плату в сумі 5 098 грн. 35 коп. та допомогу по тимчасовій непрацездатності в сумі 94 грн. 62 коп. Також просив стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з жовтня 2010 року по жовтень 2015 року, що в сумі складає 53 280 грн., виходячи з мінімальної заробітної плати в розмірі 888 грн., яка була встановлена станом на вересень 2010 року, тобто на час розірвання трудового договору. Також просив відшкодувати на його користь моральну шкоду в сумі 25 000 грн., заподіяну йому протиправними діями відповідача щодо невиплати заробітної плати та зобов'язати відповідача видати трудову книжку.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 02 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі в сумі 5 098 грн.35 коп., допомогу по тимчасовій непрацездатності -94 грн. 62 коп., середній заробіток за час затримки в сумі 53 280 грн., моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В інших частинах позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позов ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції відповідач та його представник підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Позивач та його представник проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначав, що з грудня 2007 року він з відповідачем перебував у трудових відносинах, з травня 2009 року відповідач перестав виплачувати належну йому заробітну плату, після розірвання трудового договору відповідач усі належні розрахунки з позивачем не здійснив, трудову книжку не видав.

Задовольняючи позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, позивач працював у відповідача - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі безстрокового трудового договору, укладеного між сторонами 24.12.2007 року.

З постанови Дніпровського районного суду міста Києва від 08.12.2011 року вбачається, що ОСОБА_3 не була виплачена відповідачем заробітна плата за червень-вересень 2009 року в сумі 2 432 грн. 62 коп., а тому у відповідності до вимог ч.4 ст.61 ЦПК України, дана обставина не підлягає доказуванню.

Згідно вказаної постанови кримінальна справа відносно відповідача була закрита на підставі Закону України "Про амністію".

Судом встановлено і дана обставина не заперечується сторонами, що 30.09.2010 року трудовий договір між сторонами був розірваний. З листа Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 29.01.2010 року слідує, що заборгованість відповідача перед позивачем за травень-грудень 2009 року складає 5 098 грн. 35 коп., та не невиплачена допомога по тимчасовій непрацездатності за 2009 рік в сумі 94 грн. 62 коп.

Визначаючи розмір суми заборгованості по заробітній та допомоги по тимчасовій непрацездатності за 2009 рік суд першої інстанції виходив з суми, зазначеної позивачем в позовній заяві, а також в листі Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності від 29.01.2010 року.

Даний розмір суми заборгованості по заробітній платі та допомозі по тимчасовій непрацездатності сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки підтверджується зібраними по справі доказами і відповідачем не спростований.

Судом першої інстанції також вірно встановлено, що в порушення вимог трудового законодавств відповідачем не проводилася своєчасна виплата позивачу заробітної платита допомоги по тимчасовій непрацездатності, чим було завдано позивачу моральних страждань, які призвели до втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд правильно врахував глибину та тривалість моральних страждань, конкретні обставини справи й, керуючись принципами розумності і справедливості, обґрунтовано стягнув на користь позивача моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Колегія суддів не вбачає підстав для зменшення розміру відшкодування на користь позивача моральної шкоди.

Судове рішення у приведеній частині відповідає вимогам матеріального та процесуального права і не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі представника відповідача.

Разом з тим, задовольняючи позов в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, а саме з жовтня 2010 року по жовтень 2015 року, в сумі 53 280 грн., суд першої інстанції виходив з того, що факт порушення відповідачем трудового права позивача на отримання розрахунку при звільненні встановлений в ході даного судового розгляду.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки по справі вбачається недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність.

З матеріалів справ вбачається, що починаючи з грудня 2009 р. позивач не виходив на роботу та не надав відповідачеві будь-яких документів щодо поважності причин нез'явлення на роботі.

Відповідно до ст. 24-1 КЗпП України трудові відносини, що виникають між фізичною особою - підприємцем та найманим працівником, оформлюються у порядку, який встановлений Міністерством праці та соціальної політики України за участю державної служби зайнятості. Встановлена форма трудового договору між працівником та фізичною особою - підприємцем і Порядок реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою затверджені наказом Міністерство праці та соціальної політики України № 260 від 08.06.2001 р., зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 27.06.2001 р. за № 554/5/5745.

У разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок.

Державна служба зайнятості знімає з реєстрації трудовий договір за умов виконання зазначених вимог та подання документів, передбачених пунктом 5 Постанови Кабінету Міністрів України № 1168 від 29.10.2009 р.

ФОП ОСОБА_4 19 серпня 2010 року на адресу позивача ОСОБА_3 направлялись телеграми, з тексту яких вбачається, що відповідач запрошував позивача прибути на робоче місце для отримання заробітної плати, надання документів, що підтверджували б поважність причин його нез'явлення на роботі з грудня 2009 р. (а.с. 53). Дана телеграма була отримана ОСОБА_3 20.08.2010 року (а.с.55).

Проте, позивач ОСОБА_3 для отримання заробітної плати не з'явився.

Окрім того, 19.08.2010 р. відповідач телеграмою запросив позивача прибути 21.08.2010 р. о 14 год. до Дніпровського районного центру зайнятості м.Києва з метою звільнення, зняття трудового договору з реєстрації згідно чинного законодавства. Дана телеграма була вручена особисто позивачу, який на неї не відреагував.

24 серпня 2010 року відповідач здійснив позивачу поштовий переказ коштів (невиплачену заробітну плату) в сумі 2 432,62 грн., що підтверджується фіскальним чеком (а.с.58).

Однак, позивач відмовився отримувати відповідні кошти, які були повернуті поштою на адресу відповідача (а.с.59).

30 вересня 2010 року трудовий договір між сторонами був розірваний на підставі п. 4 ст.40 КЗпП України та знятий з реєстрації у Дніпровському районному центрі зайнятості м.Києва (а.с.52)

Як зазначено відповідачем і дана обставина не заперечувалась позивачем, в останній в день звільнення ОСОБА_3 на робочому місці не перебував, в зв'язку з чим ФОП ОСОБА_4 був позбавлений можливості у відповідності до вимог ст.116 КЗпП України провести виплату всіх сум, що належали позивачу при звільненні.

07 жовтня 2010 року відповідач знову відправив позивачу телеграму, в якій запрошував останнього 08 жовтня 2010 року з'явитись для отримання належної йому заробітної плати (а.с.56). Ця телеграма була вручена особисто ОСОБА_3 07 жовтня 2010 року (а.с.57). Однак, позивач і цього разу не з'явився для отримання заробітної плати.

Отже, відповідач всіма можливими засобами зв'язку вживав заходів щодо повідомлення ОСОБА_3 про необхідність отримання ним заробітної плати.

Постановою Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Згідно з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_3, пред'явивши вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, будь-яких доказів, які б містили інформацію про те, що він звертався з відповідними заявами до відповідача про виплату йому заробітної плати і йому відмовлено у виплаті нарахованих сум, суду не надав і таких доказів справа не містить.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що вини ОСОБА_2 у неотриманні позивачем повного розрахунку при звільненні немає, відповідач здійснив вичерпний перелік дій по дотриманню вимог ч.1 ст.116 КЗпП України для виплати та перерахування коштів, належних позивачу при його звільненні з роботи, а тому відсутні передбачені ст.117 КЗпП України підстави для стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника з роботи.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 53 280 грн. підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку.

У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України також підлягає зменшенню й розмір стягнутого з відповідача на користь держави судового збору з 594,73 грн. до 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, діючого в інтересах ОСОБА_2,- задовольнити частково

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі 53 280 грн. скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку - відмовити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2015 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшити розмір стягнутого з ОСОБА_2 в доход держави судового збору з 594 грн. 73 коп. до 487 грн. 20 коп.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: