ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/7991/16-ц
провадження № 4-с/753/163/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі СЕМЕНЧЕНКО Я.А.

за участю

скаржника ОСОБА_1;

заінтересованої особи - боржника ОСОБА_2;

представника заінтересованої особи - боржника ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_4.) звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Тетяни Анатоліївни (далі по тексту - державний виконавець) в якій просить визнати безпідставними та неправомірними дії державного виконавця при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження №47039673 від 30.11.2015 р., визнати вказану постанову такою, що підлягає скасуванню, уповноважити заступника начальника Голосіївського РУЮ у м. Києві - начальника ВДВС Ярушевську І.І. винести постанову про відновлення виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця обчислити розмір заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, скласти відповідний розрахунок, повідомити про це сторони виконавчого провадження і проводити стягнення заборгованості у загальному порядку.

В обґрунтування скарги посилалась на те, що на виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження №47039673, відкрите на підставі виконавчого листа №753/9228/14 від 25.03.2015 р., виданого Дарницьким районним судом м. Києва. Виконавчий лист до ВДВС Голосіївського РУЮ в м. Києві був поданий 26.03.2015 р. та відкрито виконавче провадження.

16 січня 2016 року вона отримала постанову про закінчення виконавчого провадження від 30.11.2015 р. Підставою для її винесення є те, що дитина досягла повноліття та фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Скаржниця вважає вказану постанову протиправною та неправомірною, оскільки державний виконавець закінчує виконавче провадження про стягнення аліментів після закінчення передбаченого законом строку їх стягнення за умови, що сума аліментів стягнена в повному обсязі. Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття.

Так, дитина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 року досягла повноліття, але сума аліментів за даним виконавчим провадженням на момент досягнення повноліття було стягнута не в повному обсязі, тому підстав для винесення постанови не було. Державний виконавець Усатюк Т.А. не зробила відповідного розрахунку фактичного виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва, не обчислила розміру заборгованості зі сплати аліментів та не повідомила про нього стягувача та боржника.

Отже, державний виконавець, у порушення законодавства, а також прав та законних інтересів її та дитини, прийняла рішення про закінчення виконавчого провадження.

В судовому засіданні скаржник подану скаргу підтримала в повному обсязі, просила суд її задовольнити. Державний виконавець в судове засідання не з'явилася, повідомлена у встановленому законом порядку, причини не явки суду не відомі. Боржник та його представник проти скарги заперечували та просили у її задоволенні відмовити.

Суд, вислухавши пояснення скаржника, боржника та його представника, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали скарги, дійшов висновку про часткове її задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч. 1 ст. 386, ст. 387 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржуються. За результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 січня 2015 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь з ОСОБА_2 аліментів на утримання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 21.05.2014 року і до досягнення нею повноліття.

На підставі вказаного рішення Дарницьким районним судом м. Києва 25 березня 2015 року видано виконавчий лист, який 26.03.2015 р. подано до ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві та винесена постанова про відкриття виконавчого провадження.

30 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, в якій встановлено про досягнення дитиною повноліття та керуючись п. 8 ч. 1 ст. 49, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Порядок стягнення аліментів регулюється ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», де зазначено про те, що державний виконавець обчислює розмір заборгованості із сплати аліментів, складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику у разі надсилання постанови до адміністрації підприємства, установи, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця для проведення відрахування із заробітної плати (доходів), пенсії та стипендії боржника.

У разі стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, у фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови державного виконавця. При цьому розмір аліментів у разі їх стягнення у частці від заробітку (доходу) не може бути менше встановленого Сімейним кодексом України. У разі якщо стягнути аліменти в зазначеному розмірі неможливо, адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, нараховують боржнику заборгованість із сплати аліментів.

Після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, у разі відсутності заборгованості із сплати аліментів адміністрація підприємства, установи, організації, фізична особа, фізична особа - підприємець, які проводили відрахування, повертають постанову державного виконавця про стягнення аліментів органу державної виконавчої служби з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу утриманих сум аліментів. У разі якщо утримані суми аліментів стягувачу не перераховані, державний виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, роз'яснює йому права, встановлені частиною першою статті 87 цього Закону, та виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець у порушення зазначених норм, не здійснював розрахунку фактичного виконання рішення суду та не перевірив даних щодо наявності чи відсутності заборгованості по сплаті аліментів перед закінченням виконавчого провадження, у судове засідання не з'явився та доказів на спростування зазначеного, у тому числі відповідний розрахунок, не надав, тому суд приходить до висновку, що дії державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Усатюк Т.А. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №47039673 від 30 листопада 2015 року є неправомірними та постанова про закінчення виконавчого провадження ВП№ 47039673 від 30 листопада 2015 року є незаконною та підлягає скасуванню.

Отже, вимоги скаржника в частині визнання неправомірними дій державного виконавця ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Усатюк Т.А. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №47039673 від 30 листопада 2015 року, визнання незаконною та її скасування, підлягають задоволенню.

Щодо заявлених у скарзі вимог про уповноваження заступника начальника Голосіївського РУЮ у м. Києві - начальника ВДВС Ярушевську І.І. винести постанову про відновлення виконавчого провадження та зобов'язання державного виконавця обчислити розмір заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, складення відповідного розрахунку, повідомлення про це сторін виконавчого провадженні і проведення стягнення заборгованості у загальному порядку, суд вказує на наступне.

Відповідно частини першої ст. 51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. А частиною третьою цієї статті визначено, що про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

Водночас, згідно з чч. 1 та 3 ст. 83 цього Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Тобто, за змістом наведеної норми Закону начальник відділу, якому підпорядкований державний виконавець, здійснює контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем та при його здійсненні має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом, а також виправити допущені державним виконавцем помилки.

Також судом приймається до уваги положення ст. 1 Закону України «Про державну виконавчу службу», що державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вчинення дій суб'єктом владних повноважень є способом реалізації наданої суб'єкту владних повноважень компетенції. Здійснення дії являє собою процес реалізації наданих законом функцій суб'єкту владних повноважень.

Таким чином, вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом виконавчих дій щодо своєчасного та повного виконання рішень є його обов'язком та способом реалізації наданих йому повноважень.

Права державного виконавця, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», є дискреційними та не можуть тлумачитись як безумовні обов'язки, а суд не вправі зобов'язувати посадових осіб державної виконавчої служби до вчинення тих дій, які згідно із Законом України «Про виконавче провадження» можуть здійснюватися тільки державним виконавцем або відповідною особою державної виконавчої служби.

Оскільки Законом України «Про виконавче провадження», зокрема статтею 51 цього Закону, право щодо відновлення виконавчого провадження покладено саме на державного виконавця, суд відмовляє скаржнику у задоволенні її вимог на уповноваження до вчинення зазначених дій начальника відповідного відділу державної виконавчої служби.

Також не підлягають задоволенню вимоги про зобов'язання державного виконавця обчислити розмір заборгованості, яка виникла на момент закінчення встановленого строку для стягнення аліментів, складення відповідного розрахунку та повідомлення про це сторін виконавчого провадження, оскільки рішення стосовно його відновлення не прийнято, а відтак права скаржника на даний час не порушені.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Статтею 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» встановлено, що працівник органу державної виконавчої служби зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати в своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Дослідивши матеріали скарги, вислухавши осіб, які приймали участь у розгляді, оцінюючи зібрані по даній справі докази, враховуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження» суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

На підставі викладеного та керуючись стст. 1, 11, 49, 51, 74 Закону України «Про виконавче провадження», стст. 383-388 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Т.А. при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження ВП №47039673 від 30 листопада 2015 року.

Визнати незаконною та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №47039673 від 30 листопада 2015 року винесену державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Усатюк Т.А.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.