Справа № 362/5728/15-ц Головуючий у І інстанції Медведєв К. В.
Провадження № 22-ц/780/2917/16 Доповідач у 2 інстанції Приходько К. П.
Категорія 26 01.06.2016
УХВАЛА

Іменем України

01 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А.,Таргоній Д.О.,

за участю секретаря: Дрозд. Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

встановила :

у серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до Васильківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність АТ «Дельта Банк», мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №49.35/317/07-НВС, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США з розрахунку 12,83% річних за користування кредитом на строк до 12.06.2022 року.

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» змінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «Кредитпромбанк» до АТ «Дельта банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта банк» переходить (відступається) право вимоги (замість АТ «Кредитпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань відповідача за кредитним договором іпотекодавець ОСОБА_2 на підставі договору іпотеки №33/317/1317/07-НВС від 12.06.2007 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,18га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року.

ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином не виконував, про що неодноразово повідомлявся, в зв'язку з чим станом на 09 липня 2015 року утворилась значна заборгованість сумі 872 408,14 гривень.

Позивач просив суд, в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором в розмірі 872 408,14 гривень звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: земельну ділянку площею 0,18га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року шляхом визнання права власності на нього за позивачем та всі судові витрати покласти на відповідача.

Заочним рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року у задоволені позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, просило, скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилається на те, що 12 червня 2007 року між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №49.35/317/07-НВС, відповідно до умов якого банк надав ОСОБА_3 45 000 доларів США, зі сплатою 12,83% річних зі строком повернення не пізніше 12 червня 2022 року.

Для забезпечення виконань за вищезазначеним кредитним договором між ВАТ «Кредитпромбанк» та ОСОБА_212 червня 2007 року укладено іпотечний договір №33/317/1317/07-Нвс в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,18га., кадастровий номер НОМЕР_1, яка знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 12 червня 2007 року.

Так, в пункті 4.1. іпотечного договору №33/317/1317/07-Нвс від 12 червня 2007 року зазначено, що за рахунок майна іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, який визначається на момент фактичного задоволення разом з сумою кредиту процентів, штрафними санкціями та відшкодування збитків, які виникли у зв'язку з прострочкою виконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, витратами пов'язаними із звернення стягнення на майно, витратами пов'язаними з утримання та збереження майна, витратами на страхування майна, та інші витрати, обумовлені виконанням умов цього договору.

Відповідно до п.4.2. іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору, або умов цього договору.

Відповідно до п.4.4. іпотечного договору у випадку, коли виконання пункту 4.3. цього договору унеможливлюється діями або бездіяльністю іпотекодавцями, іпотекодержатель має право здійснити звернення стягнення на майно іншим способом, передбаченим чинним законодавством України, в тому числі звернутись у будь - який час за захистом своїх порушених прав до суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №49.35/317/07-НВС, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 45 000 доларів США з розрахунку 12,83% річних за користування кредитом на строк до 12.06.2022 року.

Відповідно до п.4.1. кредитного договору зобов'язання по цьому договору забезпечуються іпотекою.

Крім того, 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2, для забезпечення зобов'язань відповідача за кредитним договором №49.35/317/07-НВС, було укладено іпотечний договір №33/317/1317/07-НВС, посвідчений приватним нотаріусом Васильківського РНО Київської області за реєстровим №3439, зареєстрований в державному реєстрі правочинів 12.06.2007 року за №2146895, за умовами якого ОСОБА_2 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: земельну ділянку площею 0,18га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: Київська область, Васильківський район, АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року (а.с.12-16)

Предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,18га., кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 12.06.2007 року.

Згідно п.1.4. іпотечного договору сторони погодили, що заставна вартість майна складає 52 920 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на дату підписання цього договору складає 267 246 гривень.

26 червня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Кредитпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта банк» змінює АТ «Кредитпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях.

З витягу з додатку №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013 року вбачається, що кредитний договір №49.35/317/07-НВС від 12.06.2012 року входить в перелік реєстру прав вимоги за кредитними договорами.

Письмовим листом-вимогою №31.4-08/3718/15 від 10.04.2015 року відповідача повідомлено про купівлю прав вимоги за його кредитним договором №49.35/317/07-НВС від 12.06.2007 року Публічним акціонерним товариством «Дельта банк», про розмір заборгованості за договором, порядок та строки його погашення.

З огляду розрахунку заборгованості по кредитному договору, що міститься в позові, заборгованість станом на 09.07.2015 року становить 872 408,14 гривень, з яких: заборгованість за кредитом - 744 422,82 гривень; заборгованість по відсоткам - 93 510,94 гривень; пеня - 15 242,17 гривень; прострочена заборгованість по тілу за ставкою 3% - 7 18,64 гривень; прострочена заборгованість по відсоткам за ставкою 3% - 17 450,20 гривень.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що було доведено те, що відповідач порушив умови даного кредитного договору.

Крім цього, іпотечним договором передбачено порядок реалізації предмета іпотеки, однак іпотечним договором не передбачено права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

З такими висновками колегія суддів погоджується, оскільки вони узгоджуються з вимогами чинного законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно вимог ст.ст.610,611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» вбачається, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно положень ч.1,3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.39 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Пунктом 1.3 Договору іпотеки, укладеним 12 червня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_2 встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем зобов'язань, передбачених кредитним договором, або порушення Іпотекодавцем умов цього договору, іпотекодержатель вправі звернути стягнення на майно з метою задоволення вимог, що підлягають задоволенню відповідно до положень розділу 4 цього договору, на умовах, що передбачених цим договором.

Порядок передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, який просить позивач, визначений положеннями ст.37 Закону України «Про іпотеку»

Частиною першою вищевказаної статті встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

В свою чергу, розділом 4 іпотечного договору №33/317/1317/07-НВС від 12.06.2007 року «Звернення стягнення на предмет іпотеки» визначено (п.4.2.), що іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на майно у випадку порушення іпотекодавцем умов кредитного договору або умов цього договору.

Пунктом 4.3 іпотечного договору встановлено, що при настанні випадків, передбачених п.4.2 цього договору, Іпотекодержатель за 30 календарних днів попереджає іпотекодавця про задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки і якщо протягом цього строку зобов'язання, забезпечені іпотекою, не будуть виконані, іпотекодержатель на свій розсуд задовольняє свої вимоги одним із таких способів: - від свого імені продає майно третім особам і спрямовує отримані кошти на задоволення свої вимог; - дає іпотекодавцю згоду на реалізацію майна третім особам, визначеним іпотеко держателем або погоджених з ним, від свого (іпотекодавця) імені. За умови що кошти, вилучені від реалізації, будуть направлені на задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, іпотечним договором передбачено порядок реалізації предмета іпотеки, однак іпотечним договором не передбачено права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності на предмет іпотеки за рішенням суду.

Законним і обґрунтованим відповідно до ст.213 ЦПК України є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити, заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді