Провадження № 22-ц/780/4223/16 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 26 31.08.2016
УХВАЛА

Іменем України

31 серпня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

у с т а н о в и л а:

В серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулися до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2633/0808/45-017, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 43 000 дол. США зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2028 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2633/0808/45-017-Р-1, згідно з яким відповідач зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору. 25 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 2633/0808/45-017. Оскільки позичальник свої зобов'язання за цим договором належним чином не виконував, у нього станом на 28 липня 2015 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 234 804,63 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача як поручителя на свою користь.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» борг у розмірі 234 804,63 грн.. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26 травня 2016 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним заочним рішенням, відповідач, через представника за довіреністю ОСОБА_4, подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши заборгованість за кредитним договором у розмірі 203 671,13 грн.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, відповідач не виконала свого обов'язку як поручителя відповідати перед банком за належне виконання позичальником своїх зобов'язань щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в кредитному договорі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та третьою особою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2633/0808/45-017, відповідно до умов якого банк надав позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту в розмірі 43 000 дол. США зі сплатою 12,50 % річних за користування кредитом та з кінцевим терміном повернення до 21 серпня 2028 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 21 серпня 2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено договір поруки № 2633/0808/45-017-Р-1, згідно з яким відповідач зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, що витікають з кредитного договору.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого продавець (первісний кредитор) передав, а покупець (новий кредитор) прийняв право грошової вимоги, що належить продавцю і стає кредитором за кредитними договорами, укладеними між продавцем і боржниками, у тому числі за кредитним договором укладеним з ОСОБА_3

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, позичальник зобов'язався здійснювати погашення кредиту та сплату процентів за період користування кредитом, нарахованих відповідно до п. 3.2. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів в сумі 488,54 дол. США у чітко встановлений цим договором термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Проте, як свідчать матеріали справи, прийняті на себе зобов'язання позичальник належним чином не виконав, а тому станом на 28 липня 2015 року має заборгованість в загальному розмірі 234 804,63 грн., яка складається із заборгованості за кредитом - 224 601,49 грн. та заборгованості за відсотками - 10 203,14 грн.

27 серпня 2016 року позивачем направлялися на адреси відповідача та третьої особи досудові вимоги, в яких йшла мова про зміну кредитора у зобов'язанні та сплату простроченої заборгованості за кредитним договором, однак боржники не відреагували на них жодним чином.

Відповідно до ст. ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема, у разі неподільності предмета зобов'язання.

У разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо (ч. 1 ст. 543 ЦК України).

Статтями 553, 554 ЦК України визначено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником його обов'язку, а у випадках порушення такого обов'язку боржник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Враховуючи, що ОСОБА_2 не виконала свого обов'язку як поручителя відповідати перед ПАТ «Дельта Банк» за належне виконання ОСОБА_3 умов кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту та сплати процентів за період користування кредитом, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову шляхом стягнення з неї на користь банку кредитної заборгованості у заявленому розмірі.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що поза увагою суду першої інстанції залишилася норма ч. 4 ст. 559 ЦК України, яка встановлює, що порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, а тому з його довірителя може бути стягнуто лише сума заборгованості по 28 квітня 2015 року, тобто за шість місяців, які передували зверненню позивача до суду.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука це строкове зобов'язання і незалежно від установлення строку її дії договором чи законом сплив цього строку припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не означають, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_3 зобов'язався перед банком повернути суму кредиту з процентами до 21 серпня 2028 року, сплачуючи її частинами (ануїтечними платежами) в термін 10 (десятого) числа кожного місяця та в день закінчення кредитного договору.

Отже, разом із установленням строку дії кредитного договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (здійснення ануїтечних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Із розширеного розрахунку заборгованості вбачається, що позичальник перестав виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом починаючи з лютого 2015 року, а відтак з часу несплати цього платежу починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячного строку для пред'явлення вимог до поручителя щодо щомісячних платежів.

У свою чергу банк звернувся до суду з даним позовом 27 серпня 2015 року, про що свідчить відтиск штемпеля на поштовому конверті.

За таких обставин, коли банком пред'явлено вимогу до поручителя не більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання, то в силу вищенаведеного порука не може вважатися припиненою в частині тих щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів, на які вказував представник відповідача.

Наполягаючи на своїх вимогах, останній не врахував, що строк виконання боржником кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку, а строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення позовну заяву здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв'язку (ч. 6 ст. 70 ЦПК України).

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Враховуючи наведене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 - 315, 316 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: В.І. Антоненко

М.А. Поліщук