Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,
суддів: Леванчука А.О., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення інфляційних витрат та 3 % річних у зв'язку з невиконанням рішення суду, за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2010 року, до якого були внесені зміни рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, стягнуто із ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на її користь 249 710 грн на відшкодування вартості невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 та 13 481 грн 34 коп. витрат на загальнообов'язкові роботи МЖК. Указане рішення апеляційного суду набрало законної сили 27 квітня 2011 року.

Посилаючись на те, що рішення судів відповідачами не виконано, позивач ОСОБА_5, уточнивши свої позовні вимоги, просила на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідачів на її користь 206 804 грн 42 коп. інфляційних втрат та 3 % річних у зв'язку з невиконанням відповідачами рішення суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто солідарно із ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 у зв'язку з невиконанням рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2011 року про відшкодування шкоди та вартості невід'ємних поліпшень квартири 94 909 грн 86 коп. інфляційних втрат за період з 27 квітня 2011 року по 2 березня 2015 року та 14 708 грн 23 коп. - 3 % річних за період з 27 квітня 2013 року по 2 березня 2015 року. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій установлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 3 вересня 2011 року, ухваленим у справі № 2-1139/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_9, про відшкодування шкоди та вартості невід'ємних поліпшень квартири та відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в яке було внесено зміни рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 квітня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_7, ОСОБА_7, ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 249 710 грн на відшкодування вартості невід'ємних поліпшень квартири АДРЕСА_1 та 13 481 грн 34 коп. витрат на загальнообов'язкові роботи МЖК.

Зазначене судове рішення набрало законної сили 27 квітня 2011 року та звернено до примусового виконання, а саме: 10 червня 2011 року видано виконавчий лист, який відповідачами виконано не було. Виконавче провадження не завершене.

На виконання вказаного рішення суду 6 лютого 2015 року проведено електронні торги з реалізації 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, про що складено протокол від 19 лютого 2015 року № 51790, відповідно до якого частка квартири продана за 544 167 грн. Кошти від реалізації частини квартири надійшли на адресу Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції 27 лютого 2015 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачі у зв'язку з невиконанням рішення судів зобов'язані виплатити на користь позивача передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних.

Однак з таким висновком судів погодитися не можна.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, згідно зі ст. 1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. До майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 625 ЦК України міститься в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Передбачена ст. 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством.

Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (ст. 625 ЦК України).

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають вищезазначеній правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України. За таких обставин висновок судів про задоволення позовних вимог ОСОБА_5 на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України є передчасним.

Отже, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду і цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 22 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 14 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

М.В. Демяносов А.О. Леванчук А.В. Маляренко І.К. Парінова Головуючий Судді:
О.В.Ступак