Апеляційний суд Житомирської області
Справа №272/268/15-ц Головуючий у 1-й інст. Карповець В. В.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Дельта» про стягнення заборгованості по процентах за кредитними договорами, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ «Райффайзен банк Аваль» (надалі - Банк) звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 04.09. 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2012/110/608, за яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 391 000 грн. зі сплатою 19 % річних.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки.

Крім того, 10.04.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки р.№1201, посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Вальчуком О.М. із змінами та доповненнями від 05.09.2007 року, у відповідності до якого іпотекодавець ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у розмірі 391 000,0 гри. сплатити проценти за його користування та штрафні санкції.

19.11.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 укладено інший кредитний договір №2012/110/783, за умовами якого останньому надано кредит на споживчі потреби у розмірі 181 000,0 грн зі сплатою 14 % річних.

З метою забезпечення своєчасного повернення отриманих за кредитним договором коштів, 19.11.2007 року було укладено договори поруки із ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Дельта».

14.06.2013 року Андрушівським районним судом Житомирської області ухвалено рішення про стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Дельта» на користь Банку заборгованості за кредитними договорами.

Однак рішення суду не виконане, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

У зв'язку з цим станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість, а саме: 82 677,01 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/608 від 04.09.2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 56 820,07 грн.; штрафні санкції за відсотками - 3 488,85 грн.; штрафні санкції за кредитом - 22 368,09 грн.;

та 40 901,62 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 32 344,42 грн.; штрафні санкції за відсотками - 1 579,96 грн.; штрафні санкції за кредитом - 6 977,24 грн.

З огляду на наведене позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути вказану заборгованість з відповідачів. Також просив звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з житлового будинку, який є предметом іпотеки.

Рішенням Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Дельта» на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість кредитними договорами №010/110/783 від 19.11.2007 року та №010/110/608 від 04.09.2007 року в сумі 20000 (двадцять тисяч) гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати.

Зокрема зазначає, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином.

Також вважає, що вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення мешканців має бути задоволена, оскільки законодавством не передбачено підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як не співмірність заборгованості за основним зобов'язанням з вартістю майна переданого в іпотеку.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір та задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитними договорами відсутня, оскільки стягнута за попереднім судовим рішенням від 14.06.2013 року. Проте постановив стягнути з відповідачів на користь позивача заборгованість за кредитними договорами, зменшивши її розмір до 20 000 грн. У задоволенні вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відмовив, визнавши позов безпідставним.

З висновками суду першої інстанції погодитися не можливо, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч.2ст.509 ЦК).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст. 598 ЦК).

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Згідно до ст.553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки та інше (ст.554 ЦК).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняються з підстав, передбачених договором або законом (частина перша ст. 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599-601, 604-609 ЦК.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 04.09. 2007 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №2012/110/608, за яким останній отримав кредитні кошти у розмірі 391 000 грн. зі сплатою 19 % річних.

В якості забезпечення належного виконання зобов'язання між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені договори поруки.

Крім того, 10.04.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки р.№1201, посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Вальчуком О.М. із змінами та доповненнями від 05.09.2007 року, у відповідності до якого іпотекодавець ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит у розмірі 391 000,0 гри. сплатити проценти за його користування та штрафні санкції.

19.11.2007 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2. укладено інший кредитний договір №2012/110/783, за умовами якого останньому надано кредит на споживчі потреби у розмірі 181 000,0 грн зі сплатою 14% річних.

З метою забезпечення своєчасного повернення отриманих за кредитним договором коштів, 19.11.2007 року було укладено договори поруки із ОСОБА_4, ОСОБА_3, ТОВ «Дельта».

14.06.2013 року Андрушівським районним судом Житомирської області ухвалено рішення про стягнення з позичальника ОСОБА_2 та поручителів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Дельта» на користь Банку заборгованість за кредитними договорами.

Однак рішення суду не виконане, що не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

У зв'язку з цим станом на 13.07.2015 року утворилась заборгованість, а саме: 82 677,01 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/608 від 04.09.2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 56 820,07 грн.; штрафні санкції за відсотками - 3 488,85 грн.; штрафні санкції за кредитом - 22 368,09 грн.;

та 40 901,62 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року, з яких: сума несплачених відсотків - 32 344,42 грн.; штрафні санкції за відсотками - 1 579,96 грн.; штрафні санкції за кредитом - 6 977,24 грн.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Враховуючи, що після ухвалення судового рішення від 14.06.2013 року кредитний договір та договір поруки не були припинені, ПАТ «Райффайзен банк Аваль» пред'явив позов та просив суд стягнути з відповідачів виниклу заборгованість за кредитними договорами.

Тобто, можливо зробити висновок, що між сторонами кредитного договору правовідносини у зв'язку з укладеним кредитним договором від 04.09.2007 року та від 19.11.2007 року не припинилися, а відтак Банк правомірно нарахував заборгованість по відсоткам та пені.

Правильність проведення позивачем розрахунку заборгованості перевірено судом і не заперечується відповідачами по справі.

З огляду на наведене колегія суддів визнає про наявність підстав для ухвалення рішення суду про стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованих сум.

Крім того, як зазначалося вище, 10.04.2007 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки р.№1201, посвідчений приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Вальчуком О.М. із змінами та доповненнями від 05.09.2007 року, у відповідності до якого іпотекодавець ОСОБА_3 зобов'язалася повернути кредит, сплатити проценти за його користування та штрафні санкції.

Відповідно до пункту 1.1 Договору іпотекодержатель (позивач) має право у випадку невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором отримати задоволення за рахунок переданого в іпотеку житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зобов'язання за кредитним договором №2012/110/608 від 04.09.2007 року ОСОБА_2 належно не виконував, у зв'язку із чим утворилась заборгованість, розмір якої станом на 13.07.2015 року становить 82 677,01 грн., з яких: сума несплачених відсотків - 56 820,07 грн.; штрафні санкції за відсотками - 3 488,85 грн.; штрафні санкції за кредитом - 22 368,09 грн.

За таких обставин та з урахуванням положень ст.ст. 1054, 530 ЦК України, ст.ст.12, 23, 35, 38, 39 Закону України „Про іпотеку" наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення позову у цій частині.

Проте вимога про виселення відповідачів із житлового будинку, який є предметом іпотеки задоволена бути не може, виходячи з наступного.

Так, звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 цього Кодексу встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання їм іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Тобто, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Враховуючи, що в іпотеку передано житловий будинок, придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то передбачених законом підстав для виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла відсутні.

Проте, вирішуючи спір про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитними договорами, звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, до спірних правовідносин застосував норми матеріального права, які їх не регулюють, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення справи.

Вказане, відповідно до ст.309 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову та апеляційної скарги частково.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задовольнити частково.

Рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 24 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 82 677,01 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/608 від 04.09.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 619,09 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 40 901,62 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 40 901,62 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ТОВ «Дельта» солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» 40 901,62 грн. заборгованості за кредитним договором №2012/110/783 від 19.11.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ТОВ «Дельта» на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» по 619,09 грн. судових витрат по сплаті судового збору.

Звернути стягнення на предмет іпотеки за Іпотечним договором від 10.04.2007 року, який укладено між Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Андрушівського районного нотаріального округу Вальчуком О.М. за р. номером 1201, зі змінами та доповненнями від 05.09.2007 року за р. №2798, а саме: нерухоме майно, житловий будинок, літера «А», загальною площею 163,7кв.м., житловою площею 72.9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить на праві власності ОСОБА_3, для задоволення грошових вимог Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» за кредитним договором №010/110/608 від 04.09.2007 року у розмірі 82 677,01 грн., що складається з: сума несплачених відсотків - 56 820,07 грн.; штрафні санкції за відсотками - 3 488,85 грн.; штрафні санкції за кредитом - 22 368,09 грн.

Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, житлового будинку, літера «А», загальною площею 163,7 кв.м., житловою площею 72,9 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - шляхом його продажу на прилюдних електронних торгах у межах процедури виконавчого провадження, з початковою ціною реалізації, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: