Номер провадження: 22-ц/785/520/16
Головуючий у першій інстанції Матяш Т. Л.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_2, приватного підприємства «Кристал» про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставу,

встановила:

ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 і приватного підприємства «Кристал» про стягнення заборгованості та звернення стягнення посилаючись на наступні обставини.

16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, згідно якого відповідач отримав 40 000,00 доларів США на строк до 15.05.2015 року. Одночасно з укладенням кредитного договору між сторонами було укладено договір застави, згідно якого відповідач передав позивачу в заставу автомобіль марки Lexus, модель GS350, тип тз - легковий седан-В, номер шасі, кузова НОМЕР_1, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

20.04.2012 року ПАТ «Укрсиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника у зв'язку з укладенням договору факторингу. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань.

20.04.2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника у зв'язку з укладенням договору факторингу. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника ТОВ «Кредекс Фінанс» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань

11.02.2013 року між ТОВ «Вердикт Фінанс» та ПП «Кристал» було укладено договір поруки, згідно якого ПП «Кристал» поручилося перед позивачем за виконання зобов'язань за договорами ОСОБА_2

Відповідачі зобов'язання за договорами не виконали, внаслідок чого позивач вважає, що має право звернення на предмет застави за договором, про що і просив суд.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, про час, місце та дату судового засідання сповіщався, на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує, просив суд задовольнити у повному обсязі.

Справа розглянута у відсутності сторін.

Заочним рішенням суду позов був задоволений частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ПП «Кристал» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю „Вердикт Фінанс" заборгованість за кредитом в розмірі 10,00 грн.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0 від 16.05.2008 року, яка станом на 31.03.2013 року становить 188 060,87 гривень, було звернуто стягнення на предмет застави: автомобіль марки Lexus, модель GS350, тип тз - легковий седан-В, номер шасі, кузова НОМЕР_1, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, який на праві власності належить відповідачеві ОСОБА_2, шляхом продажу вказаного автомобіля ТОВ «Вердикт Фінанс» з укладанням від його імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з наданням повноважень на отримання дублікату свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу замість втраченого, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАЇ України по свідоцтву про реєстрацію транспортного засобу або його дублікату для його подальшої реалізації, а також наданням ТОВ «Вердикт Фінанс» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ПП «Кристал» на користь ТОВ «Вердикт Фінанс» судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 627 гривень з кожного.

В іншій частині позовних вимог було відмовлено.

ТОВ «Вердикт Фінанс» подало на рішення суду апеляційну скаргу в частині відмови в задоволенні інших позовних вимог, вважає, що суд неповно з'ясував обставини справи, а висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи. Судом при цьому порушені норми матеріального та процесуального права. А саме, суд безпідставно не задовольнив їх вимогу про вилучення предмета застави - спірного автомобіля, що належить відповідачці на праві власності. Судом не взято до уваги, що спірний автомобіль, ключі від нього та необхідні документи, у тому числі технічний паспорт, знаходяться у розпорядженні ОСОБА_2, який не проявляє будь-якого волевиявлення з приводу передачі зазначеного майна в розпорядження позивача. Відмова в позовних вимогах про зобов'язання відповідача передати ТОВ «Вердикт Фінанс» комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу по суті унеможливлює реалізацію ТОВ «Вердикт Фінанс» права звернення стягнення на предмет застави, суперечить вимогам ст.662 ЦПК України. Законом України «Про заставу» та умовами договору передбачено обов'язок відповідача передати предмет застави в заклад заставодержателя. Просить рішення суду в частині відмови у вилученні у ОСОБА_2 автомобіля, комплекту ключів до нього, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та передачі ТОВ «Вердикт Фінанс» скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зазначені вимоги в повному обсязі.

В частині задоволення позовних вимог рішення ніким не було оскаржено. Фактично рішення суду оскаржено частково, тільки в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо вилучення предмета застави - спірного автомобіля та зобов'язання відповідача передати ТОВ «Вердикт Фінанс» комплект ключів і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, а тому рішення суду підлягає перегляду тільки в цій частині, відповідно до вимог чинного процесуального законодавства.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляція підлягає задоволенню, а рішення cуду в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо вилучення предмета заставипідлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції правильно встановив наступні фактичні обставини.

16.05.2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_2, було укладено кредитний договір № 0.

Відповідно до вищевказаного Договору, ПАТ «Укрсиббанк» зобов'язався надати ОСОБА_2 кредит у сумі 40 000,00 доларів США на строк до 15.05.2015 року.

В забезпечення умов договору між АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір застави, предметом якого виступає автомобіль марки Lexus, модель GS350, тип тз - легковий седан-В, номер шасі, кузова НОМЕР_1, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2.

При укладенні Договору забезпечення сторони визначили вартість предмета застави у розмірі - 400 000 грн., про що свідчить п.2.2 кредитного договору від 16.05.2008 року.

20.04.2012 року Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 05/12 свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань уклавши договір про відступлення прав за договорами застави.

20.04.2012 року ТОВ «Кредекс Фінанс відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» відповідно до Договору факторингу № 05/12-КВ свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника. Разом з правом вимоги заборгованості за кредитними договорами до боржника ТОВ «Кредекс Фінанс» уступило права заставодержателя за договорами забезпечення відступлених кредитних зобов'язань уклавши договір про відступлення прав за договорами застави.

11.02.2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» та приватне підприємство «Кристал» уклали договір Поруки № 0/П

Відповідно до договору поруки ПП «Кристал», як поручитель, поручається за виконання ОСОБА_2 обов'язків, які виникли на підставі кредитного договору № 0 в обсязі 10,00 грн.

У порушення умов договору відповідачі свої зобов'язання за договором належним чином не виконали, в результаті чого, виникла заборгованість за кредитом у розмірі 188060,87 грн., що підтверджується довідкою про стан заборгованості в матеріалах справи.

16.05.2008 року позивач зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання ОСОБА_2 у відповідності до ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрації обтяжень», що підтверджується Витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, серії ММ № 567757, однак, відповідач відмовляється повертати предмет застави, чим порушує свої зобов'язання передбачені договорами.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд першої інстанції вважав, що відповідачі належним чином зобов'язання за договорами не виконали, тому з них повинно бути солідарно стягнуто 10,00 грн. заборгованість за кредитними зобов'язаннями на користь позивача, а також звернуто стягнення на предмет застави транспортний засіб - Lexus, модель GS350, тип тз - легковий седан-В, номер шасі, кузова НОМЕР_1, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Отож, на думку суду, позивач набув право на звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що передбачено самим договором, та ст. 20 Закону України « Про заставу».

За таких обставин вимоги в цій частині позову суд задовольнив у повному обсязі.

В решті позовних вимог суд відмовив, оскільки, на думку суду, вони не передбачені договором та законом. Більш того, всупереч положень ст. 60 ЦПК України позивач не довів та не надав належних доказів, щодо місця перебування спірного автомобіля та знаходження його саме у відповідача.

Погодитись з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до умов кредитно-заставного договору від 16 травня 2008 року № 0 заставодержатель має право звернути стягнення з метою задоволення своїх вимог у випадках, якщо у момент настання строку виконання будь-якого із зобов'язань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.

Правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначений Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».

Через неналежне виконання умов кредитного договору Відповідачем Позивач набув право стягнути заборгованість та задовольнити свої вимоги за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження та укладення договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем від імені боржника.

Згідно зі ст. 30 «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом продажу предмету забезпечувального обтяження третій особі.

При цьому обтяжувач зобов'язаний у порядку, встановленому ст. 27 цього Закону, повідомити боржника та інших обтяжувачів відповідного рухомого майна про свій намір реалізувати таке право із зазначенням обраного ним способу, місця та часу проведення продажу. Договір купівлі-продажу предмета забезпечувального обтяження укладається обтяжувачем від імені боржника і є правовою підставою для набуття покупцем цього предмета права власності на відповідне рухоме майно.

Проте, в результаті розгляду судом першої інстанції справи по суті та прийняття оскаржуваного рішень Позивач фактично не може реалізувати своє право на продаж через те. що

-відповідач не забезпечує доступ до автомобіля, чим не виконує умови Договору

-автомобіль з усіма приналежностями (комплектом ключів, з державними номерними знаками, свідоцтвом про реєстрацію) фактично знаходиться у відповідача

-позивач позбавлений можливості передати його новому покупцю на виконання Договору купівлі-продажу разом з усіма приналежностями

Наказом МВС України №72 від 30.01.2013 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 11 лютого 2013 р. за № 241/22773, створено Центри надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів шляхом реорганізації підрозділів реєстраційно-екзаменаційної роботи Державтоінспекиії МВС України.

Згідно з Положенням про Центр надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, затвердженим Наказом МВС України №72 від 30.01.2013 року, зазначені Центри є структурним підрозділом управлінь МВС України в областях, містах Києві та Севастополі та підпорядковується відповідному управлінню (відділу) Державтоінспекції цих ГУМВС, УМВС.

Відповідно до ст. 30 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач вправі продати предмет обтяження... від імені боржника.

Відповідно до п. 40 вказаного «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів », зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх оглядув підрозділах Державтоінспекиії на підставі заявивласникаабо рішення суду. Такий огляд оформляється відповідним актом.

Відповідно до п.2 вказаного Порядку, представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно роз'яснень у Листі Національного банку України від 04.02.2010 року № 18-112/499-1794 "Щодо забезпечення захисту прав кредиторів" "згідно ст.ст. 29, 30 ЗУ "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право після одержання предмета обтяження у володіння задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов'язанням шляхом набуття права власності на нього або його продажу. Після передачі автомобіля банку останній має право укласти договір купівлі-продажу заставленого автомобіля від імені боржника.

Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» не уповноважує банк на проведення будь-яких реєстраційних операцій з транспортними засобами в підрозділах ДАІ. Тобто, власник транспортного засобу повинен особисто його зняти з обліку або оформити згідно з вимогами чинногозаконодавства відповідне доручення на виконання зазначених дій представникамибанку (обтяжувача). У разі відмови боржника оформити відповідне доручення, зняття з обліку транспортного засобу здійснюється на підставі виконавчого напису нотаріуса або рішення суду (п. 40 Порядку реєстрації).

Згідно п. 42 (абз.1) «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, вбачається, що при знятті автомобіля з обліку у Центрі вимагається пред'явити свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу для відтворення на ньому відмітки про зняття з обліку, що також стало підставою для витребування вказаного свідоцтва від відповідача.

Крім того, через відсутність у володінні Позивача автомобіля з усіма приналежностями до нього, Позивач позбавлений можливості реалізувати своє право на продаж та передати автомобіль покупцю (разом з комплектом ключів та технічним паспортом) на виконання вимог ст. 655, ч.2 ст.662 ЦК України, а номерні знаки здати до підрозділу ДАІ на виконання вимог п.40 вказаного Порядку.

Так, відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу продавець передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність покупцеві, а покупець приймає майно і зобов'язується сплатити грошову суму за нього.

Відповідно до ч.2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосується товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до п.40 (абз.6) вказаного вище «Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів», під час зняття з обліку транспортних засобів номерні знаки здаються.

Таким чином, з метою захисту права на продаж, яке виникло у Позивача, існують всі підстави для витребування автомобіля з усіма його при належностями (комплектом ключів, технічним паспортом та номерними знаками) та для передачі їх у володіння Позивача.

Крім того, згідно із ч. 1 ст. 23 цього Закону відповідно до забезпечувального обтяження обтяжувач має право у разі порушення боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або договору, на підставі якого виникло забезпечувальне обтяження, одержати задоволення своєї вимоги за рахунок предмета обтяження в черговості згідно із встановленим пріоритетом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Відповідно до ст.. 26 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження: продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору

Відповідно до ст.27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено цим Законом, обтяжувач, зобов'язаний надіслати боржнику письмове повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Повідомлення надсилається одночасно з реєстрацією в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження. Повідомлення повинно містити вимогу до боржника виконати порушене зобов'язання або передати предмет забезпечувального обтяження у володіння обтяжувачу протягом ЗО днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження та інш.

Відповідно до ст. 28 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження може бути припинене боржником або третьою особою шляхом виконання порушеного боржником забезпеченого обтяженням зобов'язання або тієї частини цього зобов'язання, виконання якої було прострочене, разом з відшкодуванням обтяжувачу витрат, понесених у зв'язку з пред'явленням вимоги та/або звернення стягнення. Таке виконання може бути здійсненим у будь-який час до моменту продажу обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження або до переходу права власності на нього до обтяжувача. У цьому разі обтяжувач не вправі вимагати від боржника або іншої особи, яка виконала зобов'язання, сплати інших сум.

Якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобов'язання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобов'язаний на вимогу обтяжувача негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувача. До закінчення процедури звернення стягнення обтяжувач зобов'язаний вживати заходів щодо збереження відповідного рухомого майна згідно з вимогами, встановленими статтею 8 цього Закону. Якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує обов'язок щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 25 Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета забезпечувального обтяження шляхом проведення публічних торгів або із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 20 ЗУ «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Відповідно до ст.44 ЗУ "Про заставу" заклад - застава рухомого майна, при якій майно, що складає предмет застави, передається заставодавцем у володіння заставодержателя.

Вилучення заставного автомобіля, комплекту ключів та свідоцтва про його реєстрацію є умовою виконання ухваленого рішення в частині задоволених вимог про звернення стягнення на предмет застави.

Відповідно до п.3 част.1 ст.32 ЗУ "Про виконавче провадження" вилучення у боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні суду, є заходами примусового виконання рішення. Отже, предмети, що підлягають вилученню, повинні бути вказані у рішенні суду.

Згідно зі ст. 186 ЦК України, річ, призначена для обслуговування іншої (головної) речі і пов'язана з нею спільним призначенням, є її приналежністю.

Приналежність слідує за головною річчю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Комплект ключів до автомобіля, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу дійсно є складовими частинами, приналежністю автомобіля.

Відповідно до ст. 620 ЦК України, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов'язання.

На адресу Відповідача Позивачем було направлено лист, у якому вимагалось виконати порушене зобов'язання або передати у володіння позивача заставлений автомобіль для його реалізації разом із довіреністю на право підпису та зняття автомобіля з обліку та усіма приналежностями до автомобіля: комплектом ключів, свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та номерними знаками (копія у матеріалах справи).

Однак вимоги позивача не виконано.

ОСОБА_2 не можна визнати добросовісним позичальником та заставодавцем. Незважаючи на попередження про наявність заборгованості, він не вжив належних заходів для погашення боргу, добровільної передачі заставленого автомобіля, ключів та свідоцтва заставленого автомобіля заставодержателю.

Таким чином, з метою захисту права на продаж заставленогоавтомобіля, яке виникло у Позивача, існують всі підстави для задоволенняпозову

За таких обставин позовні вимоги ТОВ «Вердикт Фінанс» про вилучення автомобіля та приналежних до нього ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу слід задовольнити, скасувавши рішення районного суду цій частині і ухваливши нове, оскільки ухвалене рішення суду в цій частині не відповідає встановленим обставинам справи та судом неправильно засновані норми матеріального права.

В решті рішення суду слід залишити без змін.

Відповідно до положень статті 212 ЦПК України с уд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Статтею 214 ЦПК зазначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 215 ЦПК в мотивувальній частині рішення суд зазначає: встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини; мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти; чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким; назви, статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

У відповідності до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року № 12 (далі - Постанова) відповідно до ст. 304 ЦПК України суд апеляційної інстанції при розгляді справи керується правилами розгляду справи судом першої інстанції, з винятками й доповненнями, встановленими гл. 1 «Апеляційне провадження» розд. V ЦПК України.

У н. 17 Постанови зазначено, що перевіряючи законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення суд апеляційної інстанції повинен з'ясувати: чи враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти), якими мотивовано рішення, належними й допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримано та чи правильно застосовані норми матеріального й процесуального права. При перегляді судових рішень необхідно виходити з повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ст. 307 ЦПК України, і відповідних їм підстав щодо перегляду судових рішень в апеляційному порядку, передбачених ст. ст. 308-311 ЦПК України. При цьому апеляційний суд керується ст. 307 ЦПК України (відповідним пунктом) та нормою ЦПК України, що визначає підстави перегляду судового рішення в такому разі, і відповідно до неї та наданих суду апеляційної інстанції повноважень формулює резолютивну частину своєї ухвали чи рішення.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, суд порушив та неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення по суті спору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити.

Заочне рішення Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 січня 2015 року в частині відмови Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» в позовних вимогах до ОСОБА_2 про вилучення у нього автомобіля, ключів до нього та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити.

Вилучити у ОСОБА_2 автомобіль Lexus, модель GS350, тип тз - легковий седан-В, номер шасі, кузова НОМЕР_1, колір чорний, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, а також комплект ключів до нього та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков