Справа № 300/844/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

22 серпня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах

апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючої Боднар О.В.,

суддів Куштана Б.П., Ігнатюка Б.Ю.,

за участю секретаря Шукаль О.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, на рішення Воловецького районного суду від 11 травня 2016 року справу за позовом ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, про визнання договору недійсним та зобов'язання кожної із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання оспорюваного правочину, -

у с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року представник ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ВіЕс Банк», в якому з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 43-46), на підставі ст.ст. 11, 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 203, 215, 236 ЦК України просив визнати недійсним кредитний договір № KF51766 від 26 серпня 2008 року, укладений між ВАТ «Елекрон Банк» та ОСОБА_2; зобов'язати кожну із сторін повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання оспорюваного правочину.

В обґрунтування вимог зазначав, що банком перед укладенням договору з ним, як з позичальником, не була проведена переддоговірна робота, його не було повідомлено в письмовій формі про всі умови договору, як це передбачено ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Сам зміст договору суперечить положенням Законів України «Про захист прав споживачів», «Про банки і банківську діяльність», ЦК України та статтям 42, 48 Конституції України.

Позивач отримував кредит з метою придбання квартири, вартість якої 230 000,00 грн. і не мав на меті отримання кредиту в іноземній валюті. Банку було відомо, що іноземна валюта не могла бути використана як засіб платежу для кінцевої мети споживчого кредиту, однак видав кредит у гривнях під виглядом іноземної валюти, свідомо ввівши споживача в оману. Тобто даний договір був укладений під впливом обману.

Крім того, банк не мав права видавати кредит в іноземній валюті для використання її в якості платежу на території України.

Вказані обставини свідчать також про нечесну підприємницьку практику банку.

Рішенням Воловецького районного суду від 11 травня 2016 року (а.с. 177-179) у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі (а.с. 182-186) представник позивача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги аналогічні наведеному у позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Крім того, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не дослідив ту обставину, що метою отримання кредиту було придбання квартири, вартість якої 230 000,00 грн. і яка вже була придбана ним на момент укладення кредитного договору.

Розглянувши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд визнав, що скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до п 1.1. статуту ПАТ «ВіЕс Банк», відповідач ПАТ «ВіЕс Банк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ПАТ «Фольксбанк», яке в свою чергу є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Фольксбанк».

ВАТ «Фольксбанк» є правонаступником усіх прав та обов'язків ВАТ «Електрон Банк», перейменованого згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 36 від 03 квітня 2008 року).

14 серпня 2008 року позивач підписав заяву-анкету, в якій просив банк видати йому споживчий кредит у розмірі 37 000,00 дол.США на купівлю квартири терміном на 25 років (а.с. 70-71).

У п. 19 заяви зазначено, що підписуючи дану заяву позичальник підтверджує, що з умовами кредитування у ВАТ «Електрон Банк» ознайомлений письмово та згідний.

Крім того, він ознайомлений з проектом кредитного договору, договором про забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором. Підтвердив, що вся інформація в цій заяві-анкеті і в додатках до неї, є вірною і зобов'язався негайно повідомляти банк у випадку її зміни, а також при будь-яких обставинах, що можуть вплинути на виконання ним зобов'язань перед банком.

З підписанням цієї заяви ОСОБА_2 надав банку безвідкличну та безумовну згоду та дозвіл, а банк відповідно набув право розкрити (передати) будь-яку інформацію стосовно нього, в тому числі інформацію, що складає банківську таємницю в розумінні Закону України «Про банки і банківську діяльність», яка стала відома банку в процесі надання йому послуг; ОСОБА_2 надав банку право перевірки свого особистого, фінансового та службового становища тепер і в минулому.

Додатками до заяви-анкети є додаток № 2 - анкета-опитувальник фізичної особи, додаток № 3 - повідомлення про надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, додаток № 4 - розрахунок сукупної вартості кредиту (а.с. 70-76).

Всі вищезазначені документи підписані позичальником.

26 серпня 2008 року між ВАТ «Електрон Банк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № KF51766 (далі - кредитний договір), за умовами якого банк зобов'язався надати останньому грошові кошти у сумі 37 000,00 дол.США на купівлю квартири № 8 по вул.Пушкіна у смт.Воловець, зі сплатою за користування кредитом 12,5 % річних на строк до 25 серпня 2033 року (а.с. 6-9).

Виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором забезпечується іпотекою квартири № 8 по вул.Пушкіна у смт.Воловець та порукою жінки ОСОБА_3 (п.2.1 кредитного договору).

Згідно з п.5.2.1. кредитного договору до отримання кредиту позичальник зобов'язаний укласти правочини, що забезпечують виконання зобов'язань по кредитному договору у відповідності до п.2.1. договору.

У розділі 8 кредитного договору зазначений детальний розпис сукупної вартості кредиту для позичальника.

Підписанням кредитного договору позичальник підтвердив, зокрема, що перед укладенням договору банк повідомив його у письмовій формі про умови кредитування у банку; свою здатність виконувати умови кредитного договору; що даний кредитний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обов'язковими для позичальника; позичальник володіє всіма документами, необхідними для оформлення кредитного договору; відсутні будь-які перешкоди для укладення та виконання кредитного договору, кредитний договір не укладається під впливом помилки, насильства, погрози, тяжких обставин; позичальник повністю розуміє значення своїх дій і керує ними розуміє всі умови цього кредитного договору, свої права та обов'язки за договором і погоджується з ними; позичальник є особою повністю дієздатною та укладення цього кредитного договору не потребує узгодження з третіми особами (п.10.5 Кредитного договору).

Підписавши кредитний договір, позичальник дав свою згоду банку звертатися за інформацією про свій фінансовий стан до третіх осіб, які пов'язані з ним родинними, особистими, діловими, професійними або іншими стосунками у соціальному бутті (п.10.7 кредитного договору).

У додатку № 1 до кредитного договору наведений розрахунок орієнтовної сукупної вартості кредиту (а.с. 10-11).

У додатку б/н до кредитного договору від 05 вересня 2008 року (а.с. 12) сторони дійшли згоди змінити терміни сплати позичальником нарахованих процентів за користування кредитними коштами, встановлені кредитним договором.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції представником відповідача була надана детальна виписка щодо здійснених позивачем на виконання умов оскаржуваного договору платежів (а.с. 92-111, 131-145), з якого вбачається, що позивач виконував свої зобов'язання за кредитним договором до лютого 2015 року. Це підтвердив і представник банку у своїх заяві від 28 січня 2016 року, в якій він також просив застосувати строк позовної давності до вимог позивача (а.с. 114).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції яка діяла на момент укладення кредитного договору, перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про:

1) особу та місцезнаходження кредитодавця;

2) кредитні умови, зокрема:

а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений;

б) форми його забезпечення;

в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача;

г) тип відсоткової ставки;

ґ) суму, на яку кредит може бути виданий;

д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо);

е) строк, на який кредит може бути одержаний;

є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги;

ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови;

з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;

и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію;

і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються:

1) сума кредиту;

2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача;

3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту;

4) право дострокового повернення кредиту;

5) річна відсоткова ставка за кредитом;

6) інші умови, визначені законодавством.

Згідно з ч.5 цієї статті до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими:

1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом;

2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача;

3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки;

4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто чи через уповноваженого представника або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини.

Згідно з ч.2 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов наведений у ч.3 цієї статті.

Отже, за змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

З матеріалів справи вбачається, що перед укладенням сторонами кредитного договору банк у письмовій формі надав позивачу у повному обсязі всю необхідну інформацію, передбачену ч.ч.2,4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів»; сторони узгодили всі його істотні умови, а саме: суму кредиту, дату видачі кредиту, річну відсоткову ставку, умови повернення кредиту, порядок нарахування та сплати відсотків, сплати за кредит, порядок зміни та припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору; позивач особисто підписав заяву анкету на видачу кредиту з додатками №№ 2-4 до неї, кредитний договір та додатки до нього, на момент укладення кредитного договору позивач не навів жодних зауважень щодо змісту цього правочину, протягом тривалого часу виконував свої обов'язки за договором із повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом.

Зі змісту кредитного договору не вбачається жодної з перелічених умов, які законом визнаються несправедливими, як не вбачається і будь-яких інших несправедливих умов.

Крім того, у разі незгоди з умовами кредитного договору позивач мав можливість скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», та протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Проте таким правом він не скористався, що свідчить про його згоду з усіма умовами договору.

Суд першої інстанції правильно встановив, що договір укладений у письмовій формі, підписаний повноважними особами, містить всі суттєві умови, передбачені законом, які мають суттєве значення та які були узгоджені сторонами.

Позивачем не було надано доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилається у своєму позові.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідивши обставини, які мають значення для справи обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи позивача, про те, що він не мав наміру отримувати кредит в іноземній валюті, оскільки вартість квартири визначена в гривнях і вказана обставина не була досліджена судом першої інстанції спростовуються матеріалами справи.

Як уже зазначалося, позивач підписуючи заяву-анкету просив видати йому саме 37 000,00 дол.США на купівлю квартири.

Пунктом 5.2.1. кредитного договору передбачено, що позичальник зобов'язаний укласти правочини, що забезпечують виконання зобов'язань по кредитному договору до отримання кредиту.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачем були надані копії банківських ліцензій, дозволів та додатку до них, копію генеральної ліцензії, виданої НБУ на здійснення валютних операцій з додатком до неї (а.с. 59-65), що підтверджує правомірність видачі банком кредиту в іноземній валюті.

Крім того, за змістом ч.1 ст.261 ЦК України позовна давність засовується лише за наявності порушення права особи.

У разі коли таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості.

І лише, якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє у позові у зв'язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.

Отже, оскільки судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні позову у зв'язку з його безпідставністю, підстави для застосування строку позовної давності до вимог позивача відсутні.

Інших доводів, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин, ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст.ст. 213-215 ЦПК України і передбачених ст.ст. 309, 310 цього Кодексу підстав для його скасування немає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, що діє від імені ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Воловецького районного суду від 11 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

с у д д і :

Куштан Б.П. Боднар О.В. Ігнатюк Б.Ю.