АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5680/16 Головуючий 1 інст. Руднєва О.О.
У Х В А Л А

18 серпня 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого, судді - Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2

секретаря Сементовської О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3 про забезпечення прав на майно за заповітом шляхом арешту квартири,

в с т а н о в и в :

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу Дзержинського районного суду м.Харкова від 27 липня 2016 року про повернення його заяви про арешт квартири, як незаконну та необґрунтовану, а отриману ним поштою 02.08.2016 року апеляційну скаргу прийняти до провадження і розглянути по суті.

Обґрунтовуючи скаргу, ОСОБА_3 вказує, що в судові засідання при вирішення його заяви він не запрошувався, будь-яких документів суд у нього не запитував. Разом з тим, він є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою МСЕК № 208319 від 02.04.2014 року, і від сплати судового збору звільнений.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскарженого ОСОБА_3 судового рішення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

З наданих судом першої інстанції матеріалів вбачається, що 25.07.2016 року до Дзержинського районного суду м.Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_3 в описові частині якої зазначено, що 24 січня 2016 року помер інвалід 1 групи ОСОБА_4, який залишив складений у простій письмовій формі (не посвідчений нотаріусом) заповіт на імя позивача, у якому заповідав йому у спадок свою квартиру АДРЕСА_1, однак в теперішній час позивачу стало відомо про факти написання ОСОБА_4 аналогічного змісту заповіту і на інших осіб, в томі числі і нотаріально посвідчених.

Посилаючись на ст.ст. 1234, 1235, 1236, 1241, 1242 ЦК України, позивач ОСОБА_3 в прохальній частині позовної заяви зазначив лише одну вимогу, а саме: з метою недопущення порушення його прав на спадкове майно, вказане у заповіті ОСОБА_4, накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2.

У якості додатку до позовної заяви ОСОБА_3 долучено лише ксерокопію не посвідченого заповіту, складеного невизначеною особою від імені ОСОБА_5

Постановляючи 27 липня 2016 року ухвалу про повернення ОСОБА_3 заяви про забезпечення позову як таку, що подана без додержання вимог закону (ст.151 ЦПК України), суд першої інстанції правильно керувався частиною 8 статті 153 ЦПК України, якою передбачено, що у разу подання заяви про забезпечення позову без додержання вимог ст.151 цього Кодексу, суд повертає її заявнику, про що постановляю ухвалу.

Разом з тим, поза увагою суду залишилася та обставина, що подана 25.07.2016 року ОСОБА_6 заява, яка найменована ним як «позовна заява», а в резолютивній частині містить лише прохання накласти арешт на квартиру, за своїм змістом не відповідає а ні вимогам ст.119 ЦПК України щодо форми і змісту позовної заяви, а ні вимогам ст.151 ЦПК України щодо підстав забезпечення позову.

Фактично подана ОСОБА_6 «позовна заява» містить лише окремі ознаки як позовної заяви так і заяви про забезпечення позову, але без дотримання вимог закону щодо форми і змісту цих різних за своїм призначенням процесуальних документів. Саме з огляду на цю обставину справа за такою заявою ОСОБА_6 зареєстрована і за №638/12028/16-ц і за №2-з/638/182/16.

Можна було б погодитися з ухвалою суду від 29.07.2016 року про повернення заяви ОСОБА_3 за тих обставин, якби суд вирішив і передбачені статтею 121 ЦПК України питання відносно долі поданої ОСОБА_3 у такий спосіб «позовної заяви».

Однак суд першої інстанції вказані питання не вирішив, помилково визначив подану ОСОБА_6 гібридну заяву лише у якості такого документу як «заява про забезпечення позову», повернув її з підстав, передбачених частиною 8 ст.153 ЦПК України, залишивши не вирішеними питання, передбачені ст.121 ЦПК України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_3 щодо зазначення ним у позовній заяві про його статус інваліда 2 групи та про постановлення ухвали не в судовому засіданні апеляційний суд відхиляє, оскільки саме позивач, з огляду на вимоги ч.3 ст.27 ЦПК України та передбачені ст.10 ЦПК України засади змагальності, зобовязаний турбуватися про необхідність подавати до суду заяви, які за формою і змістом мають відповідати вимогам закону (ст.ст.119, 151 ЦПК України), а письмові докази про право на звільнення від сплати судового збору долучати до позовної заяви.

Крім того, статус інваліда 1,2 групи передбачає лише право на звернення з заявою без сплати судового збору, а в інших питаннях, в тому числі і щодо необхідності дотримання вимог ст.ст.119, 151 ЦПК України, так особа, згідно вимог ст.5 ЦПК України, не має переваг по відношенню до інших учасників цивільного процесу.

Разом з тим, допущене судом першої інстанції порушення порядку, встановленого процесуальним законом, щодо вирішення заяв, є підставою для скасування ухвали суду першої від 27.07.2016 року з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд для вирішення цих питань.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.4 ч.2 ст.307, п.3 ст.312, ст.ст. 313-317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційною скаргою ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 27 липня 2016 року скасувати і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, касаційному оскарженню, згідно вимог ст.324 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий суддя П.В. Кісь

Судді: С.Г. Коровін

ОСОБА_2