Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1868/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Ясінський Л. Ю.
Категорія - спори про право власності та інші речові права про приватну власність
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.08.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Бубличенко В.П.

суддів - Мурашка С.І., Сукач Т.О.

за участі секретаря - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на ? частину жилого будинку за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року і

в с т а н о в и л а :

В лютому 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на ? частину жилого будинку з господарськими будівлями за набувальною давністю та усунення перешкод у користуванні будинком.

Посилався на те, що більше десяти років він проживав у спірному будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1, разом з дружиною, ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тому набув право на його половину.

У квітні 2016 року позивач подав заяву, якою змінив підставу позову, просив визнати спірний будинок спільною сумісною власністю подружжя і зобов'язати відповідачів не створювати йому перешкод у користуванні будинком (а.с.76-79).

Зазначав, що до укладення з ним шлюбу, а саме 19 лютого 2004 року, ОСОБА_8 купила спірний будинок. Після реєстрації шлюбу 05 листопада 2005 року він проживав разом з дружиною у спірному будинку, в якому вони проводили за спільні кошти ремонтні і будівельні роботи, внаслідок чого вартість будинку з господарськими будівлями значно збільшилася. У звязку з цим позивач вважає, що будинок є спільною сумісною власністю подружжя, на ? частину якого він набув право.

Рішенням Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року позов задоволено частково. Суд визнав право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на ? частину спірного будинку з господарськими будівлями. У задоволенні позовних вимог про усунення перешкод у користуванні будинком суд відмовив.

У апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з»ясування судом обставин справи, недоведеність обставин справи, які суд вважав встановленими, та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині визнання за позивачем права власності на ? частину будинку.

В частині відмови у позові про усунення перешкод у користуванні будинком рішення суду не оскаржено.

Про час і місце розгляду справи відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повідомлені у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, в судове засідання не з»явилися, причину неявки не повідомили. Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглянути справу у відсутності зазначених відповідачів.

Малолітній відповідач ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є сином позивача ОСОБА_2, який відповідно до ч.2 ст.154 СК України є законним представником малолітнього сина. Питання щодо залучення до участі у справі органу опіки та піклування з метою захисту майнових прав малолітнього відповідача судом не вирішувалося.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_5 та його представника, ОСОБА_9, які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення на скаргу позивача та його представника, адвоката ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду а також обґрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду в частині визнання за позивачем права власності на частину будинку скасуванню на підставі п.п.2 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв»язку з недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Встановлено, що спірний будинок було придбано дружиною позивача, ОСОБА_7, 19 лютого 2004 року (а.с.14). Шлюб між нею і позивачем зареєстровано 05 листопада 2005 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла (а.с.11). Заяви про прийняття спадщини після її смерті подали ОСОБА_2, ОСОБА_5 і ОСОБА_4 ОСОБА_3 подала заяву про відмову від спадщини на користь ОСОБА_4 (а.с.135).

Малолітній ОСОБА_6 прийняв спадщину після смерті матері відповідно до положень ч.4 ст.1268 ЦК України.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на ? частину спірного будинку суд визнав доведеним, що під час перебування у шлюбі позивача і ОСОБА_8 у спірному будинку проводилися ремонтні роботи за рахунок трудових та грошових витрат подружжя, внаслідок чого його вартість істотно збільшилася, що згідно з ч.1 ст.62 СК України є підставою для визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя і визнання за позивачем права на ? його частину відповідно до ч.1 ст.70 СК України.

Такого висновку суд дійшов на підставі звіту про проведення незалежної оцінки житлового будинку, складеного 25 грудня 2015 року Товариством з обмеженою відповідальністю компанія «Альтерра» на замовлення ОСОБА_2 (а.с.15-26), та накладних на придбання будівельних матеріалів (а.с. 80-89, 97-102).

Проте, з таким висновком суду не можна погодитися, оскільки зазначені докази не дають підстав для висновку про набуття позивачем права на ? частину будинку, придбаного його дружиною до реєстрації шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.5 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», на суму вартості будинку до його поліпшення збільшується частка дружини, якому він належав.

Із змісту договору купівлі-продажу від 19 лютого 2004 року вбачається, що ОСОБА_7 купила жилий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться в АДРЕСА_1. Жилий будинок глинобитний, обкладений цеглою, житловою площею 48,9 кв.м, має слідуючі надвірні споруди: веранда літ. «а», літня кухня літ. «Б», сараї літ.»В», «Г», «Д» (а.с.14).

Згідно з технічним паспортом, виготовленим Ульяновським комунальним міжміським бюро технічної інвентаризації станом на 24 грудня 2015 року, самовільно збудовано сарай літ. «Є» і перебудовано веранду літ. «а». Крім того, збудовано терасу літ. «а-1», убиральню літ. «Т», колодязь літ. «К», скважина літ. «К-1». Житлова площа згідно з даними технічного паспорта складає 50,41 кв.м, що на 1,51 кв.м більше площі, зазначеної у договорі купівлі-продажу (а.с.48-49).

Позивач і відповідач ОСОБА_5 пояснили, що житлова площа могла змінитися у зв»язку з тим, що було перероблено грубу для опалення будинку.

Висновок суду щодо збільшення вартості спірного будинку за рахунок коштів подружжя зроблений на підставі порівняння його вартості, зазначеної у договорі купівлі-продажу, і вартості, зазначеної у висновку ТОВ компанія «Альтерра», яка складає 59527 грн., колегія суддів вважає помилковим, оскільки судом не враховано зміну масштабу цін на будівельні матеріали у зв»язку з інфляцією національної валюти гривні, яка мала місце після укладення ОСОБА_7 договору купівлі-продажу.

Між тим, у консультативному висновку № 14/04-2016 про проведення оцінки житлового будинку, складеному 20 квітня 2016 року оцінювачем ОСОБА_12, зареєстрованим у реєстрі суб'єктів оціночної діяльності 20 жовтня 2014 року за №17091/14, зробленому з урахуванням зміни курсу національної валюти гривні, зазначено, що станом на квітень 2016 року вартість спірного будинку у стані, в якому він знаходився на час його придбання, складає 63000 грн. По співвідношенню до цін на нерухомість у 2004 році ціна на спірний будинок на теперішній час не збільшилася, а зменшилася в результаті збільшення за 12 років фізичного зносу будинку. Вартість у гривневому еквіваленті збільшилася тільки в результаті інфляційного процесу (зростання курсу валют).

Цей висновок суд безпідставно не взяв до уваги, пославшись на те, що відноситься до нього критично.

Другим доказом, на який суд послався в обґрунтування свого висновку, є накладні на придбання будівельних матеріалів (а.с.80-89,97-102).

Із зазначених накладних вбачається, що на ім»я позивача виписано накладні на придбання будівельних матеріалів: 25 квітня 2012 року - на суму 3810 грн. (а.с.80); 27 квітня 2015 року - на суму 7400 грн. (а.с.82), 11 травня 2014 року - на суму 7050 грн. (а.с.87); 02 квітня 2009 року - на суму 14000 грн. (а.с.97); 20 квітня 2016 року - на суму 1090 грн. (а.с.100); 20 квітня 2016 року - на суму 12723 грн. (а.с.102). Загальна сума коштів за зазначеними накладними складає 46074 грн. В інших накладних прізвище покупця будівельних матеріалів не зазначено. Разом з тим, позивач не надав доказів, що зазначені будівельні матеріали були придбані для виконання робіт у спірному будинку.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, за період з 2006 року по 2008 року позивач, працюючи водієм у СФГ «Колос-2» заробив 7673,98 грн. (а.с.152), а з 2008 року по 2015 рік, працюючи водієм у ТОВ «Розношенське», отримав заробітну плату на загальну суму 39093,96 грн. (а.с.151).

Доводи позивача про те, що він також отримував кошти від продажу продукції, виробленої у власному підсобному господарстві, не підтверджуються доказами.

При вирішенні справи суд не звернув увагу на те, що веранда літ. «а» і сарай літ. «Є» побудовані самовільно.

У правовій позиції у справі № 6-130цс13 від 04 грудня 2013 року Верховний Суд України, закрема, зазначив, що у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти, не є об'єктами права власності, а тому не можуть бути предметом поділу (виділу).

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що висновок суду про те, що під час перебування у шлюбі позивача і ОСОБА_8 у спірному будинку проводилися ремонтні і будівельні роботи за рахунок трудових та грошових витрат подружжя, внаслідок чого його вартість істотно збільшилася, не ґрунтується на доказах. Облашування тераси літ. «а-1», убиральні літ. «Т», колодязя літ. «К» і скважини літ. «К-1» не може свідчити про істотне збільшення вартості будинку, який належав ОСОБА_7 до шлюбу з позивачем. Збільшення вартості безпосередньо будинку внаслідок ремонтних робіт не можна визнати доведеним.

За таких обставин підстав для задоволення позову про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю подружжя немає.

Відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України позивач має відшкодувати ОСОБА_5 судові витрати, пов»язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 11 липня 2016 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на ? частину жилого будинку з господарськими спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1, скасувати з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні зазначених вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 606 грн. 32 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.П.Бубличенко

Судді С.І. Мурашко

Т.О.Сукач