Справа № 145/1355/14-ц
Провадження № 2/127/1404/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Овсюк Є.М.

за участю: секретаря Олійник І.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

До Тиврівського районного суду Вінницької області звернулася ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 11 вересня 2014 року справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним передано на розгляд Вінницькому міському суду Вінницької області.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_4, яка до дня смерті проживала та була зареєстрована АДРЕСА_1. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить житловий будинок з господарськими спорудами, який розташований по АДРЕСА_1 У зв'язку з тим, що за життя ОСОБА_4 склала заповіт від 1 липня 2008 року, яким усе своє майно заповіла у рівних частках ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_2, позивач, представляючи інтереси свого неповнолітнього сина ОСОБА_2, звернулася до Тиврівської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте, Тиврівською державною нотаріальною конторою позивача повідомлено про те, що 2 липня 2010 року за реєстром № 38 ОСОБА_4 залишила заповіт, яким заповіла все своє майно іншій особі. Так, згідно заповіту ОСОБА_4 від 2 липня 2010 року, посвідченого секретарем Тростянецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області О.О.Жук, зареєстровано в реєстрі за № 38, - все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені на день смерті буде належати і на що я за законом матиму право, заповідаю ОСОБА_3. Позивач вважає, що вказаний заповіт є недійсним з тих підстав, що за останні роки життя у ОСОБА_4 дуже суттєво розвинувся склероз, почастішали випадки несприйняття дійсності подій, вона неодноразово не впізнавала своїх родичів та сусідів, не могла згадати що робила вранці, що їла, забувала імена родичів тощо. На час складення заповіту їй виповнилося 86 років, і уже в той період вона знаходилася на обліку в лікаря психіатра у Тиврівській центральній районній лікарні. Зі слів позивача, відповідач скористалась станом здоров'я ОСОБА_4, у якої був стійкий розлад здоров'я , вона не усвідомлювала значення своїх дій, не могла керувати ними, та організувала посвідчення заповіту.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_15 підтримали позов, аргументуючи його мотивами, викладеними в позовній заяві.

Відповідач позовні вимоги не визнала та просила в задоволенні останніх відмовити у зв'язку з безпідставністю.

При розгляді справи судом встановлені факти та відповідні правовідносини.

2 липня 2010 року ОСОБА_4 склала заповіт, який був посвідчений секретарем Тростянецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області О.О.Жук, зареєстрований в реєстрі за № 38, згідно якого ОСОБА_4 заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що мені на день смерті буде належати і на що я за законом матиму право, ОСОБА_3.

Згідно записів у медичній картці від 28.08.2009 року: ОСОБА_4 орієнтована в особі, в часі орієнтована неповністю - не може назвати сьогоднішні дату, день тижня, знає пору року. В просторі орієнтована частково - знає місце проживання, район, знає, що знаходиться в лікарні (в якій саме назвати не може). Маячні ідеї, галюцинації заперечує. Настрій різко знижений, дратівлива. Емоції лабільні, пам'ять знижена на події найближчого минулого та поточні події. Впізнає родичів (племінницю) після обдумування називає ім'я племінниці. Не може згадати, що робила сьогодні вранці. Відмічається виражене зменшення пам'яті на події останнього місяця. Інтелект помірно знижений. Критика до свого стану відсутня. Важко узагальнює, абстрагує. Математичні дії в межах 20-ти з помилками. Діагноз: судинна деменція з ленестичними розладами атеросклеротичного генезу.

Згідно записів у медичній картці від 22.09.2009 року: ОСОБА_4 орієнтована в особі, в часі частково орієнтована, не знає сьогоднішньої дати, місяця, знає, що надворі осінь. Орієнтація в просторі неповна - не знає де знаходиться на даний момент, але знає місце свого проживання. Галюцинаторних явищ не відмічено. Пам'ять різко знижена на події найближчого минулого. Не може відновити події останнього тижня. Впізнає родичів, але ім'я племінниці назвати не може. Знає, що вона проживає в Вінниці. Інтелект помірно знижений. Дуже важко узагальнює та абстрагує (після підказок). До свого стану не критична. Діагноз: судинна деменція з ленестичними розладами атеросклеротичного генезу. Направлена на консультацію у ВОПНЛ ім. Ющенка.

В судовому засіданні допитувались свідки, зокрема ОСОБА_1 повідомила, що вона у 2007 - 2009 роках проживала в с. Тростянці, а тому всі ці роки день в день спілкувалася із ОСОБА_4 Остання була прихильна до її сина, ОСОБА_9 Коли сину було 1 рік, то ОСОБА_4 запропонувала скласти заповіт, яким розділила майно на три частини, одну з яких заповіла сину позивачки. В 2009 році у ОСОБА_4 уже спостерігалися "розлади, вона багато забувала, могла ходити до сусідів по кілька разів з одним і тим же запитанням, губила ключі". В 2009 році вона не знала числа, місяця і року. Після 2009 року стан ОСОБА_4 погіршився, більше забувала, могла сидіти і дивитися в одну точку. У 2010 році ОСОБА_4 була досить немічною, неадекватною в своїх діях - могла в листопаді місяці без верхнього одягу піти в магазин, не впізнавала рідних. Свідок ОСОБА_10, яка являлася сусідкою ОСОБА_4 повідомила, що остання не пам'ятала, хто приносив молоко, косив траву. Це проявлялося ще за три роки до смерті. Свідок ОСОБА_11, який являвся сусідом ОСОБА_4, повідомив, що в останньої спостерігалася дивна поведінка останні 1 - 2 роки до смерті. Так, вона не впізнавала людей, які жили поряд, перепитувала їхні імені, в тому числі неодноразово запитувала у ОСОБА_11 його ім'я та хто він такий. Свідок ОСОБА_12, яка була знайомою ОСОБА_4, розповіла, що купувала у ОСОБА_4 сіно, яблука, нічого дивного в її поведінці не помічала.

По даній справі призначалась посмертна судово-психіатрична експертиза. Згідно висновку судово-психіатричної експертизи Комунального закладу «Вінницької обласної психоневрологічної лікарні ім. акад. О.І. Ющенка» №14 від 17 вересня 2015 року вбачається, що при дослідженні об'єкту експертизи комісія експертів дійшла до висновку, що під час складання заповіту від 02 липня 2010 року ОСОБА_4 страждала на хронічне душевне захворювання у формі хронічного маячного розладу; під час складання заповіту від 02 липня 2010 року ОСОБА_4 не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», - правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свогоцивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа маєправо на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд оцінює докази наявні в справі, відповідно до ст.212 ЦПК України, повно і всебічно з'ясовує обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, відповідно до ст. 213 ЦПК України.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до принципу диспозитивності суд розглядає справу на підставі доказів, поданими сторонами.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 15, 225, 1257 ЦК України, ст. ст. 11, 58, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_4 від 02 липня 2010 року, посвідчений секретарем Тростянецької сільської ради Тиврівського району Вінницької області Жук О.О., зареєстрований в реєстрі за № 38, яким ОСОБА_4 усе своє майно заповіла ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_14 243,60 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: