03.06.2016 Справа № 756/3735/15-ц
№756/3738/15-ц
№2/756/228/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2016 року Оболонський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Шевчука А.В.,

при секретарі - Субіну М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») про визнання недійсним Кредитного договору №046-208-1630 від 22.03.2008 року з додатком №1 та додатком №2 укладеним між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3

В обґрунтування позову вказувала, що 10.10.2014 року Дарницьким районним судом м. Києва по справі №755/11589/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 ухвалено рішення про стягнення у солідарному порядку з відповідачів основної суми заборгованості у розмірі 377 677 грн. 10 коп. та процентів у розмірі 10 074 грн. 63 коп. за кредитним договором №046-208-1630 від 22.03.2008 року, а також основної суми заборгованості у розмірі 1 340 628 грн. 38 коп. і процентів у розмірі 206 039 грн. 84 коп. за кредитним договором №046-2008-1631 від 22.03.2008 року. Вказане рішення Дарницького районного суду м. Києва набрало законної сили.

Як встановлено у вказаному рішенні Дарницького районного суду м. Києва і не заперечується позивачем у справі, що 22.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №046-208-1630. У відповідності до п.п. 1-2 вказаного договору кредитор мав надати позичальнику грошові кошти у сумі 31 976 швейцарських франків на строк до 10.03.2038 року під 4,5% річних. При цьому, сторонами не було виконано умови п.2.1, 3.1 та п.3.2 договору щодо укладення в забезпечення виконання зобов»язань позичальника за цим договором відповідних договорів іпотеки та поруки.

В свою чергу, між сторонами 22.05.2008 року було укладено інший кредитний договір №046-208-1630, відповідно до ст. 1 якого кредитор зобов»язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 31 976 швейцарських франків на строк до 10.05.2038 року включно, а позичальник зобов»язується повернути наданий кредит і сплатити під 4,5% річних у період з 22.05.2008 року по 10.05.2013 року включно, 9,95% річних у період з 11.05.2013 року по 10.05.2038 року включно та платежі за кредитом. На виконання п.2.1 кредитного договору від 22.05.2008 року сторонами в забезпечення виконання зобов»язань було укладено договір іпотеки від 22.05.2008 року.

За твердженням позивача за кредитним договором №046-208-1630 від 22.03.2008 року не відбулося набуття тих прав та обов»язків на що спрямовано правочин, зокрема у кредитора не виникло зобов»язання надати кредит. Отже, сторони реально не приступили до виконання кредитного договору №046-208-1630 від 22.03.2008 року, а тому він не підлягає виконанню, тобто жодна зі сторін не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Оскільки кредитний договір є реальним договором, в якому для виникнення прав і обов»язків недостатньо лише підписання самої угоди, а необхідна ще й передача коштів, яка відбулася 22.05.2008 року, просили про задоволення позовних вимог.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених у позовній заяві.

Представник ПАТ «Універсал Банк» проти позову заперечив та просив відмовити у задоволені позовних вимог.

ОСОБА_2 в судове засідання не з»явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 22 березня 2008 року між ВАТ «Універсал Банк», правонаступником якого є ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 прізвище якої змінено на ОСОБА_1, укладено кредитний договір №046-2008-1630 від 22.03.2008 року, відповідно до п.1.1 якого кредитор зобов'язується надати позичальнику на умовах цього договору грошові кошти в сумі 31 976 швейцарських франків на строк до 10.03.2038 року, а позичальник зобов'язується прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 4,5% річних в порядку, на умовах та в строки, визначені цим договором. Сторони погодили, що розмір базової процентної ставки може змінюватися згідно умов цього договору.

22.03.2008 року сторони уклали додаток №1 до кредитного договору з метою ознайомлення позичальника з переліком основних супутніх послуг, що надаються кредитором та третіми особами і пов'язані з отриманням та обслуговуванням кредиту, а також додаток №2, яким визначено графік платежів.

У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Питання правомірності укладення кредитного договору №046-2008-1630 від 22.03.2008 року було предметом розгляду Дарницького районного суду м. Києва по справі №755/11589/14-ц за позовом ПАТ «Універсал Банк» до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за рішенням якого від 10.10.2014 року стягнуто у солідарному порядку з відповідачів основну суму заборгованості у розмірі 377 677 грн. 10 коп. та процентів у розмірі 10 074 грн. 63 коп. за кредитним договором №046-208-1630 від 22.03.2008 року, а також основної суми заборгованості у розмірі 1 340 628 грн. 38 коп. і процентів у розмірі 206 039 грн. 84 коп. за кредитним договором №046-2008-1631 від 22.03.2008 року. Вказане рішення Дарницького районного суду м. Києва набрало законної сили.

Крім того, позивачем у справі не заперечується того факту, що 22.03.2008 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №046-208-1630.

Таким чином, між сторонами виникли відносини договору кредиту, які відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із розуміння вказаної норми слідує, що кредитний договір є укладений з моменту досягнення сторонами в письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а не з моменту передачі кредитних коштів.

Таким чином, в разі невиконання банком, як кредитором, договірних умов про передачу коштів, позивач мала правові підстави вимагати виконання договірних зобов'язань щодо видачі кредитних коштів, або ставити питання про розірвання договору відповідно до положень ст. 651 ЦК України.

Між тим, вимагаючи визнання недійсним спірного кредитного договору, позивач посилається на те, що сторони не приступили до виконання кредитного договору та він не підлягає виконанню, тобто жодна із сторін не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Відповідно до ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Разом з тим, само по собі невиконання правочину сторонами ще не означає, що укладено фіктивний правочин.

Доказів того, що у учасників правочину були відсутні наміри створити юридичні наслідки на момент вчинення правочину матеріали справи не містять.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, а доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, саме в момент вчинення правочину.

Відповідно до роз'яснень, наданих в п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (ч. 1 ст. 216 ЦК ).

Наведені в позовній заяві обставини не свідчать про існування підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним.

Аналогічна позиція щодо відсутності підстав недійсності правочину виказана у рішенні Оболонського районного суду від 16.09.2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 29.10.2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.12.2015 року у спорі між тими самими сторонами з тих самих підстав за договором №046-2008-1631 від 22.03.2008 року.

З огляду на зазначене, на думку суду, позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 203, 215, 216, 651, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 1, 30, 26 , 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подано до апеляційного суду м. Києва через Оболонський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевчук А.В.