Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Трегубенко Л. О. ,

при секретарі - Ковальчуку О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1, звернувся з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, оформленого реєстрацією 11.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №296.

Враховуючи, що зареєстроване місце проживання сторін в м. Сімферополі Автономної Республіки Крим, віднесеної до тимчасово окупованої території України, відповідно ст. 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» ухвалою апеляційного суду м. Києва від 21.09.2016 визначено підсудність цивільної справи про розірвання шлюбу Подільському районному суду м. Києва.

Позивач обґрунтовує позовні вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проте спільне сімейне життя не склалося по причині відсутності взаєморозуміння, взаємних почуттів любові, різних поглядів на політичні проблема за місцем проживання в Сімферополі, з вересня 2014 шлюбні відносини фактично припинили, проживають за різними адресами, намагання зберегти сім»ю не призвело до позитивних результатів.

Майнових спорів між ними немає, син залишається проживати з відповідачем, про його моральний і фізичний стан дбають разом.

Вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе, суперечитиме їхнім інтересам, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, просив позов задовольнити.

Сторони у судове засідання не з»явилися, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позивач підтримує позовні вимоги з наведених підстав, відповідач визнає, просять ухвалити відповідне рішення.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, і відповідно ст. 174 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову, враховуючи наступне.

Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки ( ст. 3 СК України).

Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду ( ч. 3 ст.105 СК України).

Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Пленум Верховного суду України у п. 10 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 N 11 звернув увагу судів на те, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд установив, що з 11.08.2012 сторони перебувають в шлюбі, оформленому реєстрацією відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №296, від шлюбу мають неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Сім'я сторін розпалась остаточно по причині відсутності взаєморозуміння, взаємних почуттів любові, різних поглядів на соціально - політичні проблеми за зареєстрованим місцем проживання в Сімферополі, що призвело до фактичного припинення шлюбу.

З вересня 2014 сторони шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільне домашнє господарство не ведуть, проживають порізно, тривалий час шлюб існує лише формально.

Відповідно ч. 1 ст. 51 Конституції України, ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім»ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Суд вважає встановленим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, оскільки не відповідає внутрішній волі кожного з них, і суперечить їхнім інтересам, що мають істотне значення.

За таких обставин позовні вимоги про розірвання шлюбу обґрунтовані, правомірні та підлягають задоволенню.

Відповідно ч. 2 ст.115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На підставі наведеного, ст. 51 Конституції України, ст. ст. 3, 24, 105, 110, 112, 115 СК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 64, 179, 208, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянами, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, оформлений реєстрацією 11.08.2012 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції у Донецькій області , актовий запис №296.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд міста в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду після набрання законної сили надіслати до Подільського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відповідної відмітки в актовому записі про шлюб №296 від 11.08.2012.

Суддя Л. О. Трегубенко