Номер провадження: 22-ц/785/2874/16
Головуючий у першій інстанції Бурнусус О. О.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.С.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселенні,

встановила:

Представник позивача ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою, якою просив ухвалити додаткове рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення, а саме, з метою виконання рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року видати виконавчий лист на виселення з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4. Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що згідно рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року було зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в здійсненні права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 та виселено ОСОБА_3 з зазначеного житлового будинку.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

В заяві про ухвалення додаткового рішення представник позивача зазначає, що в ході розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.09.2014 року було відмовлено в задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_3 про зупинення провадження по зазначеній справі до повернення зі Збройних сил України ОСОБА_4, також, ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.04.2015 року було відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_3 про відстрочення виконання на 6 місяців рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року. Виконавча служба Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції в квітні 2015 року отримала виконавчий лист про виселення ОСОБА_3 Разом з тим, рішення до 22.12.2015 року не було виконано та більш того встановлено, що в будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, знаходився лише ОСОБА_4, який пояснив, що ОСОБА_3 виселилась з будинку, але про протилежне свідчило те, що в трьох кімнатах будинку знаходились речі, меблі, побутова та інша техніка, яка належить саме відповідачу ОСОБА_3 При цьому, ОСОБА_4 пояснив, що він у зазначеному будинку проживає та не має намірів виселятися з нього. Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 не виселяється з вказаного будинку, представник позивача просить на виконання рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року видати виконавчий лист на виселення з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник заявлені вимоги підтримали в повному обсязі та просили ухвалити по вищезазначеній цивільній справі додаткове рішення, а саме з метою виконання рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.08.2015 року видати виконавчий лист на виселення з будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечували проти ухвалення по зазначеній справі додаткового рішення і надали письмові заперечення в обґрунтування своєї правової позиції. В письмових заперечення зазначили, що ОСОБА_4 не був стороною по вказаній цивільній справі і тому додаткове рішення щодо особи яка не була стороною по справі не може виноситись. Крім цього, 22.12.2015 року судове рішення по вказаній цивільній справі було виконано державним виконавцем відділу державної виконавчої служби, про що свідчить акт про виселення ОСОБА_3 з будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. Тоді як, ОСОБА_2 подала до суду заяву щодо прийняття додаткового рішення лише 25.12.2015 року, чим порушила строки звернення до суду згідно ч.2 ст. 220 ЦПК України, оскільки заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Особа, щодо якої подана заява про додаткове рішення, ОСОБА_4 в судовому засіданні також заперечував проти ухвалення по вказаній справі додаткового рішення.

Ухвалою суду від 29 січня 2016 року в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2016 року скасувати, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції правильно зазначив наступні обставини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати;

3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу;

4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.11.2014 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселенні задоволено та зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_2 в здійснення права власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Виселено ОСОБА_3 з житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 114 грн. 70 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 серпня 2015 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 12 лютого 2015 року залишено без змін.

В свою чергу, як вбачається з матеріалів цивільної справи, у серпні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, а згодом, 3 липня 2014 року уточнила склад учасників цивільного процесу та звернулась з позовом лише до ОСОБА_3, в якому просила усунути перешкоди у користуванні власністю - будинком АДРЕСА_1, шляхом виселення відповідачки із вказаного домоволодіння.

Тобто, ОСОБА_4 стороною по справі не був та будь-яких позовних вимог щодо нього позивач ОСОБА_2 не заявляла.

В свою чергу, сторонами не було надано суду відповідних доказів про закінчення строку на виконання рішення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що всі позовні вимоги позивача ОСОБА_2 були розглянуті зазначеним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06 листопада 2014 року, а інших підстав для ухвалення додаткового рішення суду відповідно до вимог ч.1 ст. 220 ЦПК України не вбачається.

Згідно ч.5 ст. ст. 220 ЦПК України про відмову в ухвалені додаткового рішення суд постановляє ухвалу.

На підставі викладеного, суд першої інстанції обґрунтовано та на законних підставах відмовив в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житлом та виселення.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з додержанням норм процесуального права, а вимоги апелянта про скасування вказаної ухвали районного суду не основані на законі і задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 303-304, 307 ч.2 п.1, 312 ч. 1 п. 1, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 29 січня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, подальшому оскарженню не підлягає.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков