Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарі - Лемішко А. С., Грицаєнко Ю.О., Лемішко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ», третя особа: ОСОБА_2, - про визнання неправомірними дій і кредитно-заставного договору в частині надання кредиту в доларах США на оплату страхових платежів, договору страхування наземного транспорту та договору особистого страхування недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Приват Банк» та ПАТ «СК «ІНГОССТРАХ», третя особа: ОСОБА_2, - про визнання неправомірними дій і кредитно-заставного договору в частині надання кредиту в доларах США на оплату страхових платежів, договору страхування наземного транспорту та договору особистого страхування недійсними.

Зазначив, що 29.07.2008 між ним та ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ «Приват Банк», було укладено Кредитно-заставний договір № К4Р0АК0050282, відповідно до умов якого ЗАТ КБ «Приват Банк» зобов'язується надати йому кредит у розмірі 29292.57 дол. США зі сплатою 15,0 % річних на умовах, встановлених договором, а позивач зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплати проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Посилається на те, що такий Договір повинен бути визнаний недійсним у зв'язку з тим, що по кредитному договору ЗАТ КБ «Приват Банк» не надав позивачу копію письмового повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, чим порушив вимоги ст. 11 та 12 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідачем не була надана позивачу інформація про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту по спірним кредитним договорам, яка була необхідна позивачу, як споживачу, для прийняття ним виваженого та обґрунтованого рішення, що призвело до порушення його прав як споживача фінансових послуг.

Крім того, вказує, що йому для купівлі автомобіля потрібно було кредит в сумі 130001,60 грн., за комерційним курсом було еквівалентно сумі 28078,10 доларів США. Разом з тим, зазначає, що відповідач не пояснюючи причин і підстав, додав в п.17. 1 кредитного договору умову, що кредит видається також у сумі 363,79 дол. США на сплату страхових платежів при видачі кредиту та окремо 13 372,21 дол. США на сплату чергових страхових платежів. При цьому сплату страхових платежів здійснює позивач самостійно.

Вказує також на те, що банк з перших днів видачі кредиту нараховував відсотки позивачу не на суму, що реально потрібна була на купівлю автомобіля 130001,60 грн., а на 42664,78 дол. США.

Також посилався на те, що йому при оформленні кредитного договору не було надано примірники договору особистого страхування та договору страхування заставного майна, а тому йому не зрозумілі підстави нарахування 363,79 та 13372,21 дол. США кредиту на сплату страхових платежів. Вказує, що не давав заявку на конвертацію валюти та не підписував платіжного доручення на перерахування коштів на особисте страхування та страхування предмету застави.

Посилається на те, що копію договору страхування наземного транспорту №К4Н0АКСНЮ50282 від 07.08.2007 та особистого страхування № К4Н0ЬК00050282 від 29.07.2008 отримав від представника банку. При цьому на договорах страхування міститься лише ксерокопія печатки СК «Інгосстрах» та нерозбірлива ксерокопія підпису. Ніякої письмової згоди сторін з ним та СК «Інгосстрах» або ПАТ «ПриватБанк» на використання факсимільного відтворення підпису та печатки на договорах страхування немає.

Також зазначив, що Закрите Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» при укладанні оспорюваних договорів не підтвердило повноваження голови правління, що ставить під сумнів факт підписання договору особами, повноваження яких не підтверджено. Зважаючи на те, що договір укладався нібито в м. Києві, а голова правління Закрите Акціонерне Товариство «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» знаходиться в м. Дніпропетровськ, вважає договори страхування такими, які укладені не встановленими особами.

У позовній заяві позивач стверджує, що в нього не було жодної альтернативи щодо вибору страхової компанії, а банк повністю обмежив конкуренцію на страховому ринку з тих підстав, що він крім вигодонабувача витупав і страховим агентом.

Позивач вважає, що страхові тарифи на страхові послуги є завищеними і тому є всі підстави вважати їх дискримінаційними, а відповідно і винагороду Банку як страховому агенту завищену і не обґрунтовано велику.

Вказував, що вимоги законодавства щодо обов'язкових реквізитів договору страхування при укладанні спірних договорів страхування не дотримано, а відтак, згідно ч. 2 ст. 18 3У «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими.

Посилався на те, що скориставшись своєю професійною перевагою банк ввів позивача в оману щодо законності укладання договорів страхування, чим допустив нечесну підприємницьку практику.

