Справа № 591/7283/15-ц
Провадження № 2/591/232/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 травня 2016 року

Зарічний районний суд м. Суми в складі: головуючого судді Грищенко О.В., секретаря Ханюкової-Липової І.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми справу за позовами:

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, що заявляє самостійні позовні вимоги - ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на частку квартири, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка свої вимоги мотивує тим, що з 2002 до 2015 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Шлюбні стосунки з відповідачем припинені, але за час перебування у шлюбі ними було придбано майно чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_1. У звязку з тим, що частина коштів на придбання даної квартири в сумі 127 375 грн. належала їй особисто, а саме: була отримана від продажу належної їй до шлюбу однокімнатної квартири АДРЕСА_2, а інша частина коштів в сумі 163 625 грн. це спільні кошти подружжя, які підлягають поділу порівну, просила виділити їй у власність 78/100 частин вказаної квартири, відповідачу 22/100 частин, а також стягнути з нього на свою користь судові витрати.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Пояснила, що до шлюбу з відповідачем мала у власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, яку продала 23.05.2012 року за 127 375 грн. Ці кошти вона внесла до спільного сімейного бюджету, а саме: передала матері відповідача третій особі ОСОБА_3 для розміщення на депозитному банківському рахунку останньої, ці кошти в подальшому вона планувала використати для сімейних потреб - на придбання квартири. 30.05.2012 року вони з відповідачем придбали чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 291 000 грн. При цьому 70 000 грн. відповідач взяв в кредит у банку, іншу частину коштів було взято із спільного сімейного бюджету, у тому числі, тих, які в якості матеріальної допомоги надавалися їхній родині матірю відповідача.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що не заперечує проти поділу спільного майна, але вважав, що частки кожного з подружжя повинні бути рівними, але необхідно врахувати і ті кошти, які на придбання квартири були надані його матірю ОСОБА_3

Тертя особа ОСОБА_3 проти задоволення позову заперечувала, заявила самостійні позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 44/100частки спірної квартири. Пояснила, що допомагаючи своєму сину ОСОБА_2 та його родині купити чотирьохкімнатну квартиру, вважала, що матиме в ній свою частку і в старості буде доживати разом з сином та невісткою. Вказувала також, що кошти, які вона вклала на придбання цієї квартири, були її особистими заощадженнями: вклади в банку, позики, які вона брала у своїх знайомих та пенсійні виплати, всього в сумі 127 375 грн..

Відповідачка ОСОБА_1 проти зустрічних позовних вимог заперечувала, ОСОБА_2 позов визнав.

Суд, заслухавши пояснення всіх осіб, що беруть участь у справі, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов обґрунтований, і його необхідно задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити за необґрунтованістю, виходячи з наступного.

Встановлено, що 18.07.2002 до24.11. 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Зарічного районного суду м. Суми (а.с.18).

23.05.2012 року ОСОБА_1 продала належну їй на праві власності однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, за ціною 163 625 грн. (а.с.5-6).

В період шлюбу подружжям спільно було придбано майно. Суд, зясувавши весь обсяг спільно придбаного подружжям майна, встановив, що воно складається з чотирьохкімнатної квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3, яка була придбана ОСОБА_2 30.05.2012 року за договором купівлі-продажу за ціною 291 000 грн.

Як вбачається з даного договору (а.с.7-9), грошові кошти в сумі 216 000 грн. Продавці одержали в день його укладення, а інша частина в сумі 75 000 грн. повинна бути сплачена покупцем до 05.06.2012 року.

Згідно кредитного договору від 30.05.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 75 000 грн. (а.с.34-36).

Поручителем за вказаним кредитним договором виступила ОСОБА_1 (а.с.37), яка також дала свою письмову згоду на укладення її чоловіком кредитного договору (а.с.38).

Як вбачається з виписок з банківських рахунків ОСОБА_3 за період з 01.01.2012 р. по 31.12.2014 р., 20 505,95 грн. були зняті нею з свого депозитного рахунку в ПАТ «КБ «Хрещатик», а з поточного пенсійного рахунку 7 535 грн. (а.с.25-29).

08.10.2014 року кредит за кредитним договором від 30.05.2012 року був повністю погашений, були внесені кошти в сумі 30 987,08 грн. (а.с.67). Ці обставини не заперечувалися іншою стороною. Як пояснила ОСОБА_3, на погашення кредиту вона надавала свої особисті кошти, які були зняті з особистого депозитного (10 000 грн.) та пенсійного (3 800 грн.) рахунків, решту в сумі 17 000 грн. взяла в борг у ОСОБА_5, а 28 000 грн. у ОСОБА_4 Передачу в борг коштів ОСОБА_3 у вказаних сумах підтвердили зазначені особи, допитані в судовому засіданні в якості свідків.

Свідок ОСОБА_6 підтвердила суду, що їй відомо про те, що ОСОБА_3 допомагала сину ОСОБА_2 та невістці ОСОБА_1 погашати кредит на чотирьохкімнатну квартиру, щоб в подальшому мати змогу доживати разом з ними у цій квартирі.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу, а також майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Встановлено, що позивачка ОСОБА_1 продала належну їй особисто однокімнатну квартиру 23.05.2012 року, а ці кошти вона, як пояснила сама у судовому засіданні, з власної ініціативи внесла в сімейний бюджет, а саме: передала матері відповідача ОСОБА_3 для внесення нею цих коштів на депозитний рахунок останньої, тобто розпорядилася своїми коштами в сумі 163 625 грн. саме таким чином. На думку суду, в подальшому, коли подружжям укладався договір купівлі-продажу чотирьохкімнатної квартири, на її придбання вже були витрачені спільні кошти подружжя, які, у тому числі, складалися також з коштів, що надавалися матірю відповідача ОСОБА_3 в якості матеріальної допомоги подружжю. Ці висновки суду підтверджуються самим договором купівлі-продажу спірної квартири, в якому жодним чином не вказано, що частка коштів на її придбання належала особисто позивачці ОСОБА_1 або ОСОБА_3, хоча ОСОБА_1 була присутня при підписанні цього договору. На думку суду, ОСОБА_3 також не довела, що до придбання цієї квартири існувала домовленість про те, що їй буде належати частка в цій кварті, згідно сумі внесених нею коштів, що також не відображено у договорі купівлі-продажу. Крім того, як пояснили сторони в судовому засіданні, всі кошти, що вносилися кожним з подружжя, а також матірю відповідача ОСОБА_3 до їхнього спільного сімейного бюджету, витрачалися не лише на придбання спірної квартири, а й на здійснення інших витрат, і визначити, які конкретно суми у придбання квартири були внесені кожним з подружжя, а також ОСОБА_3 особисто, неможливо.

За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити первісний позов частково, поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3. В іншій частині первісних позовних вимог відмовити за необґрунтованістю

Суд також відмовляє за необґрунтованістю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, оскільки позивачем не доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 812 гривень 12 копійок, пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 70 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 130, 174, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Поділити майно подружжя та виділити у власність ОСОБА_1 та ОСОБА_2 по ? частині квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_3 . В іншій частині позовних вимог відмовити за необґрунтованістю.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити за необґрунтованістю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 812 гривень 12 копійок, пропорційно задоволеним вимогам.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особою яка була присутня при оголошенні рішення суду протягом 10 днів з дня його оголошення а особою яка не брала участі в розгляді справи протягом 10 днів з дня отримання копії рішення до судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги якщо скаргу не було подано.

Суддя