провадження № 2-о/243/506/2016
справа № 243/5463/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2016 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

за участю:

заявниці ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Краматорський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Донецькій області про встановлення факту смерті, -

ВСТАНОВИВ:

06 липня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 08 травня 2016 року в Україні, у м. Горлівці Донецької області померла її мати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час, заявниці відомо, що органи ДРАЦС на території м. Горлівки діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Можливості надати лікарське свідоцтво про смерть матері відповідного державного зразка, вона не може, оскільки лікарських установ, підконтрольних уряду України у місті Горлівці немає. У звязку із викладеним, через відсутність можливості зареєструвати смерть ОСОБА_2 у встановленому законом порядку та отримати свідоцтво про її смерть відповідного державного зразка аніж як через звернення до суду, заявниця змушена була звернутися до суду із даною заявою, та просити суд встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянка України, померла 08 травня 2016 року у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Заявниця ОСОБА_1 у судовому засіданні заяву підтримала, наполягала на її задоволенні з підстав, викладених у заяві. Допитана як свідок у порядку статті 184 ЦПК України, ствердила, що дійсно ОСОБА_2 є її матірю та померла 08 травня 2016 року у будинку, де вони разом проживали ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначила, що мати до цього часу хворіла. Ствердила, що мати померла при ній, і вона організувала поховання матері, а також була присутня при її похованні, може ствердити, що саме ОСОБА_2 померла 08 травня 2016 року.

Представник заінтересованої особи Краматорського міського ВДРАЦС головного територіального управління юстиції у Донецькій області, будучи належним чином повідомленим про дату та час розгляду справи, до судового засідання не зявився, причини неявки не повідомив.

Суд, заслухавши пояснення представника заявниці, її показання як свідка, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, є донькою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження заявниці ОСОБА_3: ЯХ №314415 (а.с. 11), та копією довідки Горлівського міського ВРАЦС № 673/03-141 від 15 вересня 2001 року про реєстрацію та розірвання шлюбу заявниці ОСОБА_1 (до шлюбу ОСОБА_2) (а.с. 10).

Згідно із медичним свідоцтвом про смерть № 997 від 09 травня 2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, померла у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області 08 травня 2016 року (а.с. 9).

Відповідно довідки про причину смерті до форми №106/у № 997, ОСОБА_2 померла 08 травня 2016 року, у віці 87 років. Причиною смерті стала гостра серцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз (а.с. 9).

Згідно із відмовою Краматорського міського ВДРАЦС № 2182/3-119 від 04 червня 2016 року, про відмову у проведенні реєстрації смерті, заявниці було відмовлено у реєстрації смерті її матері, оскільки нею для підтвердження смерті ОСОБА_2 було предявлено документи, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 16).

За даними відповіді Словянського районного ВДРАЦС № 1857/03.3-09 від 26 серпня 2016 року, актовий запис про смерть ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян відсутній.

Згідно із дозволом на поховання, ОСОБА_2 була похована 10 травня 2016 року о 10 год. 00 хв. поряд із родичем ОСОБА_3 на кладовищі Шахта №5 Леніна (а.с. 12).

Відповідно квитанції №633 виданої ОСОБА_1, вартість ритуальної атрибутики склала 5000 рублів (а.с.15).

Судом оглянуті фотознімки із зображенням могили ОСОБА_2М.(а.с. 17).

Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно ст.257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Відповідно ч. 2 ст. 259 ЦПК України, рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в державних органах, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а лише є підставою для одержання зазначених документів.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної ОСОБА_2 України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівки Донецької області.

Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно розяснень п. 13 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

Розділом 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №52/5 від 18.10.2000 року, з із змінами, передбачено, що підставою для державної реєстрації смерті є, зокрема:

а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть);

б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть);

ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.

З урахуванням положень ст. 57 ЦПК України, за якими, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги, та зокрема можуть бути встановлені на підставі письмових доказів.

Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні медичне свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті, ОСОБА_2, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із показаннями заявниці, яка була допитана у порядку ст. 184 ЦПК України як свідок, дозволом на поховання, квитанцією про вартість поховальної ритуальної атрибутики, фотознімками могили померлої дають суду можливість дійти висновку, що смерть ОСОБА_2, настала 08 травня 2016 року за вказаних у заяві обставин.

Приймаючи до уваги довідку про причину смерті ОСОБА_2, медичне свідоцтво про смерть останньої, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилася заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті своєї матері, а тому звертаючись до суду, надала всі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.

Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».

Суд також зазначає, що довідка про причину смерті ОСОБА_2, медичне свідоцтво про її смерть, показання заявниці, яка була допитана у порядку ст. 184 ЦПК України як свідок, дозвіл на поховання, квитанція про вартість поховальної ритуальної атрибутики, фотознімки могили померлої є узгодженими між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що ОСОБА_2, померла саме 08 травня 2016 року у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи,

оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_2 знайшов своє підтвердження у ході судового слідства.

За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 212- 215, 256 ч. 1 п. 8, 257, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка с. Хороше Петропавлівського району Дніпропетровської області, громадянка України, померла 08 травня 2016 року у Центрально-Міському районі м. Горлівки Донецької області, причина смерті гостра серцево-судинна недостатність. Атеросклеротичний коронарокардіосклероз.

Рішення відповідно ч.4 п.8 ст.257-1, ч.1 ст. 367 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: О.В. Ільяшевич