Справа № 755/7140/16-ц
"10" серпня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
головуючої судді Арапіної Н.Є.
з секретарем Рудь Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,
Під час розгляду справи по суті позивач уточнила позовні вимоги та просить стягнути суму боргу за договором позики у розмірі 118 500,00 грн., три відсотки річних у розмірі 553,65 грн., проценти за користування коштами у розмірі 6 974,02 грн., та судові витрати.
Позивач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суд не повідомила.
Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України судова повістка надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язанні повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
18 грудня 2015 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти у розмірі 118500 грн., що за курсом Національного банку України на день укладення договору еквівалентно 5 000,00 доларів США (а.с. 5).
Згідно положень ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості . Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно зі ст. 1047 ЦК України договір укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа,- незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч. 2 ст. 1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Судом встановлено, що договором не встановлений строк повернення позики, 13 квітня 2016 року позивачем телеграфом направлено відповідачу повідомлення про повернення грошових коштів згідно договору позики (а.с.21).
Зобов»язання за договором позики відповідачем не виконано, тому позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики підлягають задоволенню в повному обсязі: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 118 500 (сто вісімнадцять тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.
Позивач просила про стягнення процентів за користування позикою за період з 18 квітня 2016 року по 13 червня 2016 року у сумі 6 974,02 грн.
Підставою для нарахування процентів позивач зазначає положення ч. 1 ст. 1048 ЦК України, згідно якої позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Судом перевірено розрахунок процентів за користування позикою та встановлено таке.
Сума боргу (грн.)Період прострочкиКількість днів прострочкиРозмір облікової ставки НБУСума процентів за період прострочки
118 500,0018.04.2016 - 21.04.2016422,0000%569,84
118 500,0022.04.2016 - 26.05.20163519,0000%4306,15
118 500,0027.05.2016 - 13.06.20161818,0000%2098,03
Однак позивачем зроблено розрахунок процентів за користування позикою, виходячи із розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що не ґрунтується на законі.
При цьому суд виходить з такого розрахунку процентів за користування позикою: за період з 18 квітня 2016 року по 21 квітня 2016 року - 118 500,00 х 22%х4:366= 284,92 грн.; за період з 22 квітня 2016 року по 26 травня 2016 року-118 500,00 х 19%х35:366= 2153,07 грн., за період з 27 травня 2016 року по 13 червня 2016 року -118 500,00 х 18%х18:366= 1049,02 грн., всього 3487,01 грн.
Тому підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у сумі 3487,01 грн.
Позивач просила про стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання за період 18 квітня 2016 року по 13 червня 2016 року у сумі 553 грн. 65 коп.
За змістом частини другої до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги позика не повернута, право на стягнення трьох процентів річних за час прострочення виконання зобов»язання починається з 13 травня 2016 року,тому позивачем неправильно визначений період з 18 квітня 2016 року.
Розрахунок трьох процентів річних здійснюється за кожен день прострочення за формулою: сума боргу х 3 % / 365 (кількість днів у році) х кількість днів прострочення.
Так, з урахуванням суми прострочення виконання грошового зобов»язання за договором позики за період з 13 травня 2016 року по 13 червня 2016 року та строку прострочки - 31 день - три відсотки річних складають: 118500 грн. х 31 дн. х 3%: 365 дн. = 301,93 грн.
Згідно з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Виходячи з наведеного, позовні вимоги в частині стягнення 3 відсотків річних підлягають задоволенню частково - стягнути з відповідача на користь позивача суму трьох відсотків річних за період з 13 травня 2016 року по 13 червня 2016 року у розмірі 301,93 грн.
Виходячи з наведеного, позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики, трьох процентів річних та піні підлягають задоволенню частково: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики у розмірі 118 500,00 грн., проценти за користування позикою за період 18 квітня 2016 року по 13 червня 2016 року у розмірі 3487,01 грн., три проценти річних за період з 13 травня 2016 року по 13 червня 2016 року у розмірі 301,93 грн., а всього 122 288 грн. 94 коп. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на правову допомогу;
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 90 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
На підтвердження надання правової допомоги суду надано договір про надання юридичних послуг № 13/047-16/1 від 13 квітня 2016 року, квитанцію до прибуткового касового ордеру № 59 від 13 квітня 2016 року про часткову оплату за складання та подання позовної заяви до суду у розмірі 1 250,00 грн., , квитанцію до прибуткового касового ордеру № 80 від 22 квітня 2016 року про доплату за складання та подання позовної заяви до суду у розмірі 1 250,00 грн. та акт № ОУ-0000062 здачі-прийняття робіт від 18 квітня 2016 року, а саме, складання та подання позовної заяви до суду вартістю 2 500,00 грн. (а.с. 22, 23, 24,25,26).
Однак позивачем не надано суду виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців про здійснення діяльності у сфері права та диплом спеціаліста.
Тому у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу слід відмовити.
Відповідно до ст. 4 Закону України "Про судовий збір" при подачі позовної заяви майнового характеру оплаті підлягає судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.
Судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. Місячний розмір мінімальної заробітної плати з 01 січня 2016 року становить 1378 грн. 00 коп.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру в розмірі 1 відсотка ціни позову в сумі 1260 грн. 26 коп. (а.с. 1, 16).
Згідно п. 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.
У зв'язку з тим, що позовні вимоги майнового характеру задоволено частково, тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір майнового характеру виходячи з такого розрахунку.
Загальна сума задоволених вимог позивача складає в розмірі 122 288,94 грн. та з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1222 грн. 45 коп.( 122288,94 грн. х100: 126027,67 =97% х 1260,26 грн.).
Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1222 грн. 45 коп.
Керуючись ст.ст. 11, 625,1046-1049 ЦК України, Законом України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» ст.ст. 10, 11, 60, 61, 79, 88, 212, 213, 215, 218, 223-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, суму боргу за договором позики у розмірі 118 500,00 грн., проценти за користування позикою за період 18 квітня 2016 року по 13 червня 2016 року у розмірі 3487,01 грн., три проценти річних за період з 13 травня 2016 року по 13 червня 2016 року у розмірі 301,93 грн., а всього 122 288 (сто двадцять дві тисячі двісті вісімдесят вісім) грн. 94 коп.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає за адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, судовий збір в сумі 1222 (одна тисяча двісті двадцять два) грн. 45 коп.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Повний текст рішення виготовлено 12 серпня 2016 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.Є.Арапіна