УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив в ході розгляду справи, просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № б/н від 14 серпня 2009 року в сумі 11 572,51 грн, з яких: 7 770,02 грн - заборгованість за кредитом, 3 802,49 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 14 серпня 2009 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4, остання отримала кредит в Банку в розмірі 8 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним і Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Оскільки, відповідач взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконувала, утворилась заборгованість, яка у добровільному порядку сплачена не була.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за договором б/н від 14 серпня 2009 року в розмірі 11 321,86 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в заявлених межах доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку щодо відсутності правових підстав для його скасування.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що кредитний договір № б/н від 14 серпня 2009 року укладений між публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_4, діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Відповідно до інформації про карту/рахунок відповідача, карта ОСОБА_4 № НОМЕР_1 мала строк дії - до листопада 2012 року. Відповідачу картка з новим строком дії не надавалася.

Згідно виписки по особовому рахунку останній раз видача коштів з картки була здійснена 14 жовтня 2012 року, останнє поповнення рахунку відбулося 10 вересня 2012 року. З даним позовом до суду ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся - 08 липня 2014 року, тобто в межах загального трирічного строку позовної давності.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції,з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 не виконала у повному обсязі взяті на себе зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим виникла заборгованість, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості.

Доводи відповідача щодо необхідностіобраховувати строк позовної давності з дати - 29 квітня 2011року, а саме з моменту виникнення вперше простроченого платежу, правомірно не взято судами до уваги, оскільки в даному випадку цей строк починається від дня коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Банк довідався про своє порушене право тільки після останнього поповнення відповідачем рахунку, яке відбулося - 10 вересня 2012 року. Отже, трирічний строк позовної давності розпочинається з 10 жовтня 2012 року.

Висновки судів попередніх інстанцій узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України при розгляді справи № 6-14 цс 4 від 19 березня 2014 року.

При вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 вересня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук І.М. Фаловська