Посилався також на те, що оспорювані договори вчинені внаслідок зловмисної домовленості, оскільки банк отримав винагороду в кількох варіантах: від позичальника комісійну винагороду за невиконану роботу у вигляді оплати так званого кредитного інструменту в сумі 842.34 дол. США (п. 17.1.3 договору) та п. 17.1.8. - 4.08 % річних як додаткові відсотки, від позивача кошти, які сплачені у доларах США, а повинні бути сплачені в гривні (курсова різниця склала біля 80 % від суми сплачених платежів позивачем в період з жовтня 2008 року по даний час), від страхової компанії агентську винагороду, укладаючи від її імені договори страхування, а також знімаючи з позивача вище вказані кошти на оплату страхових платежів фактично не видав страхові поліси.

Посилаючись на дані обставини, позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд визнати кредитно-заставний договір від 07.08.2007 року недійсним в частині надання кредиту в доларах США на оплату страхових платежів: 280,78 дол. США, 84,01 дол. США та 13372.21 дол. США на страхування; визнати дії банку протиправними щодо отримання ним винагороди по агентській угоді зі сплачених ПАТ СК «Інгосстрах» страхових платежів по договорам страхування, укладеним між страховою компанією та ОСОБА_1, а також визнати договір страхування наземного транспорту № К4Н0АК00050282 від 07 серпня 2007 року та договір особистого страхування № К4НОLК00050282 від 29 липня 2008 року, укладений між ним ПАТ СК «Інгосстрах», недійсними.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позовної заяви підтримав, просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості на надуманості. Також просив застосувати наслідки пропуску строку позовної давності.

Представник ПАТ СК «Інгосстрах» у судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у зв'язку з наступним.

Судом встановлено, що 29.07.2008 між ЗАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ «Приват Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №К4Н0АК00050282, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 29293,57 дол. США на термін до 26.07.2013 р., а позивач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року по справі №15-рп/2011, Закон України «Про захист прав споживачів» розповсюджує свою дію як до підписання договору кредиту так і під час виконання сторонами його умов. За таких обставин, до правовідносин, що склалися між сторонами, застосовними є норми Закону України «Про захист прав споживачів».

Встановлено, що банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі 29293,57 дол. США на споживчі цілі та на сплату страхових платежів, що підтверджується заявкою на продаж іноземної готівки.

Відповідно до умов кредитного договору від 29.07.2008 р. детальний опис загальної вартості кредиту вказаний у п. 17 кредитного договору.

Згідно ч. 2 ст. 1056 ЦК України ОСОБА_1 мав право відмовитись від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця.

Окрім того, відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів», він мав право у 14-денний термін відмовитися від отримання кредиту.

На виконання вимог кредитно-заставного договору між ОСОБА_1 та АТ «СК Інгосстрах» 29.07.2008 р. було укладено договір особистого страхування та договір страхування наземного транспорту.

Відповідно до п. 17.4 позичальник доручає банку, без додаткових узгоджень, перерахувати кошти на сплату страхових платежів.

Укладені договори є двосторонніми правочинами, укладеними на загальних умовах, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За правилом, передбаченим ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Позивачем та його представником не надано належних та допустимих доказів, які давали б підстави вважати, що кредитний договір, договір страхування наземного транспорту та договір особистого страхування укладені з порушенням вимог, встановлених ст. 203 ЦК України.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_1 визнавав умови договору страхування наземного транспорту, 28.07.2009 отримав від банку страхову премію у розмірі 11082 грн. 64 коп. за договором страхування наземного транспорту від 29.07.2008 р., що підтверджується завіреною копією платіжного доручення від 28.07.2009 (а.с.149).

До того ж, в продовж тривалого періоду здійснював платежі в рахунок погашення кредитної заборгованості. Однак через неналежне виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань, за кредитним договором утворилася заборгованість, яка була стягнула рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська 30.11.2012 р.

Зважаючи на дані обставини, підстав для визнання договорів недійсними та для встановлення неправомірності дій банку щодо отримання винагороди зі сплачених страхових платежів, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 1,11,15, 18 закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3,60,79,88, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» та Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «ІНГОССТРАХ» про визнання неправомірними дій щодо отримання винагороди за агентською угодою з страхових платежів, кредитно-заставного договору №K4PQAKQQ50282 від 07.08.2007 в частині надання кредиту в доларах США на оплату страхових платежів, договору страхування наземного транспорту №К4Н0К00050282 від 07.08.2007, договору особистого страхування №К4НOLK00050282 від 29.07.2008 недійсними, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. О. Трегубенко