Провадження № 22-ц/773/1061/16 Категорія: 27 Доповідач: Русинчук М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Русинчука М.М.,

суддів - Антонюк К.І., Матвійчук Л.В.,

з участю: секретаря - Губарик К.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 04.03.2016 року позов публічного акціонерного товариства комерційного банку (далі - ПАТ КБ) «Правекс Банк» в даній справі задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс Банк» заборгованість за кредитним договором № 6749-024/08Р від 27.10.2008 року в розмірі 349344,79 грн., а також 5250,17 грн. судового збору по 2620,09 грн. з кожного.

Не погоджуючись з рішенням суду відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване рішення суду в частині задоволення позову до неї та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.10.2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Правекс Банк», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 6749-024/08Р (а.с.6-11). Відповідно до умов даного договору позивач надав відповідачу кредит з метою своєчасної оплати вартості автомобіля на загальну суму 110 925 грн. з кінцевим строком повернення кредиту до 27.10.2015 року та зі сплатою 21,49% річних (а.с.13)., а відповідач ОСОБА_4 зобов'язався повернути отриманий кредит, сплатити відсотки за користування коштами і виконати свої зобов'язання згідно з договором у повному обсязі.

Пунктами 4.4., 4.5. кредитного договору передбачено, що відповідач зобов'язався повертати кредит відповідно до графіку погашення кредиту рівними частинами в сумі 1 321 грн. щомісяця, а відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця до «10» числа місяця наступного за місяцем нарахування відсотків.

Відповідно до п. 3.1. кредитного договору на забезпечення виконання зобов'язання щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків, що може утворитися у зв'язку з можливим порушенням даного кредитного договору, відповідач ОСОБА_4 передав у заставу банку належний йому на праві власності автомобіль.

Для забезпечення виконання зобов'язань по вищевказаному кредитному договору 27.10.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 6749-024/08Р (а.с.12).

Відповідно до умов договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобов'язувалась нести солідарну майнову відповідальність перед позивачем за виконання в повному обсязі зобов'язань відповідача ОСОБА_4 за кредитним договором та можливих змін та доповнень до нього. ОСОБА_2 зобов'язувалась у випадку невиконання або неналежного виконання ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, виконати за нього зобов'язання перед позивачем у порядку і у строки, встановлені договором, зазначеним у п. 1.1. даного договору, зі змінами і доповненнями до нього.

Судом встановлено, що у порушення умов кредитного договору відповідач ОСОБА_4 свої зобов'язання належним чином не виконав, в результаті чого у нього виникла заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи, заборгованість відповідача ОСОБА_4 у зв'язку з неналежним виконанням ним своїх зобов'язань за кредитним договором від 27.10.2008 року станом на 28.05.2015 року становить 349 344,79 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 85 994,21 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 83 330,12 грн., проценти за користування кредитом - 89 362,97 грн., пеня за несвоєчасне погашення процентів - 90 657,49 грн. Кредитна заборгованість ОСОБА_4 підтверджується розрахунками банку (а.с.14-16).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

У відповідності до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Ч. 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Ч. 1 ст. 554 ЦК України зазначає, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Отже, зважаючи на невиконання відповідачем ОСОБА_4 зобов'язань по кредитному договору, а також забезпечення виконання вище вказаних зобов'язань позичальника укладеним договором поруки, позивач вправі вимагати стягнення боргу з відповідачів у солідарному порядку.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в даній справі, оскільки, як встановлено судом, відповідачі належним чином не виконували свої зобов'язання за кредитним договором та договором поруки, у зв'язку з чим виникла кредитна заборгованість.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що порука за укладеним з банком 27.10.2008 року договором поруки № 6749-024/08Р припинилася відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України мотивовані тим, що банк, звернувшись до неї із вимогою про дострокове погашення заборгованості ще 25.11.2010 року, тим самим змінив строк виконання основного зобов'язання і зобов'язаний був пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи із вказаної дати.

Однак такі доводи є безпідставними, виходячи з такого.

Ч. 4 ст. 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з умов договору поруки № 6749-024/08Р від 27.10.2008 року, зокрема з п. 4.1., строк його дії встановлений до 27.10.2018 року. В даному випадку, в договорі поруки встановлений конкретний строк його дії, який на час подання банком позову до суду не сплинув, тому порука за згаданим договором поруки не припинилася. Направлена банком відповідачу 25.11.2010 року вимога про дострокове погашення заборгованості як до поручителя, в даному випадку не має правового значення, оскільки розглядуваній ситуації строк дії поруки пов'язаний із закінченням строку дії договору поруки, а не з закінченням строку виконання основного зобов'язання. Положення, закріплене в другому реченні ч. 4 ст. 559 ЦК України, на яке покликається відповідач у своїх доводах апеляційної скарги, до виниклих між сторонами правовідносин, не застосовується, оскільки в розглядуваному випадку діє норма, встановлена першим реченням вказаної частини зазначеної статті цього Кодексу.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження під час перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення суду, були предметом розгляду в суді першої інстанції і висновків суду, викладених в рішенні, вони не спростовують.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 04 березня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: