Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №332/4111/15 Головуючий у 1-й інстанції: : ОСОБА_1І .
Провадження № 22-ц/778/1288/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого

ОСОБА_3,

суддів: Подліянової Г.С., Дашковської А.В.,

секретаря Мельник З.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічної акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року у справі за позовом Публічної акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА :

ПАТ «Дельта Банк» звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4, та ОСОБА_5, про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначено, що 18.1.2008 року ТОВ «Український промисловий банк» надав відповідачеві ОСОБА_4Л.(надалі Позичальнику) кредит в розмірі 50000 доларів США зі сплатою 11,8% річних на строк з 18.1.2008 року до 17.1.2028 року, про що був укладений кредитний договір № 1-0111002/ФКВ-08, з зазначення умов і порядку повернення кредиту. Того ж дня з ОСОБА_5 укладений договір поруки J l-0111002/Z4)nop-08за яким вона взяла на себе обов'язок солідарної відповідальності перед кредитодавцем за невиконання позивальником умов кредитного договору. На виконання умов кредитного договору, позивач видав позичальникові кредит у вказаному розмірі.

В свою чергу, позичальник, згідно умов погашення, повинен був своєчасно сплачувати на рахунок позивача кредит та відсотки по ньому, щомісячно не менш 208,33 доларів США.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу права вимоги за кредитом, згідно якого до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором і договором поруки, украденими між ТОВ «Укрпромбанк» і відповідачами.

Унаслідок невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором 20 жовтня 2014 року ПАТ "Дельта Банк» направило позичальнику та поручителю вимогу про погашення заборгованості відповідності до п. 6.2 кредитного договору протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги.

Посилаючись на зазначені обставини та невиконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, у зв'язку із чим станом на 26.08.2015 року утворилась заборгованість зі сплати кредиту та процентів за його користування , комісії за ведення кредиту в розмірі 1608058,08 грн. з яких: 1072604,5 грн. - заборгованість за кредитом; 517008,38 грн. - заборгованість за відсотками; 18445,18 грн. - комісія за ведення кредиту, просило задовольнити його позовні вимоги та стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на його користь зазначену суму заборгованості .

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ПАТ «Дельта Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Скаржник ПАТ « Дельта Банк», відповідачі ОСОБА_4. ОСОБА_5 та їх представник ОСОБА_6 будучи своєчасно та належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотними повідомленнями, що приєднані до справи до апеляційного суду не зявилися. Від представника ПАТ «Дельта Банк» надійшла заява в якій він просить розглядати справу без участі представника Банку. Відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представник про причини неявки суд не повідомили.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

У відповідності з вимогами ст. 303-1 , ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив передбачений статтею 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, оскільки ОСОБА_4 здійснив останній платіж на погашення кредиту 01.07.2010 року , а позивач звернувся до суду з позовом до нього та поручителя лише 03 вересня 2015 року.

З таким висновком суду першої інстанції не можна повністю погодитись.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з положеннями статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Суд встановив, що сторони визначили як строк дії договору - до повного виконання сторонами своїх зобов'язань за кредитами та процентами за користування ними (пункт 7.3 частини сьомої кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту 17 січня 2028 року (пункт 1.3 частини першої кредитного договору), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно, у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів, а також строки сплати процентів за користування кредитом - щомісячно, одночасно з погашенням відповідної частини кредиту в строк, визначений графіком повернення кредиту та сплати процентів (пункт 2.4 частини другої кредитного договору та пункти 4.2.1 частини четвертої кредитного договору, Додатком № 1 до кредитного договору щодо графіку платежів за договором ).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Сторони кредитного договору встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів. Таким чином, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів умовами договору визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до складу зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, суд установив, що згідно із умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний щомісячно повертати кредит рівними частинами відповідно до умов кредитного договору, щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити неустойку за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту та процентів за його користування повинне здійснюватись позичальником щомісячно рівними частинами, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Проте у зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору щодо повернення кредиту банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та п.6.2 умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, надіславши їм письмову вимогу від 20.10.2014 року ( а.с. 13-14) про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з дати одержання цієї вимоги.

Якщо кредитор змінює на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строк виконання основного зобов'язання, позовна давність обчислюється від цієї дати.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та комісії, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання й був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом трьох років, а до поручителя - протягом шести місяців (частина четверта статті 559 ЦК України) від дати порушення боржником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Така правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року ( справа № 6-990цс ).

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що пред'явивши вимогу до боржника і поручителя про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за його користування та комісії, кредитор змінив строк виконання зобов'язання, тому змінився і строк звернення до суду.

Установивши, що ПАТ « Дельта Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом як до боржника, так і до поручителя з пропуском цього строку лише до поручителя, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову до поручителя .

Оскільки строк звернення із зазначеним позовом до боржника ОСОБА_4 не пропущено, тому суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову до боржника.

Виходячи з наведеного рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до боржника ОСОБА_4 не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно в цій частині підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до поручителя ОСОБА_5 підлягає залишенню без змін, оскільки відповідає вимогам закону.

За таких обставин є підстави для часткового задоволення апеляційної скарги ПАТ « Дельта Банк».

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічної акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 24 грудня 2015 року у цій справі в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором № 1-0111002/ФКВ-08 від 18.01.2008 року з ОСОБА_4 скасувати. В цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором № 1-0111002/ФКВ-08 від 18.01.2008 року в розмірі 1608058.08 грн. з яких: 1072604.52- сума заборгованості за кредитом; 517008,38- сума заборгованості за відсотками; 18445, 18 грн. комісія за ведення кредиту.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий О.М. Кримська

Суддів: Г.С. Подліянова

ОСОБА_7