АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Савчук М.В.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: представника публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомпублічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року,

встановила:

У вересні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом доОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилався на такі обставини.

Відповідно до укладеного договору №б/н від 28.02.2006 року відповідач отримав кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг.

Вказував, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та Банком Договір, при укладенні якого сторони керувались положеннями ст. 634 ЦК України. Окрім того, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом, відсотками, оплачувати комісії, слідкувати за витратами платіжного ліміту з метою уникнення Овердрафту.

Крім того, Умовами передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань більш ніж на 120 днів,

____________________________________________________________________

22ц-201/2016 р. Головуючий у І інстанції Скуляк І.А.

Категорія 27 доповідач Савчук М.В.

позичальник зобов'язаний сплатити штраф 500 грн. + 5% від суми позову, також, умовами договору передбачено сплату підвищених відсотків.

Відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 30.06.2015 року утворилась заборгованість у розмірі 26 996,15 грн., яка складається із заборгованості за кредитом 5078,51 грн., заборгованості по процентах за користування кредитом 21 917,64 грн.

Зазначав, що від вказаної суми заборгованості віднімається сума в розмірі 7072,03 грн., яка була стягнута відповідно до судового наказу Першотравневого районного суду м. Чернівці від 05.02.2008 року та різниця становить 19 924,12 грн.

Крім того, відповідно до умов договору за неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань йому було нараховано штрафні санкції в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 996,21 грн. (процентна складова). Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем становить 21 420,33 грн.

Згідно заяви про зменшення позовних вимог від 02.12.2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1заборгованість за кредитним договором по відсоткам станом на 22.09.2015 року за період з 01.01.2014 року по 22.09.2015 року у розмірі 6 470,01 грн. та судові витрати.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд необґрунтовано виходив з пропуску позивачем строку позовної давності як підстави для відмови в позові.

В своїх письмових поясненнях представник апелянт вважає, що відповідач не погасив заборгованість за кредитом у розмірі 935,68 грн., відповідно підлягають стягненню проценти за користування кредитом за період з 01.01.2014 року по 22.09.2015 року у сумі 1178,95 грн. та відповідно до п. 8.6 Умов договору зобов'язаний заплатити штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову, що становить всього 1762,89 грн., що просив стягнути з відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та пояснив, що він погасив повністю всю заборгованість за кредитним договором, що підтверджується рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26.12.2014 року.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту видачі судового наказу від 05.02.2008 року про стягнення заборгованості з відповідача припинились правовідносини сторін, що ґрунтуються на кредитному договорі, зокрема нарахування відсотків, комісії, неустойки, при цьому виникають боргові зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, невиконання яких тягне за собою відповідальність, встановлену ст. 625 ЦК України. Разом з тим, позов з підстав, передбачених ст. 625 ЦК України, позивачем не заявлявся. Крім того, з позовом про стягнення заборгованості банк звернувся з пропуском встановленого строку позовної давності, з посиланням на рішення апеляційного суду Чернівецької області від 26.12.2014 року, яким було відмовлено в позові ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором.

Проте з такими висновками погодитися не можна, оскільки суд дійшов їх внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права, що згідно з п 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яким в позові слід відмовити з інших підстав.

У справі встановлено, що відповідно до заяви позичальника № б/н від 28.02.2006 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом (а/с 9).

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, підписавши заяву про відкриття карткового рахунку, відповідач погодився з умовами і правилами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою, тим самим, уклав договір та отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини.

У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що 05.02.2008 року Першотравневим районним судом м. Чернівці було видано судовий наказ №2н-62/2008, відповідно до якого з відповідача на користь комерційного банку «ПриватБанк» стягнуто 7072 грн. 03 коп. заборгованості за кредитним договором від 28 лютого 2006 року.

Як вбачається з матеріалів справи по видачі судового наказу, які досліджені апеляційним судом, а саме заяви банка та розрахунку, вказана заборгованість складається з заборгованості за кредитом у сумі 5078,51 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 1993,52 грн. 22.04.2008 року комерційний банк «ПриватБанк» отримав судовий наказ для пред'явлення його до виконання.

Відповідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Також ст. 611 ЦК України встановлена відповідальність за порушення умов договору, а саме: у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановленні договором або законом.

Таким чином, сама по собі видача судового наказу від 05.02.2008 року за заявою Приватбанку не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін Договору й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами Договору.

Як вбачається з роз'яснень, які містяться в п. 17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК України.

Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 26.12.2014 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, яке набрало законної сили, у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 28.02.2006 року відмовлено. Судом у даному рішенні встановлені такі обставини, що за заявою ПАТ КБ «Приватбанк» 5 лютого 2008 року Першотравневим районним судом м. Чернівці видано судовий наказ, згідно з яким з відповідача ОСОБА_1 стягнуто заборгованість за договором у розмірі 7072 грн. 03 коп.

Указана сума стягувалася з відповідача шляхом утримання із пенсії до 1 липня 2011 року. Останній платіж утримано 1 липня 2011 року на суму 52 грн. 93 коп. і це визнавалося сторонами у справі.

У відповідності до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З відповіді на запит апеляційного суду УДВС ГТУЮ у Чернівецькій області від 10.03.2016 року вбачається, що матеріали виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу № 2-ц-62 від 05.08.2008 року Першотравневого районного суду м. Чернівці про стягнення заборгованості з ОСОБА_2 у сумі 7072,03 грн. знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Позовні вимоги у даній справі стосуються заборгованості по відсотках за користування кредитом.

Позивач посилався на те, що кредитор виконав свої зобов'язання за договором, тоді як позичальник їх порушив, чим спричинив виникнення боргу, оскільки основне тіло кредиту у сумі 935,68 грн. не погашено за судовим наказом, судовий наказ не виконано в повному обсязі, тому банк пред'явив вимогу про стягнення процентів за користування кредитом.

Проте, колегією суддів встановлено, що відповідачем виконано судовий наказ в повному обсязі 01 липня 2011 року.

Відтак, кредитор не мав наведених ним у заяві підстав для пред'явлення до ОСОБА_2 указаного позову, позов не доведений, а твердження апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції вірне по суті.

Тож на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду скасувати, у позові про стягнення боргу, пред'явленому до ОСОБА_1 слід відмовити внаслідок виконання зобов'язань за кредитним договором та недоведеності факту наявності у відповідача боргу за кредитним договором від 28.02.2006 року у розмірі 1762,89 грн.

У зв'язку з цим доводи апелянта ПАТ КБ «ПриватБанк» про наявність у відповідача обов'язку сплачувати проценти за користування кредитом є необґрунтованими.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволенні позовних вимог із наведених вище підстав.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 02 грудня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: