АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 676/525/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1350/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Заїки В.М.,

суддів: Варвус Ю.Д., Пастощука М.М.

секретар: Філіпчук О.С.

з участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_3, про вилучення та звернення стягнення.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року позивач звернувся до суду і просив вилучити у ОСОБА_3 та звернути стягнення на предмет застави на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заставне майно.

В процесі розгляду справи представник позивача, уточнив позовні вимоги та вказував, що 13.06.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № VIUWA 800000046, згідно якого останньому надано кредит в розмірі 29972,78 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 12.06.2013 року. Позивач зазначав, що в забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, 13.06.2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір застави рухомого майна і предметом застави став автомобіль марки VOLKSWAGEN Touareg, 2003 року випуску, тип ТЗ : легковий універсал-В, № кузова/шасі: WVGZZZLZ4D040332, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належав ОСОБА_4 на праві власності. У порушення зазначених норм закону та умов договору відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 25.12.2015 року виникла заборгованість в сумі 107426,75 доларів США.

В ході здійснення моніторингу даного кредиту було встановлено, що в порушення умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст.586 ЦК України та ст.17 Закону України «Про заставу»,

без згоди Банку третя особа - ОСОБА_4 реалізував заставний автомобіль ОСОБА_3, який реалізував даний автомобіль ОСОБА_2 Тому Банк просить, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, вилучити у ОСОБА_2 та

_________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження 22ц/792/1350/16

Доповідач Заїка В.М. Категорія № 27

звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки VOLKSWAGEN Touareg, а також стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року відмовлено в позові.

ПАТ КБ «ПриватБанк» не погоджуючись із вказаним рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій дане рішення вважає незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи. Апелянт вважає, що судом неправомірно, всупереч нормам чинного законодавства не було захищено порушене право позивача, у відносинах, які виникли на підставі укладеного між банком та ОСОБА_4 кредитного договору та договору застави. Вказує, що судом порушено вимоги щодо законності та обґрунтованості рішення, тому просив скасувати дане рішення і ухвалити нове, яким задоволити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанку» в повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав і мотивів.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, акту планування, договору, а при відсутності таких вказівок - відповідно до вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому, відповідно до статі 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що що між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_4 13.06.2008 року було укладено кредитний договір № VIUWA 800000046, згідно якого ОСОБА_4 було надано кредит в розмірі 29972,78 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,92% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 12.06.2013 року.

ОСОБА_4 зобовязання по кредитному договору не виконує і станом на 25.12.2015 року має заборгованість в сумі 107426,75 доларів США, а саме: заборгованість по кредиту 20299,64 дол.США, заборгованість по процентам за користуванням кредитом 5757,86 дол.США, заборгованість по комісії за користуванням кредитом 6294,40 дол.США., пеня за несвоєчасність виконання зобов»язань за договором 69948,92 дол.США, а також штрафи, відповідно до умов кредитного договору: штраф (фіксована частина) 10,89 дол.США, штраф (процентна складова) - 5115,04 дол.США.

В забезпечення виконання зобовязань по вищевказаному кредитному договору між позивачем та ОСОБА_4І 13.06.2008 року було укладено Договір застави рухомого майна. Згідно п.16.7 даного Договору предметом застави є автомобіль марки VOLKSWAGEN Touareg , 2003 року випуску, тип ТЗ : легковий універсал-В, № кузова/шасі: WVGZZZLZ4D040332, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належав ОСОБА_4І на праві власності.

Позивачем, в ході здійснення моніторингу даного кредиту, було встановлено, що в порушення умов ст. 17.7 договору застави, ч.2 ст.586 ЦК України та ст.17 Закону України «Про заставу», без згоди Банку третя особа - ОСОБА_4І реалізував заставний автомобіль ОСОБА_3, який реалізував його ОСОБА_2

Відповідно до ч.2 ст.586 ЦК України, заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Частиною 2 ст. 17 ЗУ «Про заставу» передбачено, що заставодавець може відчужувати заставне майно тільки за згодою заставодержателя.

Згідно із ст.12 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» - у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно не є чинним у відносинах з третіми особами.

Відповідно до ст.330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст.. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, яка придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем, згідно зі ст.388 Цивільного кодексу України, за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна, добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Із матеріалів справи вбачається, що даний автомобіль не значився в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна і обмеження на заборону відчуження якого відсутні, що підтверджується Довідкою Територіального сервісного центру 6843 Регіонального сервісного центру МВС в Хмельницькій області від 17.02.2016 року (а.с.38).

З урахуванням вище викладеного колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявних законних підстав вважати ОСОБА_6 та ОСОБА_2 добросовісними набувачами, які набули право власності на рухоме майно без обтяжень, а неправильне зазначення у договорі застави та реєстрі обтяжень № кузова/шасі WVGZZZLZ4D040332 без цифри «7», після шести буквенно-цифрових символів заставного автомобіля марки VOLKSWAGEN Touareg , 2003 року випуску, тип ТЗ : легковий універсал-В, реєстраційний номер НОМЕР_2, унеможливлює ідентифікацію вказаного транспортного засобу, а отже є підставою для відмови у задоволенні позову.

Висновок суду узгоджуються із матеріалам справи і відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, щодо того, що судом неправомірно взято до уваги лише «номер шасі/кузова- VIN -код», не враховуючи що всі інші ознаки автомобіля є ідентичними з предметом застави, не заслуговують на увагу та спростовуються наступним.

Відповідно до п.1.6 Інструкції про проведення огляду транспортних засобів та їх реєстраційних документів під час реєстрації, перереєстрації і зняття з обліку, затвердженої наказом МВС України №987 від 10.11.2005 року (п.1.6) визначено, що ідентифікація ТЗ це установлення відповідності характеристик, ознак певного ТЗ (тип, модель, рік виготовлення, об»єм двигуна, повна маса, тощо)даним виробника, ідентифікаційний номер (позначення) ТЗ ( VIN код) - структурне поєднання буквенно-цифрових символів, яке присвоюється виробником ТЗ з метою ідентифікації останнього та наноситься на деталі кузова, шасі.

VIN код присвоюється один раз та є ідентифікатором транспортному засобу на весь період використання. Номер державної реєстрації містить відомості про ТЗ саме щодо його власника, у звязку з чим не може бути самостійною ідентифікуючою ознакою транспортного засобу. Тобто, усі ознаки в сукупності дають характеристику кожному автомобілю з метою ідентифікації одного автомобіля від іншого.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги, вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Рішення суду першої інстанції ухвалене у відповідності до норм чинного законодавства України, враховуючи всі фактичні обставини справи, в межах наданих суду повноважень, та вірно застосовано судом норми як процесуального так і матеріального права, в повному обсязі зясовані обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313,315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 29 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду В.М.Заїка