Апеляційний суд Житомирської області
Справа №286/1650/15-ц Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 27 Доповідач Худяков А. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Худякова А.М.,

суддів: Косигіної Л.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі судового засідання Гайдамащук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що відповідачка 26 березня 2014 року взяла у неї в борг 1000 євро, що на день складання позовної заяви за офіційним курсом НБУ складає 24000 грн. На підтвердження займу позичальницею була надана письмова розписка, в якій ОСОБА_2 зобовязувалась повернути їй кошти до 31.12.2014 року.

Посилаючись на те, що відповідачка на її вимогу борг не повернула, позивачка просила стягнути з неї вказану суму боргу та понесені судові витрати.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд із зустрічним позовом про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди, в якому зазначала, що дії ОСОБА_3 є шахрайськими, оскільки у неї не брала у борг 1000 євро, хоча не заперечує, що у розписці є її власний підпис.

Ухвалою Овруцького районного суду Житомирської області від 02 липня 2015 року прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та обєднано її в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики в сумі 24000 грн. та судовий збір в сумі 243 грн.60 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заподіяної матеріальної та моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

У апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати постановлене по справі рішення та справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції обґрунтовано керувався фактом укладення сторонами договору позики у вигляді розписки. Оскільки ОСОБА_2 порушила грошове зобовязання та своєчасно не повернула позивачу на його вимогу отримані кошти, суд вірно згідно офіційному курсу НБУ стягнув суму боргу в сумі 24000 грн.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду приймаючи до уваги таке.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальнику) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Ця ж правова норма визначає, що договір позики є укладеним з моменту передавання грошей або інших речей.

Законодавець визначив, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК).

Суд встановив, що 26.03.2014 року між сторонами був укладений договір позики у письмовій формі, за яким ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі тисячі євро, зазначивши про обовязок їх повернути до 31.12.2014 року, про що видала розписку(а.с.4,37а).

Оскільки предявлена позикодавцем боргова розписка містить вказані обставини (в ній позичальник власноручно зазначає свої паспортні дані, про одержання в борг грошей та зобовязується їх повернути до певної дати), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що дана розписка є борговим документом, яка підтверджує укладення між сторонами договору позики, а тому постановив обґрунтоване рішення про стягнення боргової суми та відмовив у задоволенні зустрічного позову, навівши відповідні мотиви.

Таким чином, доводи відповідача про те, що вона не позичала суму боргу безпідставні.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з тих доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки ОСОБА_2 відмовилась від проведення судової почеркознавчої та судово-технічної експертизи та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Відповідно до ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Інші доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, а відтак на правильність судового рішення не впливають.

Порушень судом норм матеріального та процесуального права при розгляді даної справи не встановлено.

Висновки суду відповідають обставинам справи.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для скасування рішення, з мотивів, наведених в скарзі, немає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити. Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж дня на протязі двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді