АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2016 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Желепи О.В.

суддів Іванченка М.М., Рубан С.М.

при секретарі Мившук В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний банк «базис» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач завернувся до суду та уточнивши позовні вимоги просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 39-ф від 21 грудня 2007 року в розмірі 889 196, 34 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 19 липня 2012 року становить 7 107 346, 35 грн. та заборгованість за отримання гривневого траншу в сумі 7 924 832 грн. 16 коп.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Акціонерний комерційний банк «базис» за кредитним договором № 39-ф від 21 грудня 2007 року основний борг у розмірі 703 470 доларів США, заборгованість по процентам у розмірі 154 567, 68 доларів США, пеню по основному боргу у розмірі 14 127,06 доларів США, пеню по нарахованих процентах у розмірі 2 962,20 доларів США, штраф по основному боргу 14 069, 40 доларів США, а також основний борг у розмірі 5 785, 680 грн., , заборгованість по процентам у розмірі 1 871 392 грн. 26 коп., пеню по основному боргу 116 187, 84 грн., пеню за процентами 35 858, 46 грн., штраф по основному боргу в сумі 115 713, 60 грн. та судовий збір 3219 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2016 року відмовлено в перегляді заочного рішення.

Не погодившись з таким рішенням , відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій просив про його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Скаргу обґрунтовували тим, що суд не вірно визначив розмір заборгованості, факт отримання позивачем кредиту в зазначених позивачем сумах не підтверджений первинними бухгалтерськими документами, позивач не мав права нараховувати заборгованість в іноземній валюті, суд безпідставно не взяв до уваги висновок проведеної в справі судово-економічної експертизи, суд в рішенні не визначив розмір неустойки, та не навів розрахунку, та допустив порушення норм процесуального права.

В судове засідання апеляційного суду відповідач та його представник не з'явились, подали до суду клопотання про відкладення розгляду справи, через перебування відповідача у відрядженні , а представника через зайнятість в розгляді іншої справи.

Так, як до вказаного клопотання не долучені докази на підтвердження поважності причин неявки до суду, які могли б бути надані суду, колегія суддів відхиляє таке клопотання, як безпідставне.

Представник позивача також до апеляційного суду не з'явився, про розгляд справи повідомлений.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином

відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства,

за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог,

що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки встановлені договором, або законом.

Задовольняючи позов, суд вважав встановленими такі обставини.

21 грудня 2007 року між ПАТ «АКБ 2Базис» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 39-ф, згідно умов якого відповідачу була відкрита мультивалютна (у гривнях та/або доларах США) поновлювальна кредитна лінія з загальним лімітом кредитування на суму 12 500 000 грн., що за встановленим на 21.12.2007 року курсом НБУ складало 2 475 247, 52 доларів США,терміном з 21 грудня 2007 року по 20 червня 2008 року включно зі сплатою 19,5 % річних у гривні та 14 % річних у доларах США шляхом видачі готівкових коштів з каси банку або безготівкового перерахунку на рахунок № 0020, відкритому в Київській філії «АКБ «базис». В подальшому додатковими угодами та договорами про внесення змін, які наведені в рішенні районного суду продовжувався строк кредитування та змінювались відсотки за користування кредитом.

Судом було встановлено, що відповідач за весь час дії договору, отримав від позивача кредит в розмірі 703 470 доларів США та 5 785 680 грн., та допустив порушення умов договору, щодо строків та порядку повернення кредиту та відсотків.

За весь період користування кредитом в гривнях, позивач нарахував процентів 7 173 752, 75 грн., а відповідачем було сплачено 5 302 359, 49 грн. , а тому залишок заборгованості по процентах за користування грішми в гривнях складає 1 871 392, 26 грн.

Крім коштів в гривнях відповідач також отримував кошти в доларах США. За користування доларами, позивач нарахував відсотків 412 389, 64 доларів США, відповідач сплатив 257 821, 96 доларів США, а тому залишок заборгованості по процентах складає 154 567, 68 доларів.

За неналежне виконання умов договору, позивачем також були нараховані, відповідно до умов договору пеня та штраф.

Судом в даній справі була проведена економічна експертиза з приводу визначення розміру заборгованості відповідача .

Відповідно до висновків комісійної судово-економічної експертизи від 26 липня 2013 року, проведеної Київським НДІ судових експертиз , розрахунок заявленої ПАТ «АКБ «Базис» заборгованості на загальну суму 15 032 178, 52 грн. відповідає кредитному договору та вимогам чинного законодавства та нормативних актів.

З висновку експертизи вбачається, що експертами були досліджені первинні бухгалтерські документи.

Відповідно до розрахунку заборгованості, зробленого позивачем та висновку експертизи, заборгованість відповідача перед позивачем, станом на дату заявлену позивачем в позовній заяві 19 липня2012 року, по кредитах, виданих та отриманих в доларах США складає 889 196, 34 долари США, з яких:

703 470 дол. США прострочена заборгованість за кредитом,

149 643, 39 доларів США, прострочена заборгованість за відсотками,

4 924, 29 дол. США - розрахункові відсотки по 18 липня 2012 року,

14127,06 доларів США - пеня за порушення терміну повернення заборгованості за кредитною лінією,

1796, 94 дол. США та 1 165,26 дол. США- пеня за порушення терміну сплати відсотків,

7034,70 дол. США штраф за порушення терміну заборгованості за кредитною лінією,

7034,70 дол. США штраф за порушення терміну сплати відсотків.

Заборгованість відповідача по кредитах , виданих в гривнях складає 7 924 832, 16 грн. з яких:

5 785 680 грн. прострочена заборгованість за кредитом.

1 811 638, 52 грн. - прострочений борг по процентах,

59 753,74 грн. - розрахункові відсотки по 18 липня 2012 року,

116 187, 84- пеня за порушення терміну повернення кредитної лінії,

21 751,44 грн. та 14 107,02 грн. пеня за порушення терміну сплати відсотків,

57 856,80 грн. штраф за порушення терміну повернення заборгованості за кредитною лінією,

57 856,80 грн. штраф за порушення терміну сплати відсотків.

Виходячи з наявних в справі письмових доказів, вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, висновок суду про наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором у визначеній позивачем сумі відповідає цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги з приводу невірного визначення судом розміру заборгованості та не врахування висновків проведеної експертизи є безпідставні, оскільки суд стягнув заборгованість у визначеній експертами та позивачем сумах, які співпадають.

Посилання в скарзі на те, що відповідач ретельно, ознайомившись на стадії апеляційного розгляду з наявними в справі документами встановив, що він не укладав окремі додаткові угоди, колегіє суддів не приймаються, з огляду на те, що справа районним судом розглядається з 2012 року, а тому відповідач та його представник мали можливість на протязі часу розгляду справи в районному суді ознайомитись з усіма документами, та відповідно в строки передбачені ЦПК України подати суду всі докази, які вони бажали. З огляду на те, що в районному суді відповідач не оспорював свої підписи на додаткових угодах та інших документах не заявляв будь-які клопотання з приводу проведення експертизи почерку, колегія суддів в силу ст. 303 ЦПК України не вбачає підстав для прийняття вказаних доводів та призначення почеркознавчої експертизи на стадії апеляційного розгляду, та вважає, що відповідач зловживаючи своїми процесуальними правами, заявив вказані клопотання більш ніж через три роки після початку слухання даної справи в апеляційному суді.

Доводи скарги з приводу відсутності у суду первинних бухгалтерських документів, які підтверджують факт отримання кредитних коштів, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що вказані документи знаходяться в матеріалах справи та були предметом дослідження суду та експертів.

Доводи скарги з приводу неправомірності дій позивача, щодо стягнення заборгованості в іноземній валюті, колегія суддів не приймає з огляду на наступне:

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У своїй діяльності банки керуються Законом України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Статтею 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" передбачено, що кредитними операціями є операції, серед іншого, зазначені в п.3 ч. І ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність".

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", на - підставі банківської ліцензії банки мають право - здійснювати такі операції, як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик.

Таким Чином, операції із розміщення коштів є кредитною операцією -, яка може здійснюватись банками на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" під коштами розуміється: гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

При цьому, відповідно до п.1 ч.2 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", банк, крім перелічених у частині першій цієї статті операцій, має право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України №15-93 від 19.02.1993р. "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", валютними цінностями є валюта України, платіжні документи та інші цінні папери, виражені в валюті України, іноземна валюта, платіжні документи та інші цінні папери, виражені - в іноземній валюті, банківські метали.

Валютними операціями, серед іншого, є операції, пов'язані з переходом права власності на валютні цінності, за винятком операцій, що здійснюються між резидентами у валюті України.

Таким чином, видача кредиту в іноземній валюті є одночасно кредитною та валютною операцією, оскільки пов'язана з переходом до позичальника права власності на іноземну валюту.

Відповідно до п. п. 10 - 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету про валютне регулювання).

Доводи відповідача з приводу не наведення судом розрахунку пені, колегія суддів також не приймає, тому, що правильність нарахування позивачем пені підтверджена висновком судової експертизи, відповідно до, якого нарахування пені з посиланням на суми простроченого кредиту та прострочених процентів, кількість днів, за які нарахована пеня та розмір подвійної облікової ставки НБУ та наведене в розрахунку відповідає вимогам чинного законодавства та умовам укладеного кредитного договору.

Посилання відповідача на порушення судом норм процесуального права, щодо заочного розгляду справи, колегія суддів також не приймає, оскільки ці доводи не є підставою для скасування рішення у відповідності з повноваженнями апеляційного суду, визначеними ЦПК України.

Інші доводи в апеляційній скарзі відсутні.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 14 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: