Справа № 2-2434/07 Провадження № 22-ц/773/1067/16 Головуючий у 1 інстанції: Лапін О.Ф.
Категорія: 2 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 серпня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І. ,

суддів - Карпук А.К., Бовчалюк З.А.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника апелянта ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на обєкти нерухомого майна за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2007 року,

В С Т А Н О В И Л А :

20 грудня 2007 року ОСОБА_1В звернувся в суд із зазначеним позовом, який мотивує тим, що 12 грудня 2007 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна торгових павільйонів загальною площею 341,68 кв.м, що знаходяться у м.Ковелі по вул.Леся Курбаса,4. На виконання умов договору 12.11.2007 року ним сплачено ОСОБА_4 16000 грн. вартість придбаного майна, що стверджується відповідною розпискою продавця та актом від 17.11.2007 року прийнято від останнього у власність зазначене нерухоме майно.

Із-за відсутності правовстановлюючих документів на майно нотаріусом було відмовлено у посвідченні договору купівлі-продажу.

На його звернення надати правовстановлюючі документи відповідач повідомив, що технічна документація та свідоцтво про право власності на придбані обєкти не виготовлялися і таку відмову відповідача він розцінює як його відмову від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, а тому просив визнати дійсним укладений між ними 12.11.2007 року договір купівлі-продажу нерухомого майна та визнати за ним право власності на торгові павільйони.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 26 грудня 2007 року позов задоволено.

Визнано дійсним укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 договір купівлі-продажу торгових павільйонів по вул.Л.Курбаса,4 в м.Ковелі, загальною площею 341,63 кв.м.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на обєкт нерухомого майна придбані на підставі договору купівлі-продажу від 12.11.2007 року торгові павільйони в м.Ковелі по вул.Л.Курбаса,4 загальною площею 341,68 кв.м.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_2 просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Вважає, що судом допущено неповне зясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в позові з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до вимог ст.220 ЦК України укладений між сторонами договір купівлі-продажу слід визнати дійсним, оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та між ними відбулося виконання цього договору в частині оплати та передачі майна. А непредставлення відповідачем усіх необхідних для нотаріального посвідчення документів свідчить про його ухилення від нотаріального посвідчення договору.

Проте, такі висновки суду є помилковими та такими, що зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.181 та ч.ч.1, 2 ст.182 ЦК України (в редакції станом на листопад 2007 року) до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) продає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст.657 ЦК України (в редакції станом на листопад 2007 року) договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Із матеріалів справи вбачається, що 12.11.2007 року між ОСОБА_4 (продавець) та ОСОБА_1 (покупець) у простій письмовій формі укладено договір купівлі-продажу торгових павільйонів загальною площею 341,68 кв.м, які знаходяться на орендованій земельній ділянці в м.Ковелі по вул.Л.Курбаса,4 (а.с.3).

Всупереч вимог ст.657 ЦК України даний договір нотаріально не посвідчений та не зареєстрований у визначеному законом порядку.

Договір купівлі-продажу містить посилання на орендовану продавцем земельну ділянку, на якій знаходяться обєкти нерухомості.

Із копії державного акта на право власності на земельну ділянку вбачається, що розташована на вул.Л.Курбаса,4 в м.Ковелі земельна ділянка площею 0,0800 га із цільовим призначенням для комерційного використання належить ОСОБА_2 (а.с.6).

Із копії договору від 06.12.2006 року вбачається, що між ОСОБА_2 і ОСОБА_4 було підписано договір оренди зазначеної земельної ділянки та 12.12.2006 року підписано акт її приймання-передачі (а.с.8-11).

Згідно ст.ст.18, 20 Закону України «Про оренду землі» (в редакції станом на грудень 2006 року) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації та набирає чинності лише після державної реєстрації.

Підписаний 06.12.2006 року ОСОБА_2 і ОСОБА_4 договір оренди землі не зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому не набрав чинності.

Враховуючи наведені правові норми, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази про те, що саме ОСОБА_4 являється власником тих обєктів нерухомості, щодо яких підписано сторонами укладений у простій письмовій формі спірний договір купівлі-продажу, а тому цей договір є нікчемним.

Покликання позивача на домовленість щодо усіх істотних умов договору та на його виконання не заслуговують на увагу, оскільки домовленість може відбуватися лише із власником майна, яким ОСОБА_4 у визначеному законом порядку станом на 12.11.2007 року ще не був, оскільки право власності на той час взагалі не було зареєстроване.

Крім того, враховуючи відсутність державної реєстрації договору оренди від 06.12.2006 року, позов предявлено не до усіх сторін, а саме у розгляді справи не приймав участь ОСОБА_2, як власник земельної ділянки, на якій розташовані обєкти нерухомості, на що суд першої інстанції уваги не звернув, чим допущено порушення норм процесуального права.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з порушенням норм матеріального і процесуального права, то згідно зі статтею 309 ЦПК України це є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі в справі ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2007 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності на обєкти нерухомого майна відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді